ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/232/22
Провадження №1-кп/477/327/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000717 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянин України, із середньою освітою, не працюючого, без реєстрації місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 19.12.2021 близько 10:00 год. він за попередньою змовою з іншою особою (матеріали провадження відносно якого виділені в окреме провадження) та на пропозицію останнього, діючи з корисливим наміром, направленим на викрадення чужого майна, через вікно, в якому інша особа (матеріали провадження відносно якого виділені в окреме провадження) раніше розбив скло, проникли до приміщення будинку АДРЕСА_2 , у якому на той час ніхто не проживав, та яким після смерті свого чоловіка користувалася потерпіла ОСОБА_7 , та у подальшому, до прибудованого до будинку гаражного приміщення, з якого таємно викрали належний потерпілій металевий стіл, вагою 35 кг, вартістю 310 грн. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 з іншою особою (матеріали провадження відносно якого виділені в окреме провадження) з місця події зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми противоправними діями потерпілій матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Окрім цього, 20.12.2021 близько 10:00 год. обвинувачений за попередньою змовою з іншою особою (матеріали провадження відносно якого виділені в окреме провадження), діючи з корисливим наміром, направленим на викрадення чужого майна, через вікно, в якому інша особа (матеріали провадження відносно якого виділені в окреме провадження) раніше розбив скло, проникли до приміщення вищезазначеного будинку АДРЕСА_2 та, у подальшому - до прибудованого до будинку гаражного приміщення, з якого таємно, повторно викрали належну потерпілій металеву драбину, вагою 25 кг, вартістю 350 грн. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 з іншою особою (матеріали провадження відносно якого виділені в окреме провадження) з місця події зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми противоправними діями потерпілій матеріальну шкоду на вищезазначену суму, а всього на загальну суму 660грн.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з декриміналізацією його дій.

Потерпіла в судовому засіданні проти закриття справи не заперечувала, заявила про небажання притягнення обвинуваченого ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за фактом проникнення до будинку, про що надала відповідну заяву.

Прокурор вважала за можливе закрити кримінальне провадження, оскільки діяння, яке ставиться в провину обвинуваченому, декриміналізоване за вартістю викраденого, та враховуючи заяву потерпілої про небажання притягнення обвинуваченого ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за фактом проникнення до будинку.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника, просив закрити кримінальне провадження, зазначивши про обізнаність щодо підстав такого закриття.

Вислухавши думку сторін, суд дійшов наступного висновку.

На час розгляду кримінального провадження ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» діє в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024, та передбачає настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 51 КУпАП) та дію (ч. 2 ст. 51 КУпАП), передбачену частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян - грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПКУ для відповідного року. Підпунктом 169.1.1 статті 169 визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року,- для будь-якого платника податку.

Тобто для кваліфікації правопорушення як адміністративного чи кримінального (не розміру штрафу як покарання) неоподатковуваний мінімум становив у 2021 році - 2189 грн.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Також, відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Внесені Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX зміни до ст. 51 КУпАП призвели до декриміналізації діяння щодо викрадення майна, вартість якого станом на час його викрадення шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим дія вказаного Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння кримінальним правопорушенням меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Згідно з пред`явленим обвинуваченням, вартість майна, яке викрадене обвинуваченим, станом на дату вчинення інкримінованого діяння становить менше 2189 грн., внаслідок чого вчинене діяння на теперішній час не належить до кримінальних правопорушень і тому не передбачають настання кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Враховуючи позицію потерпілої щодо небажання притягнення обвинуваченого ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за проникнення до житла чи іншого володіння особи, а відповідно і відсутність підстав для зміни обвинувачення, питання зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого судом не вирішувалось.

При цьому суд зазначає, що кримінальне правопорушення за фактом проникнення до житла чи іншого володіння особи, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст. 162 КК України, згідно ст. 477 КПК України, відноситься до кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч.3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень.

Отже, за наявності заяви потерпілої про небажання притягнення обвинуваченого ОСОБА_3 до відповідальності за фактом незаконного проникнення до житла чи іншого володіння особи, та декриміналізацію дій обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України, клопотання захисника підлягає задоволенню.

Питання про речові докази, підлягають вирішенню на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 284,389,479-2 КПК України,

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження № 0000717 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, закрити на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази: металеву драбину та металевий стіл, передані на зберігання під розписку потерпілій залишити останній за належністю.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1