У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 , подане в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000376 від 30.07.2024, про арешт майна,

встановив:

З вищевказаного клопотання слідчого з`ясовано, що упровадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, за процесуальним керівництвом Закарпатської обласної прокуратури, перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000376 від 30.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Вказано, що в ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, кваліфікуючими ознаками якого є розтрата чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинена умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах.

В клопотанні вказано, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких і за який їм може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому зважаючи на обґрунтованість підозри, з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного та забезпечення відшкодування шкоди завданої діями ОСОБА_4 , завданої внаслідок кримінального правопорушення та подальшого, сторона обвинувачення просить накласти арешт на об`єкти рухомого та нерухомого майна, які належать останньому, а також ті об?єкти нерухомого майна, що перебувають у спільній сумісній власності останнього, заборонивши відчуження такого.

В судовому засіданні слідчий просив задовольнити клопотання. В свою чергу захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечила щодо клопотання, оскільки майно, право власності за яким зареєстроване за ОСОБА_4 , набуте під час перебування у шлюбі з ОСОБА_8 , а відтак є об`єктом права спільної сумісної власності. Слідчим не надано доказів, що будинок, в якому проживає подружжя, відповідає критерієм спеціальної конфіскації.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, заслухавши позицію учасників, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України: арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з витягу з ЄРДР ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000376 від 30.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

12.09.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 191 КК України.

Разом з цим санкція ч. 5 ст. 191 КК України, за якою ОСОБА_4 повідомлено про підозру, передбачає позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та конфіскацією майна.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 443459200 та № 443459023 за ОСОБА_4 на праві приватної власності зареєстрований об`єкт нерухомого майна земельна ділянка за кадастровим номером: :00:000:0057, на якій знаходиться житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 67.5 кв.м.

У випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Тож, необхідність накладення арешту на об`єкти нерухомості та т/з, які перебувають у власності підозрюваного, може бути виправдана в розглядуваному випадку, оскільки ОСОБА_4 , як зазначалося вище, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якої дає достатні підстави вважати, що суд може призначити покарання у виді конфіскації майна, у разі доведення стороною обвинувачення вини особи в інкримінованому.

При цьому щодо доводів сторони захисту про невідповідність майна критеріям спеціальної конфіскації, слідчий суддя зазначає, що у рішенні № 1-р/2022 від 30.06.2022 КСУ розмежував поняття "конфіскації майна" та "спеціальної конфіскації" та вказав, що конфіскація майна полягає у примусовому безоплатному вилученні майна, що є власністю засудженого. Унаслідок чого конфіскація майна є видом покарання, застосування якого має на меті покарання винного, його виправлення й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень цією та іншими особами.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про накладення арешту на об`єкти нерухомості, належні ОСОБА_4 , оскільки таке втручання у права та інтереси власника майна в особі підозрюваного, є виправдане та відповідає завданням кримінального провадження, а саме здійснюється з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

У відповідності до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Положенням ч. 4 ст. 173 КПК України визначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що заборона користуватися об`єктом нерухомості може завдати надмірного обмеження прав власника майна, так як в означеному будинку проживає дружина обвинуваченого ОСОБА_9 той же час, заборона відчуження вказаного об`єкта нерухомості забезпечить завдання кримінального провадження

Керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Накласти арешт на нерухоме майно, належне підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на земельну ділянку з кадастровим номером :00:000:0057 та житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши відчуження вказаних об`єктів.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Власник майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1