печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 в порядку ст. 174 КПК України, у вимогах якого просить скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31.05.2019 у справі № 757/28089/19-к у кримінальному провадженні № 0001273, а саме на: адміністративно-складську будівлю з підвалом літ. Д-3, Д-2 (окрім приміщень першого поверху № 21), п/д, Д'-3 (окрім приміщень III поверху № 16, 17, 18), загальною площею 3518.2 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, що належить ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ).

Мотивуючи означене клопотання, адвокат вказує, що арешт накладено необґрунтовано, з порушенням положень ст. 170 КПК України, без перевірки обставин та підстав накладення такого арешту, оскільки арештоване майно не являється майном набутим кримінально-протиправним шляхом.

Адвокат зазначив, що твердження про те, що складське приміщення, яке згідно іпотечного договору слугувало забезпеченням належного виконання зобов`язань ТОВ «МАРГАРИН- КОМПЛЕКС-М» перед ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та було незаконно виведено з-під обтяження за вказаним договором було спростоване 18.01.2024 рішенням Господарського суду Черкаської області по справі № 925/1691/17. В даній справі судом було враховано, що 02.02.2017 між ПАТ «ВЕКТОР БАНК» як іпотекодержателем та ТОВ «МАРГАРИН- КОМПЛЕКС-М» як іпотекодавецем було укладено іпотечний договір, згідно з яким іпотекодавець задля забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами передав іпотекодержателю, а останній прийняв в порядку і на умовах, визначених цим договором, Складське приміщення. Тим не менше, суд визнав законним іпотекодержателем Складського приміщення не ПАТ «ВЕКТОР БАНК», а Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВІКТОС», ідентифікаційний код 40866784. Крім того, ПАТ «ВЕКТОР БАНК» був учасником справи № 925/1691/17, рішення по справі не оскаржив, отже, фактично погодився з такими висновками суду. Рішення Господарського суду Черкаської області 18.01.2024 по справі № 925/1691/17 набуло чинності 14.02.2024.

Таким чином, відсутні правові підстави для висновку, що ПАТ «ВЕКТОР БАНК» є іпотекодержателем Складського приміщення, яке нібито було незаконно виведене з-під такого обтяження.

Рішеннями судів встановлено, що ТОВ «БЕАРС ЛОГІСТИК ЦЕНТР» було безпепервним законним власником арештованого складського приміщення з 2007 року до 27.05.2019 - дати продажу його Заявникові.

В свою чергу, заявник є добросовісним набувачем майна, яке придбав у ТОВ «БЕАРС ЛОГІСТИК ЦЕНТР» у законний спосіб на підставі нотаріально посвідченого договору від 27.05.2019 року, зареєстрованого в реєстрі нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 ЗА №1252.

Адвокат також посилається на те, що накладений арешт грубо порушує право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також що при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна, вказує, що арештоване майно, не відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України.

В судове засідання адвокат не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлена належним чином про причини своєї неявки не повідомив, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність та зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі.

В судове засідання слідчий, прокурор в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином про причини своєї неявки не повідомив.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювалась.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що Другим слідчим відділом Другого управління організації досудових розслідувань (Управління розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) центрального апарату Державного бюро розслідувань проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001273 від 26.04.2017, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за фактом заволодіння та розтрати коштів ПАТ «ВЕКТОР БАНК» в особливо великих розмірах.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 31.05.2019 у справі № 757/28089/19-к, в рамках кримінального провадження 0001273 від 26.04.2017, накладено арешт на адміністративно-складську будівлю з підвалом літ. Д-3, Д-2 (окрім приміщень першого поверху № 21), п/д, Д'-3 (окрім приміщень III поверху № 16, 17, 18), загальною площею 3518.2 кв. м., розташованої за адресою: Черкаська область, місто Черкаси, вулиця Смілянська, будинок 173/1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, що належить ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ).

Вказаною ухвалою слідчого судді встановлено заборону власникам вищевказаного приміщення чи особам, що його використовують, передавати право власності на нього будь-яким іншим юридичним чи фізичним особам та здійснювати його відчуження в складі майнового комплексу чи окремо.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.05.2019 у справі № 757/28089/19-к про арешт майна, арешт було накладено з метою забезпечення збереження речових доказів.

З матеріалів клопотання, а саме листа слідчого, вбачається, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001273 ряду осіб, серед яких керівництво Правління та підрозділів ПАТ «ВЕКТОР БАНК», у листопаді 2019 року повідомлено про підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за фактом заволодінні майном ПАТ «ВЕКТОР БАНК» шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах при укладенні з ТОВ «АБК «БІЛД» Кредитного договору на відкриття відновлювальної траншевої кредитної лінії (в національній валюті) № 03/977-КЛ від 26.02.2016 та його подальшому виконанні.

Матеріали досудового розслідування за підозрою зазначених осіб у вчиненні вказаного кримінального правопорушення постановою прокурора від 30.10.2020 виділені з кримінального провадження №0001273 у кримінальне провадження № 0000864, обвинувальний акт у якому скеровано до Голосіївського районного суду міста Києва.

Оригінал ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.05.2019 № 757/28089/19-к знаходиться в матеріалах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001273.

Рішенням Господарського суду Черкаської області по справі № 925/1691/17, яке набуло чинності 14.02.2024, визнано ТОВ «ІНВІКТОС», вул. Гетьмана Павла Полуботка, 52, м. Київ, ідентифікаційний код 40866784 іпотекодержателем нерухомого майна: адміністративно-складської будівлі, загальною площею 3 518,2 кв.м, що розташована за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Смілянська, 173/1, що в свою чергу спростовує твердження про те, що ПАТ «ВЕКТОР БАНК» є іпотекодержателем вказаного приміщення, яке на думку органу досудового розслідування було незаконно виведене з-під такого обтяження.

З зазначеного рішення вбачається, що ТОВ «ІНВІКТОС» є новим кредитором та правонаступником всіх прав та обов`язків за кредитним договором №12 від 22.02.2007, укладеного між ВАТ Універсальний Банк Розвитку та Партнерства (правонаступником якого є первісний позивач - ПАТ «БГ Банк») та ТОВ «БМБ Маргарин» за іпотечним договором від 29 серпня 2007 року (з усіма змінами та доповненнями), укладеного між ВАТ Універсальний Банк Розвитку та Партнерства (правонаступником якого є ПАТ БГ Банк) та ТОВ БЕАРС ЛОГІСТИК ЦЕНТР. Іпотечний договір від 29.08.2007 є чинним. Як вже зазначалося вище, ОСОБА_4 з 27.05.2019 є власником нерухомого майна, що раніше було передано в іпотеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, як вбачається із ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.05.2019, метою арешту майна, є визначеною в п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою забезпечення збереження речових доказів.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, як вбачається із наданих суду матеріалів, відсутні відомості вважати, що арештоване майно, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України і є безпосередньо предметом кримінального правопорушення що розслідується, а слідчим, прокурором не доведено зворотнього, а відтак посилання на наявність правових підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При цьому підозра ОСОБА_4 не пред`являлась, що в свою чергу вказує на безпідставність такого обмеження права власника на мирне володіння та користування своїм майном, оскільки з моменту постановлення ухвали про накладення арешту від 31.05.2019 № 757/28089/19-к минуло понад шість років.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Разом з тим, слідчому судді не надано доказів та не доведено існування правових підстав для подальшого збереження арешту майна, та відсутніми ризиками які слугували підставами для накладення арешту на майно, а відтак клопотання підлягає задоволенню.

Саме по собі винесення слідчим, прокурором постанови про визнання речовим доказом не спростовує цих обставин і не може слугувати підставою для подальшого позбавлення власника майна вільно користуватися ним.

Слідчий, прокурор в судове засідання повторно не з`явився, доводів адвоката належним чином належним чином не спростував, власну правову позицію не виклав.

Враховуючи зазначене вище, підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна ОСОБА_4 взагалі спростовується, а також слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявників належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна.

Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.169, 170, 174, 309 КК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.05.2019 у справі 757/28089/19-к, в рамках кримінального провадження № 0001273, а саме на: адміністративно-складську будівлю з підвалом літ. Д-3, Д-2 (окрім приміщень першого поверху № 21), п/д, Д'-3 (окрім приміщень III поверху № 16, 17, 18), загальною площею 3518.2 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, що належить ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ).

Скасувати заборону власникам вищевказаного приміщення чи особам, що його використовують, передавати право власності на нього будь-яким іншим юридичним чи фізичним особам та здійснювати його відчуження в складі майнового комплексу чи окремо.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1