ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/740/26 Справа № 191/4443/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000944, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоандріївка Васильківського району Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень.

Десять банкнот номіналом по 500 гривень НБУ із серійними номерами ЄР2231583, ЄЕ9295253, ЛЄ2973363, КГ3526737, ХЄ2509970, ГК5920509, ЕР9379762, ХВ7198634, ГЛ5084652, ЕИ4209102, які знаходяться, згідно квитанції № 000731 ГУ НП в Дніпропетровській області Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку, конфіскувано в дохід держави.

Судом вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним за наступних обставин.

12.08.2025 приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом легковим автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21099», р.н. НОМЕР_1 . Перебуваючи на ділянці дороги, розташованої поблизу буд.52, вул. Миру, м. Синельникове, Дніпропетровської області, ОСОБА_6 був зупинений поліцейським ВРПП Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області сержантом поліції ОСОБА_9 та інспектором ВРПП Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_10 , які в той час пербували при виконанні своїх службових обов`язків.

Відразу після цього, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_6 12.08.2025 приблизно о 15 годині 50 хвилин, перебуваючи поблизу буд. 52, вул. Миру, м. Синельникове, Дніпропетровської області, розуміючи, що вчинив порушення, за яке законом передбачена відповідальність, зокрема, адміністративна за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, вирішив з метою уникнення відповідальності надати співробітникам ВРПП Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області неправомірну вигоду.

Того ж дня (12.08.2025), приблизно о 15 годині 50 хвилин, ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи поблизу буд. 52, вул. Миру, м. Синельникове, Дніпропетровської області, поклав у речовий ящик, який розташований навпроти переднього сидіння пасажира в салоні службового автомобіля, грошові кошти в розмірі 5000 гривень, тим самим умисно надав неправомірну вигоду, за не притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

В свою чергу, поліцейський ВРПП Синельниківського РУП ГУПН в Дніпропетровській області сержант поліції ОСОБА_9 та інспектор ВРПП Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_10 , розуміючи, що до них звернулися, як до службових осіб з пропозицією надання неправомірної вигоди, викликали слідчо-оперативну групу з метою фіксації вказаного кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 369 КК України, як надання неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує будь-якої дії з використанням службового становища.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_6 та правильності кваліфікації дій останнього, просить вирок суду змінити в частині безпідставного незастосування спеціальної конфіскації та вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень.

Відповідно до ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, конфіскувати у власність держави грошові кошти в сумі 5 000 гривень.

В іншій частині просить вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування вказує, що враховуючи вимоги п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Однак суд, при ухваленні вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , призначив покарання без урахування норм матеріального права, якими визначено відповідні підстави та випадки застосування положень ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, а саме спеціальної конфіскації у власність держави предмету кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, а саме грошових коштів в сумі 5 000 гривень, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Обвинувачений ОСОБА_6 про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином, апеляційним судом було вжито заходів для проведення судового засідання за участі обвинуваченого ОСОБА_6 , однак останній до судового засідання не з`явилася. За наведених обставин, відсутність обвинуваченого, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, не є перешкодою для проведення розгляду справи, оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища.

Заслухавши прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, просила її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Оскільки прокурор не заперечує доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, не оскаржує фактичні обставини злочину, місце, час, спосіб його вчинення та інші обставини, встановлені місцевим судом і викладених у цьому вироку; апеляційна скарга обвинуваченого не надходила, тому колегія суддів переглядає судове рішення виключно з підстав застосування спеціальної конфіскації за доводами прокурорів.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність через не застосування правил, передбачених ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

За змістом п. 12 ч. 1 ст. 368, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами. У разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

Цих вимог при ухваленні вироку, суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

Встановлено, що санкція інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавлення волі на той самий строк.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, в якості предмету кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_6 , були використані грошові кошти в сумі 5 000 гривень, які відповідають ознакам, визначеним п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України, та, на підставі ст. 96-1 КК України, підлягають спеціальній конфіскації у власність держави.

Однак, при ухваленні вироку, вказані грошові кошти суд конфіскував в дохід держави, в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України та не застосував положення закону України про кримінальну відповідальність про спеціальну конфіскацію.

Пунктом п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у випадках, якщо це не погіршує становища обвинуваченого.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що спеціальна конфіскація не є кримінальним покаранням, а тому її застосування не погіршує становища обвинуваченого, що узгоджується з висновками Верховного Суду від 16 вересня 2024 року у справі № 183/4229/23.

Враховуючи те, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, через незастосування положень ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, а вирок суду підлягає змін, із застосування до обвинуваченого заходів кримінально-правового характеру у вигляді спеціальної конфіскації.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 , - задовольнити.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000944, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, - змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень.

Відповідно до ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, конфіскувати у власність держави грошові кошти в сумі 5 000 гривень.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4