Провадження № 1-кп/369/2019/25
В И Р О К

іменем України

24.10.25 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 000584 від 10 липня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дзигівки Ямпільського району Вінницької області, який має середню освіту, пенсіонер, працює двірником у середній школі, який має на утриманні сина, який є особою з інвалідністю I групи, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2025 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем RENAULT Master, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під`їхавши до будинку № 25 по вул. Шевченка с. Петропавлівська Борщагівка Бучанського району Київської області, зупинив автомобіль біля узбіччя автодороги, яка має спуск по ходу його руху, та всупереч вимогам п. 1.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі Правила дорожнього руху), відповідно до якого «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п. 15.7, п. 15.12 Правила дорожнього руху, відповідно до яких «на спусках і підйомах, де спосіб поставлення не регламентується засобами регулювання руху, транспортні засоби необхідно ставити під кутом до краю проїзної частини так, щоб не створювати перешкод іншим учасникам дорожнього руху і виключити можливість для самовільного руху цих засобів. На таких ділянках допускається ставити транспортний засіб уздовж краю проїзної частини, повернувши керовані колеса таким чином, щоб виключалась можливість самовільного руху транспортного засобу» та «водій не повинен залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним» діючи зі злочинною недбалістю, не передбачив можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, не вжив усіх заходів для забезпечення нерухомого стану транспортного засобу, в тому числі не повернув колеса транспортного засобу таким чином, щоб виключити можливість для самовільного руху, не привів важіль стоянкової гальмової системи в такий стан, який виключає можливість для самовільного руху транспортного засобу, залишив автомобіль, в результаті чого допустив самовільний рух транспортного засобу проїжджою частиною, з подальшим виїздом за її межі та наїздом на малолітнього пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в цей час рухався по тротуару з протилежної сторони дороги.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітньому пішоходу ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження, від яких останній загинув на місці пригоди. Встановлено, що смерть ОСОБА_11 настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась переломами кісток черепа, розтрощенням головного мозку.

Допущені водієм ОСОБА_10 порушення вимог пунктів 1.5, 15.7, 15.12 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті малолітнього потерпілого ОСОБА_11 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та зазначив суду, що дійсно за наведених в обвинуваченні обставин вчинив даний злочин, а саме 10 липня 2025 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, припаркував автомобіль RENAULT Master, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на узбіччі біля будинку № 25 по вул. Шевченка с. Петропавлівська Борщагівка Бучанського району Київської області, де автодорога має спуск по ходу його руху, та не повернув колеса транспортного засобу, щоб виключити можливість для самовільного руху, не привів важіль стоянкової гальмової системи в такий стан, який виключає можливість для самовільного руху транспортного засобу, й залишив автомобіль.

Зазначив, що сильно шкодує про свій вчинок і розуміє непоправність його наслідків, неодноразово просив вибачення у потерпілих.

Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних, заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винуватим та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого, є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обвинуваченим обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлені.

Враховуючи, що згідно з ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, є тяжким злочином, враховуючи особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, є пенсіонером, працює двірником у школі, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, суд вважає необхідним призначити йому основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, а саме 4 роки позбавлення волі.

Беручи до уваги дії обвинуваченого, їх наслідки, суд дійшов висновку, що дії водія ОСОБА_10 можуть становити небезпеку для інших учасників дорожнього руху, у зв`язку з чим вважає необхідним призначити додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Приймаючи до уваги, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, який намагався одразу після дорожньо-транспортної пригоди надати допомогу потерпілому разом з перехожими, щире каяття обвинуваченого, його стан здоров`я на момент розгляду справи, та те, що останній має на утриманні повнолітнього сина, який є особою з інвалідністю І групи з дитинства та потребує стороннього догляду, є раніше несудимим, та те, що обвинувачений вжив заходів щодо добровільного відшкодування завданої моральної та майнової шкоди потерпілим в розмірі 800000,00 гривень, суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України, тобто строком на 2 (два) роки.

Суд дійшов висновку, що застосування ст. 75 КК України дозволяє індивідуалізувати покарання з урахуванням обставин злочину та особи правопорушника, що відповідає європейським стандартам кримінальної юстиції.

Так, Європейські правила пробації (Recommendation СМ/Rec(2010)1) та Європейські правила щодо покарань і заходів у громаді (Recommendation CM/Rec(2017)3) установлюють, що втручання має бути пропорційним тяжкості правопорушення та належно оціненому ризику, а позбавлення волі - винятковим заходом.

Україна використовує європейські правила та стандарти у сфері покарань і заходів, зокрема, через прийняття міжнародних норм та їх імплементацію у власне законодавство. Ці норми базуються на принципах гуманізму, прав людини та ефективності ресоціалізації, що відображено у КК України та Кримінально-виконавчому кодексі України, які передбачають різні види покарань та заходів, а також у Конституції України, що гарантує права засуджених.

Обраний запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_10 , у виді нічного домашнього арешту до набрання вироком законної сили підлягає залишенню без змін.

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України підлягає скасуванню арешт на майно, накладений на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2025 року.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати підягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь держави в сумі 6239,80 грн.

Доля речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368 - 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Обраний запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 у виді нічного домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави 6239 (шість тисяч двісті тридцять дев`ять) грн 80 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2025 року, а саме на транспортний засіб "Renault Master", д.н.з. НОМЕР_2 , що поміщений на спеціальний майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Бучанський район, смт Макарів, вулиця Василя Стуса, 37.

Речові докази:

-автомобіль марки RENAULT Master, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на майданчику утримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Бучанський район, село Макарів, вул. В. Стуса, 37 повернути власнику ОСОБА_12 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору; інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді; копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1