ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000626 від 17.04.2025 року відносно:

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Осинівки Березівського (раніше Ширяєвського) району Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, без інвалідності, неодруженого та неповнолітніх (непрацездатних) осіб на утриманні не маючого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (оренда), раніше судимого, а саме:

- 30.04.2024 року вироком Київського районного суду м. Одеси за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75, ст. 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимою особою та особою, до якої застосовано випробувальний термін, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знов вчинив кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , 04 квітня 2025 року приблизно о 19 годині 00 хвилин, знаходився біля магазину «Копійка», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Євгена Танцюри, 11, де зустрівся із раніше незнайомим йому ОСОБА_5 .

У подальшому, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, реалізуючи виниклий злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою потерпілого, з метою особистого незаконного збагачення, заздалегідь визначивши предметом своїх злочинних дій майно у вигляді мобільного телефону, під приводом здійснення телефонного дзвінка попросив ОСОБА_5 надати йому мобільний телефон.

Останній, будучи впевненим в порядності наміру ОСОБА_4 , та не підозрюючи дійсного злочинного умислу останнього, добровільно передав належний йому мобільний телефон марки «OPPO» моделі «Reno5» блакитного кольору, IMEI l: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , серійний номер: RSBAVKWCORSPYPIV, вартість якого становить 5 703 (п?ять тисяч сімсот три) гривні 02 копійки.

Після цього, ОСОБА_4 запропонував потерпілому підзарядити мобільний телефон у кіоску, який розташований у дворі неподалік від місця їх зустрічі. Підійшовши до вказаного кіоску, ОСОБА_4 попросив продавця поставити телефон на зарядку, однак остання відмовила у проханні, натомість ОСОБА_4 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, продовжуючи реалізувати раніше виниклий злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, з метою особистого незаконного збагачення, скориставшись тим, що ОСОБА_5 відволікся та не слідкує за його діями, а також усвідомлюючи, що в подальшому він не збирається повертати отримане від останнього майно, поклав мобільний телефон марки «ОРРО» моделі «Reno5» блакитного кольору, IМЕI l: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , серійний номер: RSBAVKWCORSPYPIV до кишені своєї куртки, таким чином заволодів ним, після чого повідомив потерпілому, що залишив його в кіоску.

Надалі, обидва продовжили спілкування та відійшли від кіоску, однак приблизно через 20 хвилин, більш точний час не встановлений, ОСОБА_4 попрощався з потерпілим та надалі покинув місце вчинення кримінального правопорушення, отримавши реальну змогу розпорядитись отриманим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 5 703 (п?ять тисяч сімсот три) гривні 02 копійки.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 190 КК України визнав повністю та надав показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що на початку квітня 2025 року, у вечірню пору доби, перебував біля магазину «Копійка», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Є. Танцюри, 11, де спілкувався з раніше незнайомим йому чоловіком, та користуючись довірою потерпілого, запропонував останньому трохи підзарядити телефон у найближчому кіоску, проте поклав телефон до кишені, тим самим заволодів телефоном останнього, та зник разом із викраденим майном з місця злочину. Пізніше продав телефон, а згодом викупив телефон для повернення потерпілому. Кваліфікацію своїх дій, суму завданого збитку, назву та якісні характеристики викраденого майна не оскаржує. Розуміє, що діяв під час іспитового строку. У вчиненому розкаявся, завдані збитки відшкодував шляхом повернення викраденого майна, та просив суд суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні участі не приймав, матеріали провадження містять його заяву про розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 без його участі. Матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має, покарання просить призначити на розсуд суду.

Прокурор під час судового розгляду просив обмежитись допитом обвинуваченого і дослідженням документів, що характеризують його особу, документів, що стосуються вирішення долі речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження, та відповідно до вимог статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які, під час судового розгляду, не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, крім того, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин даного провадження, отже, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів, що характеризують його особу, документів, що стосуються вирішення долі речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Під час допиту обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що саме він, будучи раніше судимим за злочини проти власності та будучи особою, до якої застосовано випробувальний термін, за викладених в обвинувальному акті обставин, заволодів чужим майном потерпілого ОСОБА_5 .

Показання ОСОБА_4 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, тому зважаючи на викладене та те, що обвинувачений підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини, і беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд вважає доведеним пред`явлене йому обвинувачення і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином; особу ОСОБА_4 , його вік (38 років); соціальне положення (неодружений, дітей не має, працездатний); стан здоров`я (особа осудна, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, інвалідності чи тяжких захворювань не має); те, що ОСОБА_4 раніше судимий та вчинив кримінальне правопорушення у даному провадженні під час іспитового строку; те, що ОСОБА_4 повністю та беззаперечно визнає вину у вчиненому у даному провадженні; потерпілий не має жодних претензій до обвинуваченого; наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

На підставі викладеного, враховуючи в сукупності обставини кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого та його ставлення до скоєного, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд погоджується з думкою прокурора в судових дебатах та вважає, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України суд не знаходить.

Поряд з цим, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення у даному провадженні в період випробувального терміну, призначеного на підставі вироку Київського районного суду м. Одеси від 30.04.2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України (матеріальна шкода завдана злочином становить 3399 гривень), остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити за сукупністю вироків з дотриманням вимог ч. 1 ст. 71 КК України, за принципом часткового складання покарань.

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 30.04.2024 року ОСОБА_4 визнано винним за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки та покладено обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси (нова назва суду Хаджибейський районний суд м. Одеси) від 23.04.2025 року, скасувати.

Питання щодо речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у даному провадженні відсутні.

Вирішуючи питання, які відповідно до положень пп. 2 п. 4 ст. 374 КПК України повинен вирішити суд при ухваленні вироку, у тому числі щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і питання запобіжного заходу, встановивши можливість вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених ст. 177 КПК України, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього до набрання вироком законної сили та забезпечення виконання вироку, суд вважає за необхідне застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України. Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання припиняє свою дію після набрання вироком суду законної сили.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Київського районного суду м. Одеси від 30.04.2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України (справа № 947/10770/24, провадження № 1-кп/947/828/24), та за сукупністю вироків призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,підлягає затриманню в порядку приведення вироку до виконання після набрання ним законної сили.

Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі за сукупністю вироків обчислювати з дня затримання ОСОБА_4 в порядку приведення вироку до виконання після набрання ним законної сили.

До набрання вироком законної сили застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України, а саме:

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

- прибувати до суду за першою вимогою.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси (нова назва суду Хаджибейський районний суд м. Одеси) від 23.04.2025 року.

Речові докази, відповідно до постанов слідчого від 19.04.2025 року та від 22.04.2025 року, а саме:

- мобільний телефон марки «OPPO» моделі «Reno5» блакитного кольору, IMEI l: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , серійний номер: RSBAVKWCORSPYPIV вважати повернутим на підставі протоколу отримання речового доказу на зберігання від 30.04.2025 року за належністю ОСОБА_5 ;

- коробку від мобільного телефону марки «OPPO» моделі «Reno5» блакитного кольору, IMEI l: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , серійний номер: RSBAVKWCORSPYPIV - вважати повернутою на підставі протоколу отримання речового доказу на зберігання від 19.04.2025 року за належністю ОСОБА_5 ..

Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили з моменту закінчення строку апеляційного оскарження.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копія вироку після його проголошення негайно вручається прокурору та обвинуваченому. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1