Справа № 289/100/26
Номер провадження 1-кп/289/99/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2026 м. Радомишль

Радомишльський районний суд житомирської області у складі:

головуючий: суддя ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в залі судового засідання за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження № 0000005 від 06.01.2026 за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, утриманців не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: 21.11.2005 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений з випробуванням терміном 2 роки; 27.05.2008 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 186 КК України до 8 років позбавлення волі; 09.03.2016 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25.06.2019 звільнений умовно-достроково; востаннє 03.10.2024 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 162 КК України до 1 року обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19.10.2025 між 18 годиною 00 хвилин та 18 годиною 30 хвилин у ОСОБА_2 , який перебував в с. Потіївка Потіївської ТТ Житомирського району Житомирської області, виник протиправний умисел направлений на незаконне проникнення до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою дрібного викрадення чужого майна.

В цей же час, 19.10.2025 між 18 годиною 00 хвилин та 18 годиною 30 хвилин, ОСОБА_2 , реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, а саме до приміщення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою дрібного викрадення чужого майна, порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному громадянину недоторканість житла чи іншого володіння особи, ст. 233 КПК України, яка передбачає, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, якими закріплено права людини на недоторканість житла або іншого володіння особи, протиправно, умисно, всупереч волі, без дозволу та відома власника житла ОСОБА_3 , без законних на те підстав, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, будучи впевненим, що за ним ніхто не спостерігає, проник до подвір`я вказаного домогосподарства та підійшов до приміщення вказаного будинку, де шляхом зриву навісного замка вхідних дверей будинку, вказаного домоволодіння, таємно, незаконно, проник у середину приміщення будинку, чим порушив недоторканість житла ОСОБА_3 , та здійснив дрібне викрадення чужого майна що належить ОСОБА_3 , тим самим порушив конституційне право недоторканості житла.

Таким чином, ОСОБА_2 обвинувачується у незаконному проникненні до житла, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

В направленому прокурором обвинувальному акті міститься клопотання про розгляд обвинувального акту у порядку спрощеного провадження, без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_2 своєю заявою від 23.01.2026 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, а також згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами. Обвинуваченому роз'яснено зміст встановлених у результаті досудового розслідування обставин, а також положення ч. 2 ст. 302 КПК України про те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

ОСОБА_2 надав згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні. Добровільність беззаперечного визнання винуватості ОСОБА_2 , його згоду зі встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за її відсутності підтвердив захисник - адвокат ОСОБА_4 .

Потерпіла ОСОБА_3 , згідно її заяви від 23.01.2026, згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження, не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту, що повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи щодо спрощеного кримінального правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Відповідно до частини 4 ст.107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

За встановлених органом досудового розслідування обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження, та доказів на їх підтвердження, долучених до обвинувального акта, суд вважає встановленим і доведеним зібраними матеріалами факт вчинення ОСОБА_2 своїми умисними діями кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України - незаконне проникнення до житла та іншого володіння особи.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування ОСОБА_2 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнавав стабільно, що свідчить про надання допомоги правоохоронним органам і суду у встановленні обставин справи і активне сприяння у розкритті злочину, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України визнається пом`якшучою покарання обставиною.

Водночас суд критично відноситься до викладеної в обвинувальному акті пом`якшуючої покарання обставини - щире каяття обвинуваченого з огляду на наступне.

Щире каяття повинно бути діяльним, супроводжуватися сприянням розкриттю і розслідуванню кримінального правопорушення, відшкодуванням заподіяної шкоди та іншими позитивними діями, підтверджуючими глибоке каяття і усвідомлення протиправності своєї поведінки. Каяття вважається щирим тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася - такого судом не встановлено. Як свідчать обставини справи обвинувачений лише підтверджував вчинення кримінального правопорушення, будучи викритим.

Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

При призначенні обвинуваченому міри покарання, суд також враховує характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, особу ОСОБА_2 , який за місцем проживання характеризується з негативної сторони, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, утриманців не має, має постійне місце проживання, інвалідності немає, офіційно не працевлаштований, отже не має коштів на сплату штрафу та відсутні підстави для застосування виправних робіт, тому суд приходить до переконання про необхідність призначення покарання в межах санкції ч. 1 ст.162 КК України у виді обмеження волі строком на два роки, що на переконання суду є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування положень статті 75 КК України суд враховує, що ОСОБА_2 на час вчинення даного кримінального проступку має ряд не знятих та непогашених судимостей, в тому числі за скоєння тяжких злочинів; як убачається з історії його судимостей, він постійно переконував суд у своєму щирому каятті і виправленні, що враховувалося як пом`якшуюча покарання обставина при призначенні покарань, до нього два рази застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а також двічі застосовувалися положення ст. 75 КК України із звільненням від призначеного покарання з іспитовим строком, зловживаючи довірою суду до нього та не виправдовуючи її. Все це не зупинило його від вчинення нового кримінального правопорушення, що свідчить про стійку настанову на скоєння обвинуваченим кримінальних правопорушень та його неготовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 не можливе без відбування призначеного покарання.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, востаннє вироком Радомишльського районного суду Житомирської області засуджений 03.10.2024 за ч. 1 ст. 162 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, 06.11.2024 його поставлено на облік до Житомирського РС №6 ФДУ «Центр пробації» в Житомирській області (а.с.59,65-66).

Із повідомлення начальника Житомирського РС №6 ФДУ «Центр пробації» в Житомирській області вбачається, що станом на 12.01.2025 особова справа засудженого ОСОБА_2 перебуває у Радомишльському районному суді Житомирської області за поданням Житомирського районного сектору №6 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням (а.с.70), згідно наявної в АСДС інформації дане подання надійшло до суду 20.06.2025 та судове засідання призначено на 19.02.2026, судове рішення станом на дату винесення цього вироку не ухвалено, відтак на даний час підстави для застосування положень ст. 71 КК України відсутні.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов по провадженню відсутній. Арешт на майно не накладався

Керуючись ст.ст. 373, 374, 381, 382, 394-395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_2 рахувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381, 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд протягом тридцяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1