УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні № 0000614 від 07.08.2025, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 Кримінального кодексу України,

встановив:

До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання прокурора, мотивовано тим, що гр. України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також іншими невстановленими особами, маючи вплив на відповідних посадових осіб та тісні взаємозв`язки з іншими працівниками лікарень м. Києва, налагодила протиправний механізм із отримання неправомірної вигоди за надання послуг військовозобов`язаним особам з ухилення від призову та мобілізації шляхом формування фіктивних лікарських висновків, які в подальшому стають підставою для отримання інвалідності.

Так, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, не пізніше 13.01.2025, громадянка України ОСОБА_4 , маючи на меті отримання прибутку у вигляді частини від суми грошових коштів отриманих від осіб, які до неї звернуться за наданням допомоги в ухиленні від призову на військову службу, використовуючи власні зв`язки та тісні взаємовідносини з іншими працівниками лікарень м. Києва, маючи фактичну можливість забезпечити учаснику ухилення від призову на військову службу, шляхом зняття їх з військового обліку, прийняла рішення про здійснення перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період, за попередньою змовою групою осіб, шляхом зниження мобілізаційного потенціалу ЗС України та інших військових формувань.

Діючи на виконання свого злочинного умислу та переслідуючи корисливий мотив, громадянка України ОСОБА_4 , за невстановлених органом досудового розслідування обставин, вступила у попередню змову з невстановленими досудовим розслідуванням особами лікарями Так, 26.02.2025 року приблизно о 14 годині 50 хвилині ОСОБА_4 за грошову винагороду в розмірі 100$ організувала ОСОБА_5 проходження для подальшого здійснення перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період консультацію у лікаря Київської обласної клінічної лікарні №1. За результатами проведеної консультації, ОСОБА_5 безпідставно виписано направлення на стаціонарне лікування, а також направлення на медичні дослідження, що надасть змогу останньому в подальшому видати фіктивні лікарські документи, які стануть підставою для отримання ним групи інвалідності та зняття з військового обліку.

Після чого, не пізніше 12.03.2025 року ОСОБА_5 за вказівкою від ОСОБА_4 прибув до Київської міської клінічної лікарні №6 за адресою: м. Київ, вул. Любомира Гузара 3, де його було фіктивно розміщено на стаціонарне лікування.

В подальшому, невстановлена досудовим розслідуванням особа за попередньою домовленістю з ОСОБА_4 та на виконання вказівок останньої, виписала ряд медичних направлень, а також аналізів, для подальшого проходження їх ОСОБА_5 та формуванням медичної справи, яка в подальшому слугувала для оформлення інвалідності.

У подальшому, 18.03.2025 за невстановлених розслідуванням обставин ОСОБА_5 повідомлено, що 20.03.2025 йому необхідно з`явитися до Київської міської клінічної лікарні №6 за адресою: м. Київ, вул. Любомира Гузара 3, для завершення проходження так званого стаціонарного лікування та передачі другої частини коштів у розмірі 900$ ОСОБА_4 .

З метою підтвердження фіктивного діагнозу ОСОБА_5 та з метою перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період за сприяння ОСОБА_4 та інших невстановлених осіб ОСОБА_5 надали результати начебто проведеного лікарського дослідження, без його належного проведення, та виписали на підставі фіктивного дослідження консультаційний висновок.

Разом з цим, з метою аргументації підстав для отримання інвалідності, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливим мотивом та з метою перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період направила ОСОБА_5 19.05.2025 для проходження обстеження нижніх кінцівок.

Сформована таким чином лікарська справа стосовно ОСОБА_5 за невстановлених розслідуванням обставин подана на розгляд до Київської міської лікарні №6, як наслідок ОСОБА_5 призначено прибути до лікарні на засідання лікарів 17.07.2025 для ухвалення рішення на підставі вищевказаних документів групи інвалідності та зняття з військового обліку.

Так, 17.07.2025 на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України проведено обшук у робочому кабінеті першого заступника Генерального директора КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_6 , за адресою: м. Київ, вул. Загорівська, 1, у ході якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон моделі «iPhone 16 Pro Max», s/n НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , IMEI2 НОМЕР_3 , до якого підключена ESIM з номером НОМЕР_4 ;

- мобільний телефон моделі «Samsung», IMEI НОМЕР_5 .

Вказав, що виявлені та вилучені речі у ході проведення обшуку містять інформацію про вчинення кримінального правопорушення та мають значення для досудового розслідування, 17.07.2025 їх визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000614.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином. Прокурором подано заяву про розгляд клопотання без його участі. Клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Представником власника майна, адвокатом ОСОБА_7 подано заперечення на клопотання про арешт майна, в якому він просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора та повернути ОСОБА_6 вилучене в ході обшуку 17.07.2025 майно.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання на дотримання вимог Кримінального процесуального кодексу України, приходить до наступного висновку.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

Відповідно ж до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбаченого, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Обов`язок доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого чи прокурора також і ч.3 ст. 132 КПК України.

Разом із цим, прокурором не долучено до клопотання ухвалу слідчого судді, якою надавався дозвіл на проведення обшуку у робочому кабінеті першого заступника Генерального директора КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_6 , за адресою: м. Київ, вул. Загорівська, 1.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи зазначені положення закону, дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

А тому, майно, вилучене 17.07.2025 в ході проведення обшуку у робочому кабінеті першого заступника Генерального директора КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_6 , за адресою: м. Київ, вул. Загорівська, 1, а саме: мобільний телефон моделі «iPhone 16 Pro Max»,

s/n НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , IMEI2 НОМЕР_3 , до якого підключена ESIM з номером НОМЕР_4 ; мобільний телефон моделі «Samsung», IMEI НОМЕР_5 , які належать ОСОБА_6 , слід негайно повернути володільцю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376, 534 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні № 0000614, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 07.08.2025, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 Кримінального кодексу України - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_8