справа № 462/6391/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові об`єднані кримінальні провадження № 0000661, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 липня 2024 року та № 0001128, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 листопада 2024 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, без постійного місця проживання та реєстрації, зі спеціальною технічною освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1. ст. 357 України, суд

в с т а н о в и в :

17.06.2024 року близько 09 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку №7 «б» на вул. Яворницького у м. Львові, виявив на асфальтному покритті проїжджої частини дороги, банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка була втрачена й належить потерпілій ОСОБА_5 .

Усвідомивши, що виявлена ним картка належать іншій особі та є офіційним документом, ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне привласнення офіційного документа (банківської картки), привласнив картку АТ«Ощадбанк» № НОМЕР_1 з метою її подальшого використання з корисливих мотивів.

У відповідності до норм ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.1, п. 3 ст. 36 Закону України «Про платіжні послуги», ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» банківська карта є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив привласнення офіційного документа (банківську картку) з корисливих мотивів, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

Крім, цього, 21.11.2024 року о 00:21 год., ОСОБА_4 , перебуваючи біля магазину «Новий Градус», що за адресою м. Львів вул. Любінська, 102, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, за рахунок злочинної діяльності, в умовах воєнного стану, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, таємно, шляхом вільного доступу, викрав із чоловічої сумки-слінг чорного кольору, яка належить потерпілому ОСОБА_6 , шкіряний гаманець чорного кольору марки «Lucky» вартістю 492 гривні 54 копійки, у якому були грошові кошти у сумі 12000 гривень, банківська карта банку «Приватбанк» № НОМЕР_2 , банківська карта банку «Райффайзен Банк» № НОМЕР_3 , банківська карта банку «Ощадбанк» № НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , видане на ім`я ОСОБА_6 від 13.09.2024, посвідчення водія серії НОМЕР_6 видане на ім`я ОСОБА_6 від 10.04.2014, картка учасника бойових дій для безоплатного перебування на території ОРСП «Шувар», карта «Леокарт» на ім`я ОСОБА_7 , зв`язка із трьох ключів до автомобіля марки «Dacia Sandero», 2008 року випуску, VTN-код НОМЕР_7 без вартості, із місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 12492 гривні 54 копійки.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 на підставі Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 року із подальшими змінами та доповненнями, у зв`язку із вторгненням російської федерації на територію України, злочин вважається вчиненим в умовах воєнного стану.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім, цього, 21.11.2024 року о 00:21 год., ОСОБА_4 , перебуваючи біля магазину «Новий Градус», що за адресою м. Львів вул.Любінська, 102, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, за рахунок злочинної діяльності, в умовах воєнного стану, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, таємно, шляхом вільного доступу, викрав із чоловічої сумки-слінг чорного кольору, яка належить потерпілому ОСОБА_6 , шкіряний гаманець чорного кольору марки «Lucky», оглядаючи викрадений гаманець у ОСОБА_6 , виявив у ньому окрім грошових коштів у сумі 12 тисяч гривень, ще банківську карту банку «Приватбанк» № НОМЕР_2 , банківську карту банку «РайффайзенБанк» № НОМЕР_3 , банківську карту банку «Ощадбанк» № НОМЕР_4 , які у відповідності до норм ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. 1, п. 3 ст. 36 Закону України «Про платіжні послуги», ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» - є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_5 , видане на ім`я ОСОБА_6 від 13.09.2024 та посвідчення водія серії НОМЕР_6 видане на ім`я ОСОБА_6 від 10.04.2014, які відповідно до примітки до статті 358 Кримінального кодексу України - є офіційними документами, та усвідомивши, що вищевказані документи належать іншій особі, викрав їх з корисливих мотивів.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив викрадення офіційних документів з корисливих мотивів, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив, що відомості, викладені в обвинувальних актах відповідають дійсності. Шкодує про вчинене, просив суворо не карати.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви /а.с.24,136/, в яких просили суд розглянути справу без їх участі, призначити покарання на розсуд суду.

Враховуючи те, що учасники судового розгляду не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив провести судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі, оскільки на цьому не наполягали учасники судового розгляду, а фактичні обставини справи ніким не оспорювалися.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Допитавши обвинуваченого, який свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, дослідивши дані, які характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до переконання, що винуватість ОСОБА_4 доведена повністю, дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковано вірно, так як обвинувачений вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України та вчинив викрадення, привласнення офіційних документів з корисливих мотивів, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому це щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, судом не встановлені обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, а саме кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України є тяжким злочином, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він являється особою пенсійного віку, раніше судимий, не являється особою з інвалідністю, офіційно не працює, на обліках медичному центрі превенції та терапії узалежнень чи психоневрологічному диспансері не перебуває, що свідчить про його осудність, вчинив нові кримінальні правопорушення, маючи невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Також, суд враховує, що кримінальними правопорушеннями матеріальна шкода не відшкодована. Згідно досудової доповіді органу пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як високий, а тому орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (а.с.26-29).

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також те, що обвинувачений розкаявся у вчинених кримінальних правопорушеннях, суд приходить до переконання, що обвинуваченому слід обрати покарання в межах санкції статі обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі та за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу, оскільки інші покарання, передбачені санкцією ч. 1 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду та обмеження волі не можуть застосовуватися до обвинуваченого в силу його пенсійного віку (ст. 61 КК України) та враховуючи, що обвинувачений був засуджений до покарання у виді пробаційного нагляду, який під час відбування вчинив нові кримінальні правопорушення та не відбув (ст. 59-1 КК України). Зазначені покарання на переконання суду є достатніми для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Тому,покарання обвинуваченому слід обрати на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, враховуючи характер та співвідношення класифікації кримінальних правопорушень, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних кримінальних правопорушень - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Згідно вимог ч. 4 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначаючи покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

Як встановлено судом, вироком Залізничного районного суду м. Львова від 20 червня 2024 року, яким ОСОБА_4 був засуджений за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік 5 днів з покладенням обов`язків у відповідності до ч. 2 ст. 59-1 КК України, яке обвинуваченим невідбуто та вчинив нові кримінальні правопорушення, за які ОСОБА_8 притягається до кримінальної відповідальності за даним вироком, а тому суд приходить до висновку про необхідність при призначенні ОСОБА_4 остаточного покарання застосувати вимоги ч. 4 ст. 71 КК України та із врахуванням положень ст. 72 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні пробаційного нагляду та остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування ст. 69, ст. 75 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не вбачає у зв`язку із відсутністю передумов, за яких ці правові норми можуть бути застосовані.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

На підставі ч.9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відтак, питання про долю речового доказу слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Разом з тим, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17 вересня 2025 року скасовано арешт на речові докази у кримінальному провадженні № 0001128, відомості про яке внесено 21 листопада 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, який був накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 26 листопада 2024 року (справа № 462/8858/24, провадження 1-кс/462/2074/24), які знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів ВП №1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області та передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст. 50, 65-67, 70, 71, 72, 185, 357 КК України, ст. 100, 368, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначити покарання:

за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі;

за ч.1 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 20 червня 2024 року (справа №462/4666/24) із врахуванням положень складання покарань відповідно до вимог ст. 72 КК України виходячи із співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні пробаційного нагляду та призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рахувати з дня його затримання уповноваженим органом на виконання вироку суду, який набрав законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази по кримінальному провадженню №0001128, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 листопада 2024 року:

- гаманець чорно-коричневого кольору марки «Lucky»; банківську карту банку «ПриватБанк» № НОМЕР_2 ; банківську карту банку «РайффайзенБанк» № НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 13.09.2024, видане на ім`я ОСОБА_6 ; посвідчення водія НОМЕР_6 від 10.04.2014, видане на ім`я ОСОБА_6 ; картку учасника бойових дій, карту «Леокарт» на ім`я ОСОБА_6 ; в`язку із трьох ключів до автомобіля, що були вилучені в ході добровільної видачі у громадянина ОСОБА_4 - повернути потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як власнику;

- компакт-диск, на якому знаходяться відеозаписи із камери відеоспостереження, яка розміщена на фасаді магазину «Новий Градус», що за адресою: м. Львів, вул. Любінська, 102, в період часу з 20.11.2024 по 21.11.2024 залишити при матеріалах кримінального повадження (а.с.56).

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1