В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" листопада 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000530 від 14.02.2025 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Рівного, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженої, раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

законного представника обвинуваченої (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 у невстановлений досудовим слідством точний час, але не пізніше 10.02.2025 року, вступила у злочинну змову з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали кримінального провадження щодо яких виділено в окреме провадження.

У подальшому, вказана група осіб розробила злочинний план незаконного збагачення, шляхом повідомлення особам похилого віку під час телефонного спілкування завідомо неправдивої інформацію про те, що їх рідні потрапили в біду та необхідністю сплатити грошові кошти для проведення дорого вартісного лікування та хірургічного втручання.

ОСОБА_3 надала свою попередню згоду на участь у вчиненні даного злочину, та, згідно відведеної їй ролі, представившись довіреною особою лікаря, мала прийти до потерпілої, отримати від неї грошові кошти та заздалегідь написану заяву для нібито переведення в приватну клініку, та в подальшому передати їх іншим співучасникам, у спосіб, який учасники оговорили попередньо.

Пошук потенційних потерпілих, безпосереднє спілкування по телефону, а також координацію дій ОСОБА_3 взяли на себе інші співучасники, матеріали кримінального провадження щодо яких виділено в окреме провадження. Маючи на меті вчинення злочинів на території міста Києва, за вказівкою інших співучасників, особи яких не встановлені, ОСОБА_3 прибула до міста Києва, де отримувала вказівки від невстановленої досудовим розслідуванням особи.

На виконання вказаного злочинного плану, невстановлена досудовим слідством особа чоловічої статі, 10.02.2025 року близько 19 годині 40 хвилин, зателефонувала на мобільний номер телефону потерпілої ОСОБА_7 , за номером НОМЕР_1 представилась ОСОБА_8 , та повідомила, що він лікар обласної лікарні м. Києва, та що ніби то її донька потрапила до лікарні внаслідок ДТП, а саме, на пішохідному переході збила автівка та на проведення операції потрібно перевести її до приватної клініки. Це буде коштувати 12 000 доларів США, які необхідно зібрати в найкоротший строк та передати медсестрі, яку направить лікар (роль якої виконувала ОСОБА_3 ), яка приїде за місцем проживання потерпілої.

ОСОБА_7 повідомила, що вона не має такої значної суми грошових коштів, а має лише 3000 доларів США, на що невстановлена особа, яка видавала себе за лікаря повідомила, що попередньо вказаної суми грошових коштів має вистачити для першого внеску, та наказала підготувати наявну у неї суму грошових коштів.

Разом з тим, маючи на меті справити психологічний вплив на потерпілу, а також для створення враження, що кошти передаються дійсно для лікування наказав ОСОБА_7 написати під його диктовку заяву про поміщення до приватної клініки.

ОСОБА_7 перебуваючи в шоковому стані від отриманої інформації, будучи впевненою, що спілкується з лікарем, в силу свого віку та стану, сприйняла вказану інформацію як реальну, та виконала всі вказівки невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, а саме написала під диктовку заяви та підготувала грошові кошти.

Одночасно з цим, невстановлена досудовим слідством особа повідомила ОСОБА_3 , що для отримання грошових коштів їй необхідно прийти до місця мешкання потерпілої, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , назватись медсестрою, та отримати грошові кошти і написану заяву.

В подальшому, неповнолітня ОСОБА_3 , керуючись єдиним умислом з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, діючи за заздалегідь розробленим планом, виконуючи вказівки невстановленої досудовим слідством особи, розуміючи протиправність своїх дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисних мотивів, 10.02.2025 року приблизно о 21 годині 00 хвилин прийшла до кв. АДРЕСА_3 . З метою конспірації представилась медсестрою та підтвердила перед ОСОБА_7 , що вона є довіреною особою лікаря, та прийшла задля отримання коштів. Після чого ОСОБА_7 передала грошові кошти в сумі 3000 доларів США, що еквівалентно 124420 грн, та власноруч написану заяву, після чого неповнолітня ОСОБА_3 покинула приміщення квартири, а грошовими коштами, отриманими від ОСОБА_7 розпорядилась згідно заздалегідь розробленого плану, відомого іншим учасникам.

Протиправними діями групи осіб, до складу якої входить ОСОБА_3 та невстановлені досудовим слідством особи, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, потерпілій ОСОБА_7 завдано матеріального збитку на загальну суму 3000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 10.02.2025 року становить 124 420 грн.

Будучи допитаною в судовому засіданні, неповнолітня обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України визнала повністю, дала показання, підтвердила обставини вчинення кримінального правопорушення.

Пояснила, що в лютому разом зі своєю подругою ОСОБА_9 приїхала до міста Києва. Метою поїздки було подивитись столицю та підзаробіток, оскільки обом запропонували «легкий спосіб заробітку», у що вони на той момент повірили.

Пропозиція надійшла через телеграм-канал від контактної особи, яка була підписана як «ФМ 420». Спочатку ця особа написала подрузі ОСОБА_9 , а згодом і самій обвинуваченій. ОСОБА_9 надала невідомій особі її контакт, після чого подальше спілкування велося через месенджер Telegram повідомленнями та дзвінками. Особа, яка координувала їхні дії, називала себе « ОСОБА_10 », розмовляла російською мовою, під час відеозв`язку демонструвала лише приміщення, у якому перебувала, але не своє обличчя. До поїздки в Київ обвинувачена та її подруга не виконували жодних завдань. Їм повідомили, що ризиків немає, а зміст роботи стане зрозумілим уже на місці. При цьому жодних коштів наперед їм не виплачували, окрім грошей на таксі, щоб дістатися місця вчинення злочину.

Вона не пам`ятає за які саме кошти вони добиралися до Києва. Матері вона сказала неправду, повідомивши, що їде до Львова. У Києві вони проживали в орендованій подобово квартирі на правому березі, яку знайшли просто на залізничному вокзалі через жінку, що пропонувала житло.

Перші два дні вони просто гуляли містом, а на третій день, близько пізнього вечора, отримали інструкції щодо вчинення злочину. За вказівками координатора вони повернулися на квартиру, переодяглися, викликали таксі та вирушили до потерпілої. Напередодні домовилися, хто саме піде за грошима. Вирішено було, що до квартири підійматиметься обвинувачена, оскільки подруга ОСОБА_9 мала виразну зовнішність пірсинг, довгі нігті, тому побоювалася, що її швидко впізнають. ОСОБА_9 залишилася чекати біля під`їзду на дитячому майданчику. Обвинувачена піднялася до квартири потерпілої пішки. Вона представилася медичним працівником, як це було зазначено в інструкції.

Між нею та потерпілою відбулося нетривале спілкування: потерпіла запропонувала їй компот, а також поцікавилася, чи зручно їй працювати з довгими нігтями, на що обвинувачена відповіла, що працює в рукавичках. Потерпіла передала їй грошові кошти в сумі 3 тисяч доларів США та декілька документів-заяв, які обвинувачена не читала. Спочатку кошти перерахувала потерпіла, потім і сама обвинувачена. Після передачі коштів вона вийшла з під`їзду і підійшла до ОСОБА_9 . Обидві були одягнені у верхній одяг темних кольорів, обвинувачена у шапку, пальто та шкіряні штани, подруга у масивні кросівки, чорну куртку та чорну шапку. Вони розділили отримані кошти, залишивши кожній приблизно по 10-12 тисяч гривень. Після цього обвинувачена повідомила координатору в Telegram про виконання завдання. Далі вони на таксі вирушили до орендованої квартири, зібрали речі та поїхали на вокзал. Обвинувачена зазначає, що за таксі переважно розраховувалася готівкою, але також користувалася банківською карткою, прив`язаною до телефону.

Повернувшись у Рівне, обвинувачена пішла у кав`ярню. Через деякий час туди прийшла невідома жінка, яка мала забрати гроші. Вона показала обвинуваченій той самий телеграм-акаунт, з яким обвинувачена спілкувалася раніше, після чого остання передала їй кошти. Інше кримінальне правопорушення вона вчинила на прохання особи з телеграм каналу. Щиро шкодує про вчинене, усвідомлює суспільну небезпечність своїх дій та на даний час не вчинила б нічого подібного. Вже здійснює відшкодування завданої шкоди, зокрема, надіслано потерпілій 10 тисяч гривень. У своїх поясненнях обвинувачена описує своє життя до злочину як звичайне: проживала з матір`ю, яка її підтримувала, у 16 років влаштувалася на першу роботу, яка виявилася важкою, і де її обманули з оплатою праці. Зараз продовжує навчання. Просить вибачення у потерпілої.

Показання обвинуваченої ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що 10 лютого їй зателефонував чоловік, який назвався лікарем швидкої допомоги. У телефонній розмові він повідомив, що її донька нібито перебуває у тяжкому стані після того, як її збив автомобіль марки «Мерседес» на пішохідному переході. Чоловік також заявив, що має зв`язки з приватною клінікою, куди начебто везуть постраждалу, і що для лікування терміново необхідні 12 тисяч доларів США. Особа, що телефонувала, розмовляла російською мовою. При цьому він не надав адреси клініки. Також зазначила, що дуже нервувала через ситуацію та просила надати їй можливість поговорити з донькою. Вона пояснила, що мала при собі лише 3 тисячі доларів. Через деякий час до її квартири зайшла невідома дівчина. Потерпіла завела її на кухню, винесла гроші у файлі та при невідомій перерахувала 3 тисячі доларів, після чого дівчина також їх перерахувала. Потім пригостила її компотом, який та випила. Після передачі грошей дівчина пішла, і вона її більше не бачила. Уже ввечері вона самостійно зателефонувала доньці й дізналася, що з тією все гаразд. Згодом до неї прийшли слідчі та продемонстрували відеозаписи, на яких, за її словами, жодної на ім`я ОСОБА_11 не було. Вікна її квартири виходять на дитячий майданчик. Підтримує цивільний позов у повному обсязі, щодо міри покарання покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження інших доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинувачену ОСОБА_3 , потерпілу ОСОБА_7 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують її особу, досудову доповідь, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у тому, що вона своїми умисними діями вчинила заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, а тому знаходить правильною кваліфікацію її дій за ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Вирішуючи питання про призначення покарання неповнолітній обвинуваченій ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст. 65, 103 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, які пом`якшують та обтяжують її покарання, умови її життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітньої.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином; ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, а саме критично ставиться до своїх дій, зробила для себе належні висновки; за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, що свідчить про її осудність, раніше не судима.

Також відповідно до ст. 487 КПК України суд враховує стан здоров`я, умови життя та виховання неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_3 , а саме те, що вона з 01.09.2023 по 2025 р. навчалась у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Рівненський центр професійно-технічної освіти сервісу та дизайну». Згідно інформації навчального закладу, ОСОБА_3 проявляла замкненість, не завжди йшла на контакт з одногрупниками та викладачами. Під час навчання конфліктних ситуацій не виникало. З 1 вересня 2025 року навчається у ВСП «Рівненський фаховий коледж НУБіП» на 2 курсі за спеціальністю «Кібербезпека». Форма навчання державна, отримує стипендію.

Крім того, судом досліджено досудову доповідь органу пробації, з якої вбачається, що повторне вчинення неповнолітньою обвинуваченою ОСОБА_3 злочинів має низький ступінь вірогідності, її виправлення можливе в умовах без ізоляції від суспільства за умови виконання рекомендацій, наданих уповноваженим органом з питань пробації; має достатні умови для виховання та розвитку. Демонструє рішучість у намірах змінити свою поведінку. Сектор ювенальної пробації у м. Рівному рекомендує залучати неповнолітню до тренінгів та заходів профілактичного характеру, проводити розмови з психологом. У випадку прийняття судом рішення про звільнення від відбування покарання, орган пробації вважає за доцільне покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.п. 4, 6 ч. 3 ст. 76 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України є:

-щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, зокрема їх час, місце, спосіб учинення;

-вчинення кримінального правопорушення неповнолітньою.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

З огляду на те, що вказане кримінальне правопорушення було вчинене до засудження обвинуваченої вироком Рівненського районного суду від 01 вересня 2025 року за ч. 1 ст. 263 КК України, яким призначене покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, а відтак у відповідності до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань, остаточно визначити обвинуваченій покарання у виді пробаційного нагляду строком на строк 1 (один) рік та штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

У відповідності до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу підлягає самостійному виконанню.

Дане покарання, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення неповнолітнього обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов

При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченої ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 144 420 грн 00 коп., з яких матеріальна шкода складає 124 420 грн 00 коп, моральна 20 000 грн 00 коп,. суд встановив таке.

Заявлені позовні вимоги потерпіла мотивує тим, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_3 , вона втратила грошові кошти у сумі 3000 тисячі доларів США, які еквівалентні 124 420 грн. 00 коп. Разом з тим, вказані дії обвинуваченої спричинили значну шкоду моральному здоров`ю ОСОБА_7 , оскільки через вищевказані дії ОСОБА_3 потерпіла переживала негативні емоції, психічні переживання.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 позовні вимоги визнала частково, а також зазначила, що перерахувала на картку потерпілої, з метою відшкодування завданих збитків, грошові кошти у сумі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 1117 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

У відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я та в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З огляду на п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та ст. 1167 ЦК України, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди.

У п. 9 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Більше того, згідно позиції Великої Палати Верховного Суду по справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), викладеної у постанові від 15 грудня 2020 року, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З урахуванням викладеного, при визначенні обґрунтованості заявленого розміру матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_7 , суд враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнала потерпіла, характер немайнових втрат (їх тривалості і можливості відновлення), стан здоров`я потерпілої та тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та, виходячи із вимог розумності, виваженості та справедливості, вважає обґрунтованим розмір заподіяної моральної шкоди в сумі 20 000 грн 00 коп.

Відтак, враховуючи викладене вище, суд вважає, що цивільний позов підлягає задоволенню, а саме з обвинуваченої слід стягнути доведений розмір матеріальної шкоди, яка складає 114 420 грн. 00 коп та моральної шкоди 20 000 грн. 00 коп.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань, з урахуванням положень ч. 3 ст. 72 КК України, ураховуючи засудження за цим вироком до покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень та вироком Рівненського районного суду від 01 вересня 2025 року за ч. 1 ст. 263 КК України до пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік, визначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік, та штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, який виконувати самостійно.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченої ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушення - задовольнити.

Стягнути із обвинуваченої ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 114 420 грн 00 коп та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн 00 коп.

Речові докази, а саме: компакт диск DVD з відеозаписи з камер відеоспостереження, які належать компанії «ІТ», камери яких за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Ентузіастів 25/2, які вилучено постановою слідчого про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції чи засоби фото-, відеозапису, кінозйомки - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, законному представнику, захиснику, потерпілій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_12