печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: не з`явився,

представника власника майна: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Прокурора першого відділу першого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000428 від 22.05.2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор першого відділу першого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, а саме на акт про примусове відчуження або вилучення майна від 14.03.2022 року, вилучений 13.11.2025 року у представника ТОВ «САНОФІ-АВЕНТІС УКРАЇНА», заборонивши відчуження та розпорядження ним.

В обґрунтування вказаного клопотання прокурор зазначає, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000428, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням в указаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Офісу Генерального прокурора.

Досудовим розслідуванням встановлено, що матеріали кримінального провадження № 0000428 від 22.05.2024 року виділено з матеріалів кримінального провадження № 0000632 від 19.07.2023 року за підозрою ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 332, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 426 1 КК України, ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 426 1 КК України, та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 426 1 КК України, та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426 1 КК України.

В рамках кримінального провадження № 0000632 від 19.07.2023 року серед іншого 02-03.08.2023 року проведено обшук автомобіля Volkswagen Touareg, VIN НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , належного ТОВ «САНОФІ-АВЕНТІС УКРАЇНА», яким користувався ОСОБА_4 , за результатом якого виявлено та вилучено, грошові кошти, речі та документи, що мають доказове значення.

Під час здійснення подальшого досудового розслідування встановлено, що зазначений автомобіль відповідно до акту про примусове відчуження або вилучення майна від 14.03.2022 колишнім керівником ІНФОРМАЦІЯ_1 примусово відчужено у ТОВ «САНОФІ-АВЕНТІС УКРАЇНА» для потреб Збройних Сил України.

Проте зазначений автомобіль на потреби Збройних Сил України не передавався. Натомість у липні 2023 року колишній керівник ІНФОРМАЦІЯ_1 передав його третій особі ( ОСОБА_4 ) без оформлення будь-яких документів і без будь-яких правових підстав для цього.

Під час огляду 13.11.2025 року документів, наданих представником потерпілого ТОВ «САНОФІ-АВЕНТІС УКРАЇНА» - адвокатом ОСОБА_7 , вилучено оригінал акта про примусове відчуження або вилучення майна від 14.03.2022 року.

Постановою слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 від 13.11.2025 року акт про примусове відчуження або вилучення майна від 14.03.2022 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000428 від 22.05.2024 року.

З метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою збереження речового доказу, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно, яке було вилучено під час обшуку, оскільки таке майно може бути приховане, відчужене, пошкоджене або знищене, а також враховуючи, що вказане майно містить відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, відомості про які внесено до ЄРДР та розслідуються у вказаному провадженні.

В судове засідання 19.11.2025 року прокурор та представник власника майна не з`явились, про день, час, місце розгляду клопотання повідомлені належним чином, прокурор подав заяву про розгляд клопотання без його участі, в якій вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити.

Згідно з ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000428, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням в указаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Офісу Генерального прокурора.

Під час огляду 13.11.2025 року документів, наданих представником потерпілого ТОВ «САНОФІ-АВЕНТІС УКРАЇНА» - адвокатом ОСОБА_7 , вилучено оригінал акта про примусове відчуження або вилучення майна від 14.03.2022 року.

13.11.2025 року представником потерпілого ТОВ «САНОФІ-АВЕНТІС УКРАЇНА» - адвокатом ОСОБА_7 надано слідчому Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 заяву, відповідно до якої, представник добровільно видає оригінал акта про примусове відчуження або вилучення майна від 14.03.2022 року та не заперечує проти його огляду та накладення на нього арешту.

Постановою слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 від 13.11.2025 року акт про примусове відчуження або вилучення майна від 14.03.2022 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000428 від 22.05.2024 року.

Як визначено у ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як визначено в ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Частиною 11 ст. 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Зважаючи на те, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям речових доказів, постановою прокурора його визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, незастосування накладення арешту на майно може призвести до наслідків, визначених ч. 11 ст. 170 КПК України, зокрема, таких як його приховування, пошкодження, псування, зникнення, знищення, використання, перетворення, слідчий суддя вважає за необхідне з метою забезпечення речових доказів, накласти арешт на вищезазначене майно.

За таких обставин, клопотання Прокурора першого відділу першого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000428 від 22.05.2024 року, є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

При цьому, слідчий суддя роз`яснює, що згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 98, 107, 170, 172, 173, 174, 309, 372, 392, 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Прокурора першого відділу першого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000428 від 22.05.2024 року - задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000428 від 22.05.2024 року на майно, а саме на акт про примусове відчуження або вилучення майна від 14.03.2022 року, який вилучений під час огляду 13.11.2025 року у представника ТОВ «САНОФІ-АВЕНТІС УКРАЇНА», заборонивши відчуження та розпорядження ним.

Роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому, їх захисникам, законним представникам, іншим власникам або володільцям майна, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, що за їх клопотанням арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1