печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001308 від 27.06.2024, -

В С Т А Н О В И В :

20.08.2025 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , згідно вимог якого просив суд накласти арешт на тимчасово вилучене майно, вилучене протоколом обшуку від 19.08.2025 на підставі ухвал слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, за адресою: АДРЕСА_1, кадастрові номери земельних ділянок :03:006:0052 та :03:006:0053, а саме на: мобільний телефон марки «Redmi 9A», модель M2006C3LG, із сім-картами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , з метою забезпечення збереження речових доказів.

Мотивуючи подане клопотання прокурор вказує, що учасниками злочинної Досудовим розслідуванням встановлено, що посадові особи Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія міністерства охорони здоров?я України», здійснили зловживання службовим становищем, тобто умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи, використовуючи своє службове становище, всупереч інтересам служби, яке завдало істотної шкоди державним інтересам, що спричинило тяжкі наслідки.

Зокрема, члени комісії ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України», діючи умисно, за попередньою змовою та за пособництва інших осіб діючи всупереч вимогам Положення «Про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 за № 1317 (в редакції станом на 23.03.2022) та інтересам служби, з мотивів особистої зацікавленості та з метою одержання неправомірної вигоди, конкретними особами, які звернулися поза встановленим порядком для встановлення групи інвалідності, внесли в Акти оглядів медико-соціальної експертної комісії, відомості про встановлення інвалідності особам що в свою чергу надало можливість останнім шляхом обману заволодіти бюджетними грошовими коштами.

04.11.2024 о 17.22 год. ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

05.11.2024 о 17.15 год. ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Крім цього, встановлено обставини, які свідчать про умисне внесення до медичної документації недостовірних відомостей з метою подальшого їх використання при оформленні акту огляду медико-соціальною експертною комісією. Зокрема, встановлено, що зазначена документація готувалась не для об`єктивної оцінки стану здоров`я особи, а з метою забезпечення формального обґрунтування рішень МСЕК щодо встановлення інвалідності.

За наявними доказами, підробка медичних довідок, висновків ЛКК та інших документів здійснювалася систематично та в умовах обізнаності членів медико-соціальної експертної комісії про їх неправдивий характер. Такі документи свідомо використовувалися під час заповнення акту огляду МСЕК, до якого вносилися відомості, що не відповідали фактичному стану здоров`я особи, але створювали видимість наявності підстав для встановлення інвалідності.

У ході досудового розслідування встановлено, до вчинення вказаних вище кримінальних правопорушень може бути причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , кадастрові номери земельних ділянок :03:006:0052 та :03:006:0053.

19.08.2025 у період часу з 06 год. 11 хв. по 09 год. 25 хв. на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва (справа № 757/38219/25-к) та ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва (справа № 757/38217/25-к) та проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 під час якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки «Redmi 9A», модель M2006C3LG, із сім-картами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 та на якому містяться відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, при цьому у вказаній ухвалі слідчого судді дозвіл на їх вилучення не надано.

Вказані вище документи, предмети відповідають критеріям ст. 98 КПК України, а тому постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України від 19.08.2025 визнані речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Прокурор вказує, що у зв`язку із викладеним, на даний час з метою запобігання можливості приховування, зникнення, втрати, використання, передачі, відчуження вищевказаного майна у сторонии обвинувачення виникла необхідність у накладенні на них арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, не здійснювалась фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів.

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Прокурор подав до суду заяву про проведення розгляду клопотання у його відсутність, вимоги підтримав.

Володілець майно та/або її представник в судове засідання не з`явилися, про місце і час судового розгляду повідомлені належним чином.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, окрім іншого, що неприбуття учасників розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації сторонами, їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання їх явки обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у відсутність нез`явившихся осіб.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження № 0001308 від 27.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 358 та ч. 2 ст. 364 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, до вчинення вказаних вище кримінальних правопорушень може бути причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , кадастрові номери земельних ділянок :03:006:0052 та :03:006:0053.

19.08.2025 у період часу з 06 год. 11 хв. по 09 год. 25 хв. на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва (справа № 757/38219/25-к) та ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва (справа № 757/38217/25-к) та проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 під час якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки «Redmi 9A», модель M2006C3LG, із сім-картами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 та на якому містяться відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, при цьому у вказаній ухвалі слідчого судді дозвіл на їх вилучення не надано.

Вказані вище документи, предмети відповідають критеріям ст. 98 КПК України, а тому постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України від 19.08.2025 визнані речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Абзацом 1 ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Судовим розглядом встановлено, що обшук, під час якого було вилучено майно та на арешті якого на даний час наполягає сторона обвинувачення, був проведений 19.08.2025, а з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна прокурор звернувся до суду 20.08.2025, що підтверджується вхідним штампом Печерського районного суду м. Києва вх. 113637 20.08.2025, що свідчить про дотримання строку на звернення до суду з даним клопотання та відповідно дотримання вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України.

Вказане в сукупності свідчить про дотримання строку на звернення до суду з даним клопотання.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 частини другої цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 1, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З огляду на зазначені вимоги закону, слідчий суддя приходить до висновку про те, що вилучене майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0001308 від 27.06.2024.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому слідчий суддя вважає за доцільне, для ефективного розслідування з метою збереження речових доказів накласти арешт на вказане майно.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, врахвоучюи процесуальну позицію володільця майна, з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту на вилучене майно, з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 98, 100, 107, 117, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, вилучене протоколом обшуку від 19.08.2025 на підставі ухвал слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, за адресою: АДРЕСА_1, кадастрові номери земельних ділянок :03:006:0052 та :03:006:0053, а саме на: мобільний телефон марки «Redmi 9A», модель M2006C3LG, із сім-картами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту/відмову у ньому може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1