Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи "Київський слідчий ізолятор" та з використанням підсистеми "Електронний суд" матеріали кримінального провадження № 0003846 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Морозівка Баришівського району Київської області,

громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , згідно зі ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 3 липня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Баришівським районним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні розбою щодо ОСОБА_9 за наступних обставин.

2 листопада 2023 року близько 18 години 45 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись на залізничній станції "Нова троянда", що за адресою: Київська область, Броварський район, с. Морозівка, побачив ОСОБА_9 , яка рухалась пішки в напрямку будинку № 28 у пров. Святоуспенському, і у нього виник умисел вчинити напад з метою заволодіння майном останньої. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_7 почав переслідувати ОСОБА_9 , за пагорбом за координатами: 50,358069, 31,210023 підбіг до неї і, застосовуючи насильство, небезпечне для здоров`я потерпілої, завдав їй один удар рукою в праву сторону обличчя, від якого вона впала на землю. В подальшому, з метою недопущення фізичного опору з боку ОСОБА_9 , ОСОБА_7 насів на неї зверху та продовжив завдавати удари обома руками в обличчя. Своїми діями ОСОБА_7 подолав можливість потерпілої чинити йому опір, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицевої травми - по одному синцю лівої та правої параорбітальної ділянок, лівих та правих скроневих та виличних ділянок, саден на обличчі, забійно-рваної рани носа, перелому кісток носа, струсу головного мозку, синців на грудях. Після цього ОСОБА_7 зірвав з плеча ОСОБА_9 шкіряну сумку, в якій були ключі від будинку, роботи, автомобіля "Volkswagen" та поштових скриньок, павербанк, транспортна картка, платіжні картки "Сенс банк", "ПриватБанк", "ОТР Банк", гроші в сумі 18 000 гривень та гаманець, і залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а майном потерпілої розпорядився на власний розсуд, чим завдав їй майнової шкоди на загальну суму 19 008 гривень.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 03.07.2025 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 31.08.2025 включно.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 вбачається, що вона просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на положення КПК України та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) в контексті застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і оцінки ризиків, у відповідності з якою: взяття під варту це такий серйозний захід, який виправданий лише тоді, коли інші менш серйозні заходи були розглянуті та визнані недостатніми для забезпечення інтересів людини і суспільства (рішення у справі "Вітольд Литва проти Польщі"); після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого (рішення у справі "Єлоєв проти України"). Стверджує, що усі ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними та абстрактними. Наразі справа перебуває на стадії судового розгляду, досліджено частину доказів, що є підтвердженням того, що ризики зменшились.

Захисник вказує, що ризик переховуватись від суду відсутній, оскільки ОСОБА_7 є людиною молодого віку, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується позитивно, та міцні соціальні зв`язки. У обвинуваченого велика родина, його матір перенесла складні операції, є інвалідом третьої групи і за станом здоров`я потребує допомоги, яку ОСОБА_7 зможе забезпечити. До затримання обвинувачений працював вантажником у ТОВ "Експансія" і мав дохід. Ризики знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, продовжувати займатись злочинною діяльністю та вчинити інші кримінальні правопорушення є лише припущеннями сторони обвинувачення і нічим не доведені. Також ОСОБА_7 не має наміру незаконно впливати на свідків чи інших учасників судового провадження, і цьому ризику можливо запобігти шляхом застосування домашнього арешту. Щодо ризику продовжити займатись злочинною діяльністю та вчинити інші кримінальні правопорушення - це є лише припущенням, і не надано жодних доказів на підтвердження його існування.

Тяжкість злочину, на чому наголошує прокурор, сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів запобіжного ув`язнення (рішення ЄСПЛ у справах "Ілійков проти Болгарії", "Єчюс проти Литви"). Тривале тримання під вартою може бути виправдане в тому випадку, коли є певні ознаки існування суспільного інтересу, що, попри презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ у справах "Ілійков проти Болгарії", "Клоот проти Бельгії"). Однак тримання під вартою ОСОБА_7 не буде виправдане тим, що існують ознаки суспільного інтересу. Обвинувачений переніс операцію в ортопедо-травматологічному центрі Київської обласної лікарні, на даний час потребує проведення ще однієї операції і подальше тримання його в умовах Державної установи "Київський слідчий ізолятор" може призвести до погіршення стану здоров`я та інших можливих негативних невідворотних наслідків.

Тож, вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде пропорційним тому ступеню ризиків, які є у кримінальному провадженні, для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 містить аналогічні вимоги, обґрунтовуючи які, він посилається на положення ч.1 ст.183 КПК України, у відповідності з якою тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжний заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу. Проте прокурор не надав суду жодних доказів наявності та обґрунтованості ризиків, про які зазначив у клопотанні, і не навів конкретних ризиків, які можуть існувати і за наявності яких до ОСОБА_7 може бути застосовано запобіжний захід виключно у вигляді тримання під вартою. У свою чергу, суд в ухвалі не навів достатніх мотивів і не обґрунтував, чому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Звертає увагу, що його підзахисний тримається під вартою з 30.11.2023. Не врахував суд і те, що ОСОБА_7 є людиною молодого віку, має постійне місце реєстрації та проживання, його матір ОСОБА_10 перенесла складні операції, є інвалідом третьої групи і потребує стороннього догляду на строк 1 рік, що підтверджується довідкою № 148 від 15.04.2025, у обвинуваченого є малолітня сестра ОСОБА_11 , 2012 року народження. Також сам ОСОБА_7 має незадовільний стан здоров`я та потребує хірургічного втручання.

Що стосується позиції захисту, то ОСОБА_7 наполягає на тому, що злочин відносно ОСОБА_9 вчинити не міг, оскільки проживає неподалік її будинку, підтримує дружні стосунки з її сином, неодноразово був у них вдома. Потерпіла вказує, що окрім платіжних карток і грошових коштів у неї в гаманці була транспортна картка, і через застосунок "Київ цифровий" вона виявила, що невідома особа користувалася її карткою 3 і 5 листопада 2023 року, що свідчить про непричетність ОСОБА_7 до вчинення злочину. 3 листопада 2023 року слідчий за місцем проживання ОСОБА_7 в с. Морозівка протягом дня проводив обшук за участю останнього, а тому обвинувачений в цей день не міг користуватися транспортом у м. Києві. Більше того, цією особою виявився ОСОБА_12 , який також проживає у с. Морозівка і за місцем проживання якого під час обшуку виявлено належні потерпілій транспортну картку і платіжні картки "ПриватБанк", "Альфа-Банк". Однак орган досудового розслідування належним чином не перевірив причетність ОСОБА_12 до вчинення розбою.

Тож, суд безпідставно задовольнив клопотання прокурора за відсутності достатніх і переконливих доказів вини ОСОБА_7 , а тому у випадку зміни запобіжного заходу останній не зможе впливати на судовий розгляд у кримінальному провадженні, на потерпілу чи свідків, не зможе знищити речові докази, які зберігаються у правоохоронному органі.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою, і наголошував на тому, що потерпіла ОСОБА_9 дала викривальні показання щодо ОСОБА_7 ; провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в їх задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що продовжують існувати ризики, які враховувались при обранні запобіжного заходу, передбачені п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений зможе: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання прокурора судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника ОСОБА_8 про відсутність доказів вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину. Не вправі давати таку оцінку і суд першої інстанції, оскільки під час судового розгляду докази тільки досліджуються, а оцінка їм може бути надана лише в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ у справі "Бекчиєв проти Молдови").

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, оскільки санкцією ч.4 ст.187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, що свідчить про можливість переховуватись від суду з метою уникнення покарання. Що стосується особи обвинуваченого, то він не має власної сім`ї та утриманців, офіційно не працевлаштований, тобто у нього відсутні міцні соціальні зв`язки.

Також, як вказав суд, в ході досудового розслідування не встановлено місцезнаходження всіх речей ОСОБА_9 , у зв`язку з чим існує ризик знищити, сховати або спотворити їх, а також ризик незаконно впливати на потерпілу та свідків, які дали викривальні показання щодо ОСОБА_7 .

З приводу стану здоров`я матері обвинуваченого та наявності у нього малолітньої сестри суд зазначив, що ці обставини не впливають на перебування ОСОБА_7 під вартою і доказів про неможливість існування вказаних осіб без відповідно сина та брата не надано. До того ж батько обвинуваченого, як це випливає зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , проживає разом з сім`єю, а тому саме він має обов`язок піклуватися про дитину і дружину.

Ці обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що такі ризики продовжують існувати і виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційних скарг захисників колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 3 липня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2