№ 1-кп/317/597/2025
№ 317/5241/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0001688 у відношенні: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, військовослужбовця, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2024 року ОСОБА_5 , проходячи військову службу на посаді стрільця-санітара 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи в умовах воєнного стану та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від військової служби, самовільно залишив місце служби - місце дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 , що розташоване на території одного з населених пунктів АДРЕСА_2 . Після чого ОСОБА_5 свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, будь-яких дій для повернення до місця несення служби не вчиняв, про своє місцезнаходження не повідомляв ані командування своєї військової частини, ані будь-які органи військового та цивільного управління та перебував поза місцем несення служби до 16 квітня 2025 року.

В кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . В листопаді 2024 року (точної дати він не пам`ятає, але зазначив, що у обвинувальному акті така дата вказана правильно) він покинув місце несення служби у зв`язку з сімейними обставинами. До весни 2025 року він не повідомляв про своє місцезнаходження командування частини.

У скоєному щиро розкаявся, зазначив про бажання проходити в подальшому військову службу, але пояснив, що на даний момент він не має згоди від будь-якої військової частини і з ним представники жодного військового підрозділу з цього приводу не спілкувались.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, сторона обвинувачення та сторона захисту не висловлюють жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд вважає недоцільним дослідження доказів у справі, оскільки дані обставини ніким не оспорюються й у суду немає сумнівів у добровільності позиції сторін кримінального провадження. Враховуючи викладене, судом прийняте рішення щодо проведення судового розгляду в даному кримінальному провадженні в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Прийнявши до уваги добровільні пояснення обвинуваченого, враховуючи обставини кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки він в умовах воєнного стану самовільно залишив місце несення військової служби тривалістю понад три доби.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який раніше в силу статті 89 КК України не судимий.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 є щире каяття у скоєному.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , в даному кримінальному провадженні не встановлено.

При цьому суд не враховує таку, зазначену в обвинувальному акті, обтяжуючу покарання обставину, як рецидив злочинів, оскільки матеріалами справи підтверджено те, що ОСОБА_5 раніше, в силу статті 89 КК України, не судимий.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить з того, що він повністю визнав свою провину у скоєнні злочину, проявив щире каяття, та не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

За таких обставин, враховуючи особу винного та для досягнення цілей, встановлених ст. 50 КК України, суд вважає доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

Оскільки нормами ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 75 Кримінального кодексу України встановлено пряму заборону застосування цих статей у кримінальних провадження за ст. 407 КК України, ці питання судом не вирішуються.

Витрати на залучення експертів та речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.

Також суд вважає необхідним, з урахуванням положень ч. 8 ст. 176 КПК України, продовжити ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з відбуванням в установі виконання покарань.

Строк покарання ОСОБА_5 обраховувати з дня його фактичного затримання, тобто - з 18 вересня 2025 року.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та може бути оскаржений в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1