Справа 361/1212/25 Головуюча в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/5647/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисниці обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокатки ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України та ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20 листопада 2025 року,без визначення розміру застави.

Дане рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час продовжують існувати і не зменшились, а продовження строку тримання обвинувачених під вартою є виправданим, оскільки судом встановлено наявність обгрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими кримінальних правопорушень, а також наявний високий ступінь ризику переховування обвинувачених від суду та можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, що унеможливлює скасування або обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченим.Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який судом не встановлено.

В апеляційній скарзі захисниці обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокатки ОСОБА_7 указано на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указала на те, що рішення суду не містить достатніх мотивів, які би підтверджували доцільність продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, а клопотання прокурора фактично містило формальний перелік ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім цього, поза увагою суду залишились дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, міцні соціальні зв`язки, з перших місяців повномасштабного вторгнення став до зброї в лавах Збройних Силах України. Щодо ризику незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, то, на переконання захисниці, судом не зазначено, яким чином ОСОБА_9 має можливість впливати на цих осіб та відповідних доказів не надано, що виключає зазначений ризик. Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, захисниця звертає увагу на те, що прокурор не надав жодного підтвердження цього ризику, а відповідно суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі не вказав мотивів, на підставі яких він дійшов до висновку, що даний ризик є обґрунтованим. На переконання захисниці, стороною обвинувачення у клопотанні ризики зазначаються формально, оскільки з моменту застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу прокурором не заявлено нових ризиків, які б могли виправдати подальше тримання обвинуваченого під вартою. Захисниця зазначила, що судом першої інстанції безпідставно не визначений розмір застави. Просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою.

Ухвала Подільського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 не оскаржувалась, у зв`язку із чим апеляційним судом у цій частині не переглядалась.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

захисниці та обвинуваченого, які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердила її доводи та просили її задовольнити;

прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисниці, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін;

вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Абзацом 8 ч. 4 ст.183 КПК України установлено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-?, 258 - 258-?, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442 КК України.

При цьому, за правилами ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

На переконання колегії суддів, зміст положень ч.6 ст.176, ч.3 та абз. 8 ч. 4 ст.183 КПК України дає підстави для висновку про те, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1КК України, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою із можливістю визначення розміру застави, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а також обставини зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, наявність постійного місця роботи або навчання, його репутацію, наявність судимостей та інше.

Як убачається із мотивувальної частини ухвали від 22.09.2025, висновки колегії суддів місцевого суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою застосованого до обвинуваченого ОСОБА_9 , обумовлювалися наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та не припинили свого існування, а також недостатністю застосування інших запобіжних заходів для запобігання констатованим ризикам.

Оцінюючи заявлені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які суд першої інстанції визнав доведеними прокурором, то колегія суддів у цілому погоджується із такими висновками. Зокрема, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_9 від суду, який є значним. Вказані висновки обумовлюються тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинах у тому числі проти основ національної безпеки України. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину. Наведене указує на доведеність щонайменше одного із ризиків, передбаченого ч.1 ст. 177 КПК України, що дає підстави для висновку про необхідність продовженні дії запобіжного заходу, щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , із урахуванням положень ч.6 ст. 176 КПК України, - у виді тримання під вартою.

Поряд із цим, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині того, що лише запобіжний захід у виді безальтернативного тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, попередить існуючі ризики ухилення обвинуваченого від суду, а визначення розміру застави ОСОБА_9 не зможе забезпечити виконання завдань кримінального провадження.

Колегія суддів констатує те, що тримання особи під вартою у порядку застосування запобіжного заходу не ставить на меті покарання особи, а застосовується виключно із метою попередити існуючі ризики, перелік яких визначений ч.1 ст. 177 КПК України.

Оцінивши аргументи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , врахувавши термін перебування обвинуваченого під вартою, який триває близько півтора роки, колегія суддів приходить до висновку про те, що прокурор, у ході розгляду клопотання не довів наявності нових ризиків або збільшення ступеню наявних ризиків, що виправдовувало би таке тривале утримання обвинуваченого під вартою. Обов`язок прокурора наводити такі обставини передусім випливає із численної практики Європейського суду з прав людини, який через призму своїх рішень (зокрема Рішення від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», Рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України», Рішення від 08.04.2010 року у справі «Фельдман проти України» та інші) неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції того, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри та наявність ризиків констатованих на етапі застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави у тому числі і збільшення ризиків.

Враховуючи викладене колегія суддів констатує, що подальше застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 безальтернативного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не можливо визнати виправданим та таким, що відповідає наведеній вище практиці ЄСПЛ. Компенсувати ступінь зменшення існуючих ризиків, за відсутності нових ризиків та із урахуванням вимог ч.6 ст. 176 КПК України може встановлення альтернативного запобіжного заходу у виді застави, що указує на наявність підстав для висновку про можливість, за правилами ч.3 ст.183 КПК України визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави.

При вирішенні питання про необхідність застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у виді застави колегія суддів зважає на те, що обвинувачений перебуває під вартою близько півтора роки. Із урахуванням сутності висунутого ОСОБА_9 обвинувачення тримання його під вартою близько півтора роки може розцінюватись як надмірне. Надмірне тримання обвинуваченого під вартою та ігнорування згаданої вище практики ЄСПЛ в частині доведення прокурором існування додаткових ризиків дає підстави обвинуваченому ОСОБА_9 звернутися до відповідних міжнародних судових інстанції за захистом порушеного конвенційного права, що указує на необхідність вжиття національними судами відповідних заходів реагування.

Сукупність указаних вище обставин та врахування практики ЄСПЛ указує на безумовну необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Між тим, розмір застави, передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, який визначений законодавцем для категорії злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , із урахуванням фактичних обставин злочинів та їх тяжкості, на думку колегії суддів, не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти існуючому ризику, що указує на необхідність визначення застави у більшому розмірі, ніж передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Такою, яка буде здатною запобігти існуючому ризику та забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_9 , покладених на нього обов`язків, на переконання колегії суддів буде застава у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів вважає за необхідне ухвалуПодільського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 змінити та на підставі ч.3 ст.183 КПК України визначити ОСОБА_9 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб із покладенням обов`язків, у разі внесення застави, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що буде необхідними для забезпечення дієвості застосованого щодо нього запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 4221КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисниці обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокатки ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 до 20 листопада 2025 року - змінити.

До запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_9 під вартою, застосованого ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року, застосувати альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень.

У разі внесення застави, ОСОБА_9 з під-варти звільнити негайно та зобов`язати останнього прибувати до суду за першою вимогою у рамках цього кримінального провадження та у відповідності до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки:

- прибувати до суду із встановленою періодичністю;

- не відлучатися за межі міста Києва та Київської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками та обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

- здати при наявності на зберігання документи, які надають право на виїзд із України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

На підставі ч.7 ст.194 КПК України строк дії обов`язків визначених судом встановити у 2 (два) місяці із моменту звільнення ОСОБА_9 із-під варти у зв`язку із внесенням застави.

В решті ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 22 вересня 2025 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ

_____________________ ОСОБА_2 _____________________ ОСОБА_3 _____________________ ОСОБА_4