ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/3415/23 Номер провадження 11-кп/814/1801/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 жовтня 2023 року за №0000557, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Подільського районного суду м. Полтава від 25 серпня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 27 жовтня 2023 року до 13 січня 2025 року з розрахунку день за день.

Відповідно до ч.7 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 14 січня 2025 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку, що 3 дні цілодобового домашнього арешту відповідають 1 дню позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Вирішено питання щодо арешту майна та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 26 жовтня 2023 року о 23 годині біля магазину "МаркетОпт" по просп. Миколи Вавілова, №9/26 у м. Полтава, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході сварки з ОСОБА_9 , яка переросла в бійку, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, умисно наніс ОСОБА_9 не менше 5 ударів ножем, який був затиснутий у правій руці, в ділянку спини зліва, чим спричинив йому: тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітини зліва з лівобічним пневматораксом; легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді непроникаючих ножових поранень тулубу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок Подільського районного суду м. Полтава від 25 серпня 2025 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що: стороною обвинувачення не було доведено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України; кваліфікація кримінального правопорушення є помилковою; докази, наведені в оскаржуваному вироку, радше підтверджують позицію сторони захисту про об`єктивні та достовірні обставини події, а не винуватість ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення; обвинувачений не брав свідомо із собою ніж, який залишився в нього в куртці після збору грибів, розцінював дії потерпілого як напад на нього й нанесення йому ( ОСОБА_9 ) ударів було способом самозахисту; показання свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 не відповідають даним відеозапису з камери спостереження на вулиці; надана прокурором і долучена судом заява потерпілого про відсутність заперечень щодо розгляду справи без його участі є сумнівною і не відповідає вимогам законодавства, так як не мітить необхідних реквізитів та ознак реєстрації органом, до якого вона направлена. Водночас апелянт посилається на те, що судом першої інстанції: неповно й всупереч визначеному порядку дослідження доказів не викликано для допиту потерпілого; увесь розгляд справи було проведено без наявності повідомлення про перебування ОСОБА_9 у розшуку, як зниклого безвісти за особливих обставин, яке сторона обвинувачення надала фактично перед стадією судових дебатів, а тому показання потерпілого та всі докази, які випливають із них і процесуальних документів, пов`язаних із ОСОБА_9 , є недопустимими; необ`єктивно викладено показання обвинуваченого ОСОБА_8 (не зазначено, що, коли він лежав на землі, то ОСОБА_9 однією рукою здавлював йому горло, а одна із жінок тримала його на за ноги, інша жінка наступала на його руки), свідка ОСОБА_10 (не вказано, що вона тримала за ноги ОСОБА_8 ); не надано оцінки висновку експертизи №1094 від 15 грудня 2023 року про те, що відтворені ОСОБА_8 в ході слідчого експерименту обставини загалом не протирічать давності, механізму утворення, локалізації виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 .

Потерпілому було належним чином повідомлено про місце, дату й час апеляційного розгляду (за належним йому номером мобільного телефону, що підтверджується відповідною довідкою про доставку повідомлення). Згідно з матеріалами ВП №1 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області, Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області з долученим витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань військовослужбовець ОСОБА_9 перебуває в розшуку як особа, яка зникла безвісти за особливих обставин, на території ведення бойових дій. За цим фактом поліцією заведено оперативно-розшукову справу та внесено 29 січня 2025 року відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст.115 КК України (т.3 а.п.52-53, 57, 68, 73-75).

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатнімотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, неправильності наданої місцевим судом правової оцінки його діям і перебування обвинуваченого в стані необхідної оборони позбавлені підстав.

Диспозицією ч.1 ст.121 КК України передбачено відповідальність за заподіяння потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження, яким є, зокрема, умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Із об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечним протиправним діянням, суспільно небезпечними наслідками, що настали для особи, у вигляді спричинення тяжкого тілесного ушкодження, та причинним зв`язком між діянням і наслідками.

Небезпечними для життя визнаються тілесні ушкодження, що в момент заподіяння чи в клінічному перебігу спричиняють загрозливі для життя явища й котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті, що обумовлене наданням медичної допомоги, не повинно враховуватись при оцінюванні загрози таких ушкоджень для життя. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, має перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

Суб`єктивна ж сторона цього злочину полягає у формі умислу (прямого чи непрямого).

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України - умисного заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Такий висновок підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 у порядку ч.11 ст.615 КПК України, який підтвердив те, що 26 жовтня 2023 року приблизно о 22 годині 10 хвилин, коли він, його цивільна дружина - ОСОБА_11 , та її колега ОСОБА_10 , перебували біля магазину «МаркетОпт» у м-ні Левада в м. Полтава колишній чоловік ОСОБА_11 ОСОБА_8 , із телефону дочки зателефонував їй та кричав у слухавку, після чого він ( ОСОБА_9 ) взяв телефон, щоб запитати в обвинуваченого, що він хоче від ОСОБА_11 , і вони домовились про зустріч. По прибуттю ОСОБА_8 він простягнув йому руку для привітання, але обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, кулаком лівої руки наніс йому удар у нижню щелепу справа, далі заподіяв удари позаду в спину, в ділянку нирок, пробивши йому легеню, від чого в нього (потерпілого) утворилася кровотеча. Він повалив ОСОБА_8 на землю, впав зверху на нього й тримав його за обидві руки. У цей момент ОСОБА_10 забрала ніж, який викинула за сміттєбаки, щоб обвинувачений не зміг його знайти, потім стала на руку ОСОБА_8 ногою. Далі ОСОБА_11 викликала поліцію та його ( ОСОБА_9 ) було госпіталізовано екстреною медичною допомогою в лікарню (т.2 а.п.123-124-а).

24 листопада 2023 року потерпілий ОСОБА_9 під час проведеного з ним слідчого експерименту відтворив наведені вище обставини (спосіб, механізм і локалізацію) нанесення йому ОСОБА_8 удару кулаком в обличчя і неодноразових ножових поранень у ділянку спини, що підтверджується протоколом названої слідчої дії з додатками (т.1 а.п.201-207).

За змістом додаткового висновку судово-медичної експертизи №1084 від 15 грудня 2023 року продемонстровані потерпілим ОСОБА_9 у ході слідчого експерименту обставини загалом не суперечать давності, механізму утворення, локалізації виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень (т.2 а.п.101-102).

Наведені вище докази узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що 26 жовтня 2023 року приблизно о 23 годині біля магазину "МаркетОпт", розташованого по просп. Миколи Вавілова в м. Полтава, ОСОБА_11 через телефон дочки зателефонував колишній чоловік ОСОБА_8 , вони почали сваритися, в ході чого обвинувачений висловлював погрози, ОСОБА_9 взяв слухавку й запропонував зустрітися. Через певний час прийшов ОСОБА_8 і почав "кидатися" на них. Обвинувачений, розмахуючи ножем, пошкодив їй куртку, перший наніс ОСОБА_9 удар, заподіював удари потерпілому стоячи, а потім в лежачому стані також махав руками й завдав ОСОБА_9 ще удари. Потерпілий, застосувавши "прийом", повалив ОСОБА_8 на землю і, сидячи зверху, стримував його. Вона забрала в ОСОБА_8 ніж, наступивши йому на руку, й відкинула його подалі від місця злочину. ОСОБА_9 не наносив тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , він хотів лише захистити їх, стримував обвинуваченого. Затим було викликано поліцію та екстрену медичну допомогу.

24 листопада 2023 року свідок ОСОБА_10 під час проведеного з нею слідчого експерименту відтворила наведені вище обставини (спосіб, механізм і локалізацію) нанесення ОСОБА_8 потерпілому удару кулаком в обличчя і ножового поранення в ділянку спини, що підтверджується протоколом зазначеної слідчої дії з додатком (т.2 а.п.83-85).

Відповідно ж до додаткового висновку судово-медичної експертизи №1085 від 15 грудня 2023 року відтворені потерпілим свідком ОСОБА_10 у ході слідчого експерименту обставини загалом не суперечать давності, механізму утворення, локалізації виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень (т.2 а.п.96-97).

Свідок ОСОБА_11 підтвердила показання потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_10 у тому, що 26 жовтня 2023 року у вечірній час, коли вони втрьох перебували біля магазину "МаркетОпт", з телефону дочки їй зателефонував колишній чоловік - ОСОБА_8 , і почав ображати її. ОСОБА_9 узяв телефон і запропонував зустрітися. Затим між обвинуваченим і потерпілим відбулася бійка, ОСОБА_9 повалив ОСОБА_8 на землю і сів на нього. У потерпілого на спині з`явилась кров, обвинувачений тілесних ушкоджень не мав. Моменту нанесення ударів вона не бачила, ніж помітила після того як викликала поліцію.

Отже, як потерпілий ОСОБА_9 , так і свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_10 підтвердили те, що саме обвинувачений із телефону дочки зателефонував до ОСОБА_11 , розпочав із нею сварку та почав погрожувати їй, ображати її. На місці вчинення злочину саме ОСОБА_8 розпочав конфлікт із ОСОБА_9 і першим застосував до нього насильство. Це спростовує показання обвинуваченого в тому, що саме ОСОБА_11 зателефонувала йому й ініціатором протиправних дій був потерпілий.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (поліцейські, які прибували за викликом) підтвердили факт наявності конфліктної ситуації на момент їх прибуття біля магазину "МаркетОпт" по просп. Миколи Вавілова у м. Полтава між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , який отримав тілесні ушкодження та по приїзду екстреної медичної допомоги був госпіталізований до медичного закладу.

Викладені вище докази відповідають змісту протоколу огляду місця події від 27 жовтня 2023 року з додатками, відповідно до якого встановлено, що місцем вчиненого обвинуваченого злочину є відкрита ділянка місцевості за адресою: вул. Миколи Вавілова, 9/26 м. Полтава, на якій було виявлено та вилучено сліди РБК, ніж зі слідами РБК (т.1 а.п.222-228).

Протоколом же огляду цифрового носія та інформації, що міститься на ньому від 04 листопада 2023 року й додатку технічного носія інформації - оптичного диску, з відеозаписом з камери відеоспостереження, розташованої за адресою: вул. Миколи Вавілова в м. Полтава, зафіксовано обставини спілкування обвинуваченого й потерпілого, завершальну стадію конфлікту: їх знаходження на землі та прибуття поліції (т.1 а.п.211-219).

Тобто показання потерпілого й свідків відповідають даним відеофіксації, а тому доводи апелянта про їх неузгодженість із даними відеозапису позбавлені підстав.

Даними ж висновку щодо результатів медичного огляду від 27 жовтня 2023 року (час огляду: 02 година 27 хвилин) підтверджено перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння, в тому числі на момент вчинення ним злочину (т.1 а.п.185).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №1083 від 15 грудня 2023 року ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження двох груп: 1) проникаюче ножове поранення грудної клітини зліва з лівобічним пневмотораксом, яке є тяжким тілесним ушкодженням за ознакою небезпеки для життя; 2) непроникаючі ножові поранення тулубу, які як у своїй сукупності, так і кожне окремо є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження обох груп утворилися не менше ніж від п`ятикратної дії колюче-ріжучого предмету, ознакам якого відповідає ніж, спричинені з досить достатньою силою, яка була спрямована переважно в напрямку потерпілого. Зазначені вище тілесні ушкодження знаходяться в анатомічних ділянках, не досяжних для самоспричинення, не характерні для їх утворення при падінні тіла на площину (т.2 а.п.90-92).

Тобто з наведеного вище висновку експертизи вбачається, що обвинувачений заподіяв потерпілому неодноразові ножові удари з досить великою силою, цілеспрямовано та прицільно, що спростовує його показання про те, що він ударив ножем ОСОБА_9 хаотично.

У додаткових висновках судово-медичних експертиз №№1085, №1084, 1094 від 15 грудня 2023 року також зафіксовано факт заподіяння ОСОБА_9 наведених вище тілесних ушкоджень двох груп і те, що вони утворилися не менше ніж від п`яти кратної дії колюче-ріжучого предмету, ознакам якого відповідає ніж (т.2 а.п.96-97, 101-102, 105-106).

Таким чином, наведені вище показання потерпілого, свідків, докази, отримані за результатами проведення слідчих дій, висновки експертиз, дані щодо результатів огляду обвинуваченого на стан алкогольного сп`яніння взаємоузгоджуються та підтверджують зміст один одного, а також частково й показаннями самого обвинуваченого й даним за результатами проведеного з ним слідчого експерименту, через це об`єктивних підстав не довіряти вказаним доказам немає та місцевий суд обґрунтовано поклав їх до доказової бази при ухваленні вироку.

Що стосується посилань сторони захисту на додатковий висновок судово-медичної експертизи №1094 від 15 грудня 2023 року про те, що відтворені ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту обставини загалом не протирічать давності, механізму утворення, локалізації виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень (т.2 а.п.105-106), слід зазначити наступне.

Як убачається зі змісту протоколу слідчого експерименту від 12 грудня 2023 року з додатками ОСОБА_8 у ході цієї слідчої дії продемонстрував обставини заподіяння ним потерпілому неодноразових ударів (5 ударів) ножем у ділянку спини в положенні перед ним (т.1 а.п.196-200).

Тому експертом і було констатовано, що такі обставини загалом не протирічать саме давності, механізму утворення, локалізації (не кількості) виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. При цьому, в експертизі не надано висновку про існування в діях обвинуваченого ознак самозахисту.

Тому наведені вище дані жодним чином не вказують на невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та його перебування в стані необхідної оборони, як помилково вважає сторона захисту.

Окрім того, у у місцевому суді сам ОСОБА_8 , хоча й у повному обсязі не визнав винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, разом з тим, підтвердив те, що він 26 жовтня 2023 року приблизно о 23 годині мав телефонну розмову з колишньою дружиною ОСОБА_11 , потім слухавку взяв ОСОБА_9 і вони домовились про зустріч біля магазину "МаркетОпт", куди він прибув і в цьому місці заподіював потерпілому неодноразові удари в спину ножем, який далі забрала ОСОБА_10 . У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_11 не заперечував та підтверджував його перебування 26 жовтня 2023 року в стані алкогольного сп`яніння, його телефонний дзвінок до колишньої дружини ОСОБА_11 , домовленість про зустріч із ОСОБА_9 , який взяв слухавку, наявність конфлікту між ним і потерпілим на місці події, заподіяння ним ОСОБА_9 неодноразових ударів ножем.

Проте показання і доводи обвинуваченого в частині того, що саме ОСОБА_11 зателефонувала йому (показання в першій судовій інстанції), ОСОБА_9 перший почав хапати його за одяг і застосував до нього насильство, натомість, він захищався від нападу потерпілого й діяв у стані необхідної оборони, підлягають критичній оцінці та є способом захисту ОСОБА_8 від пред`явленого йому обвинувачення, оскільки такі показання повністю спростовуються наведеними вище взаємоузгодженими й підтверджуючими зміст один одного доказами в їх сукупності (показаннями потерпілого, свідків, доказами за результатами проведення слідчих дій, висновками експертиз, даними щодо результатів огляду обвинуваченого на стан алкогольного сп`яніння), якими поза розумним сумнівом підтверджено заподіяння ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 за встановлених місцевим судом обставин.

Згідно з ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Положеннями ч.3 ст.36 КК України передбачено, що перевищенням меж необхідної оборони є умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода, заподіяна особі, яка здійснює посягання, не перевищувала би необхідну.

Питання спрямованості умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, потрібно враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з перебуванням особи в стані необхідної оборони, слід урахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно-небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Водночас у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Так, із аналізу сукупності викладених вище доказів, які узгоджуються між собою та підтверджують зміст один одного, встановлено те, що обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зателефонував колишній дружині ОСОБА_11 через мобільний телефон дочки й у ході телефонної розмови розпочав сварку. Затим, прибувши на місце події до магазину, саме ОСОБА_8 спровокував конфлікт і першим застосував насильство до ОСОБА_9 , нанісши йому удар кулаком в обличчя, затим у ході ескалації конфлікту дістав ніж, прицільно й цілеспрямовано заподіяв ним потерпілому не менше 5 ударів поспіль у ділянку спини ззаду. Ножові поранення ОСОБА_8 завдавав із досить великою силою в ділянку розташування життєво-важливих органів, спричинивши потерпілому, зокрема, тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітини зліва з лівобічним пневмотораксом. Кримінально протиправні дії обвинуваченого були припинені лише завдяки спільним зусиллям присутньої на місці групи осіб, а небезпека для життя ОСОБА_9 у результаті його вчасної госпіталізації екстреною медичною допомогою в лікарню. ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не мав, ОСОБА_9 не наносив йому умисних тілесних ушкоджень, а лише стримував його насильницькі дії.

Суспільно-небезпечного посягання на життя та здоров`я ОСОБА_8 , яке би могло викликати в останнього стан необхідної оборони та вимагало заподіяння потерпілому ножових поранень, ОСОБА_9 чи інші присутні особи не вчиняли.

Таким чином, обстановка та обставини події, динаміка їх розвитку і спосіб вчинення злочину обвинуваченим, застосоване ним особливо небезпечне знаряддя (ніж), цілеспрямованість і локалізація нанесених неодноразових ударів потерпілому, поведінка ОСОБА_8 , свідчать про наявність у діях обвинуваченого всіх об`єктивних і суб`єктивних складових злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та спростовують твердження сторони захисту про його перебування в стані необхідної оборони.

Наявні в кримінальному провадженні докази не дають жодних підстав уважати, що ОСОБА_8 під час вчинення злочину перебував у стані необхідної оборони, при цьому, спрямованість його дій і поведінки полягали саме нанести тілесні ушкодження ОСОБА_9 , розправитись із ним у ході ескалації конфлікту, а не відвернути напад потерпілого, якого не було.

Отже, діючи в зазначений вище спосіб, ОСОБА_11 мав прямий умисел на спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_9 шляхом заподіяння йому тяжкого тілесного ушкодження.

На переконання колегії суддів, установивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши докази, наведені в оскаржуваному вироку, надавши їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, правильно кваліфікувавши його дії за цією нормою закону. Підстав для висновку про неналежність, недопустимість чи недостовірність наданих стороною обвинувачення доказів, на підставі яких судом першої інстанції зроблено висновок про винуватість ОСОБА_8 не встановлено.

Посилання захисника на те, що місцевим судом не було викликано для допиту потерпілого є неспроможними, оскільки перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено те, що суд першої інстанції вживав вичерпні й належні заходи для виклику ОСОБА_9 до суду телефоном, шляхом направлення судових повісток за адресою його проживання та скерування листів до військових частин, центру комплектування та соціальної підтримки з метою забезпечення явки військовослужбовця ОСОБА_9 до суду. Але протягом тривалого часу не вдалося забезпечити явку ОСОБА_9 у судові засідання. Згідно з матеріалами ВП №1 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області, Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області з долученим витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань військовослужбовець ОСОБА_9 перебуває в розшуку як особа, яка зникла безвісти за особливих обставин, на території ведення бойових дій. За цим фактом поліцією заведено оперативно-розшукову справу та внесено 29 січня 2025 року відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст.115 КК України (т.3 а.п.52-53, 57, 68, 73-75).

Що стосується заяви потерпілого про здійснення розгляду справи за його відсутності, то вона підписана ОСОБА_9 , тобто відповідне волевиявлення потерпілого щодо вказаних обставин ним підтверджено. Указана вище заява адресована Ленінському (наразі Подільський) районному суду м. Полтава та зареєстрована в цьому суді (т.1 а.п.60). Усупереч доводам апелянта, об`єктивних підстав ставити під сумнів зазначені в заяві ОСОБА_15 обставини, не встановлено.

Окрім того, суд першої інстанції не був обмежений позицію, викладеною в заяві потерпілого, та за неодноразової неявки ОСОБА_9 у судові засідання і вказаних вище вжитих вичерпних, належних заходів для забезпечення його явки до суду, небезпідставно здійснив розгляд кримінального провадження за відсутності потерпілого. Тобто зміст заяви потерпілого не мав визначального впливу на хід судового провадження.

Посилання апелянта на те, що свідок ОСОБА_10 тримала за ноги ОСОБА_8 позбавлені підстав, оскільки, як убачається з показань потерпілого й зазначених вище свідків, тілесних ушкоджень обвинуваченому ніхто умисно обвинуваченому не заподіював, а застосовувались заходи стримування протиправної поведінки ОСОБА_8 , який заподіював удари ножем ОСОБА_9 .

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що є тяжким умисним злочином, особу й посткримінальну обвинуваченого, який не судимий, розлучений, має: малолітню дитину, постійне місце проживання, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, не працює, не вживав жодних дій, направлених на визнання негативних наслідків вчиненого ним злочину для потерпілого, співчуття йому, виправлення ситуації, що склалася, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставини, що його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, підвищений ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_8 тяжкого злочину полягає в тому, що він, розпочавши конфлікт і застосування насильства, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно наніс ОСОБА_9 не менше 5 ударів ножем у ділянку спини, заподіявши потерпілому небезпечне для його життя в момент заподіяння удару тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітини зліва з лівобічним пневматораксом, а його кримінально протиправні дії були припинені лише завдяки спільним зусиллям присутньої на місці групи осіб.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, обґрунтовано не встановивши підстав для звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Призначене обвинуваченому покарання з реальним відбуттям, але яке є мінімальним за своїм розміром, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, і були би визначеними законом підставами для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Полтава від 25 серпня 2025 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

У зв`язку з набранням вироком законної сили ОСОБА_8 взяти під варту в залі суду.

Строк покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту взяття його під варту, тобто з 09 грудня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4