Номер провадження: 11-сс/813/1780/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду міста Одеси від 26 серпня 2025 року про продовження в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 4, 5 ст. 190 КК України, в рамках кримінального провадження №0000587, внесеного до ЄРДР 14 серпня 2024 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою, в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України, було продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» до 25 жовтня 2025 року включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 2000 (дві тисячі) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6 056 000 (шість мільйонів п`ятдесят шість тисяч ) гривень.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, наявністю ризиків, передбачених пунктами 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування запобіжного заходу відносно підозрюваної, які не зменшилися та продовжують існувати, тому є необхідність подальшого тримання під вартою ОСОБА_8 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального законодавства, виходячи з наступного:

- порушено вимоги ст. 199 КПК України, зокрема не вручено належним чином обвинувальний акт та клопотання про продовження строку тримання під вартою, досудове розслідування закінчилось 26 серпня 2025 року;

- пред`явлене повідомлення про підозру є необгрунтованим, згідно якого ОСОБА_8 нібито є пособником ОСОБА_9 , але, не зазначається які саме дії вона виконувала;

- при постановленні оскаржуваної ухвали слідчий суддя не прийняв до уваги, той факт, що прокурором необгрунтовано необхідності продовження строку перебування під вартою;

- слідчий суддя не розглянув можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, залишивши поза увагою, що ОСОБА_8 має стійкі соціальні зв`язки;

- слідчим суддею не зменшено розмір застави, який є непомірним для обвинуваченої.

Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні захисник підтримала доводи та вимоги поданої апеляційної скарги, просила ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою засотувати до ОСОБА_8 домашній арешт в нічний час доби.

Обвинувачена ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримала думку свого захисника.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 12 КПК під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Серед інших, до заходів забезпечення кримінального провадження, віднесено запобіжні заходи (п. 9 ч.2 ст. 131 КПК України).

З матеріалів справи убачається, що слідчим відділенням Відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 0000587 від 14 серпня 2024 року.

Після закінчення досудового розслідування, Хаджибейською окружною прокуратурою м. Одеси було скеровано до Хаджибейського районного суду м. Одеси обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 0000587 від 14.08.2024 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року), ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року), ч. 5 ст. 190 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року), ч. 5 ст. 190 КК України та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року), ч. 5 ст. 190 КК України.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Хаджибейського районного суду м. Одеси визначити склад суду для розгляду даного обвинувального акту не надалось можливим у зв`язку з тим, що наявні судді залучались як слідчі судді на досудовому розслідуванні у вказаному провадженні, тому заступником голови Хаджибейського районного суду м. Одеси підготовлено подання в порядку ст. 34, ст. 35 КПК України, щодо направлення даної справи до Одеського апеляційного суду для визначення підсудності.

Оскільки дату та час підготовчого судового засідання у вказаному кримінальному провадженні не було визначено та строк дії обраного відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливав 26.08.2025 року, прокурор, в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України, посилаючись на дані про особу обвинуваченої, характер інкримінованих їй діянь, наявністю ризиків, які були встановленні під час застосування запобіжного заходу, а також для забезпечення належного виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, просив слідчого суддю продовжити строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а визначений розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, залишити без змін.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді продовжено в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 до 25 жовтня 2025 року включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 2000 (дві тисячі) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6 056 000 (шість мільйонів п`ятдесят шість тисяч ) гривень.

Враховуючи вищевикладене, під час надання оцінки висновкам слідчого судді апеляційний суд виходить із такого.

Положеннями ч. 6 ст. 199 КПК України визначено, що у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами ст. 199 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , подане до Хаджибейського районного суду м. Одеси 19 серпня 2025 року (а.с.1-15), направлено в ДУ «ОСІ» для вручення обвинуваченій 19 серпня 2025 року за № 51-6863 Вих-25 та отримано установою 20 серпня 2025 року (а.с.32), тобто строки, передбачені ч. 6 ст. 199 КПК України додержано.

Частиною 4 ст. 176 КПК України передбачено - запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

З матеріалів справи убачається, що на час розгляду клопотання сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні не призначено підготовче судове засідання, а також взагалі не вирішено питання про підсудність справи, відтак, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що вирішення питання щодо дії запобіжного заходу у даному випадку було розглянуто в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України та за правилами, визначеними ст. 199 КПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті (виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою) виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).

Під час надання оцінки висновкам слідчого судді апеляційний суд виходить із такого.

На цій стадії суд не може надавати іншу оцінку тому чи наявна обґрунтована підозра, якщо на момент апеляційного перегляду не надано нових доказів, які не подавалися раніше, чи не змінилися обставини, котрі мали місце на момент прийняття первісного рішення про застосування запобіжного заходу, оскільки в протилежному випадку вказане по суті буде повторним переглядом первісного рішення про застосування запобіжного заходу, що суперечить принципу поваги до остаточного судового рішення.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (частина 1 статті 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування апеляційний суд використовує для перевірки продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваної ОСОБА_8 .

Слідчий суддя вважав доведеними прокурором та слідчим ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, з клопотання прокурора Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , наявне посилання на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (а.с.1-15).

Таким чином, апеляційним переглядом оскаржуваної ухвали встановлено, що слідчий суддя, фактично вийшов за межі поданого клопотання, оскільки встановив наявність ризиків, передбачених п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд, звертає увагу, що слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (пункт 18 частини 1 статті 3 КПК України).

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (частини 1, 3, 5 статті 22 КПК України).

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК України (частини 1, 3 статті 26 КПК України).

У мотивувальній частині рішення від 23.11.2017 у справі №1-28/2017 Конституційний Суд України прийшов до таких висновків: у практиці Європейського суду з прав людини сформовано, серед іншого, характеристики незалежності суду, одна з яких полягає в тому, що суд має сприйматися як незалежний орган; щодо ознак безсторонності суду, то він повинен сприйматися таким з об`єктивного погляду з достатніми гарантіями для виключення будь-яких легітимних сумнівів з цього приводу (пункти 125, 126 рішення від 06.10.2011 у справі «Агрокомплекс проти України»).

На підставі аналізу наведеної правової позиції КСУ колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя при виконанні обов`язку, передбаченого частиною 1 статті 194 КПК України, не може встановити ризик, передбачений статтею 177 КПК України, на який не вказував слідчий, прокурор у клопотанні. Вказане може бути розцінене як порушення слідчим суддею принципів незалежності і безсторонності суду, рівності учасників судового процесу перед судом, диспозитивності та означатиме перебирання судом на себе функції обвинувачення та суперечитиме призначенню функції слідчого судді здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Вищевикладене, відповідно п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та є підставою для скасування судового рішення та постановлення нової ухвали.

Як зазначалось раніше, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачена може здійснити вищевказані дії (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченої, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що остання обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки існування ризиків за ч.1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченої.

Апеляційний судом ж було встановлено обґрунтованість заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачений пунктами 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що обвинувачена може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, які обумовлені наступним:

- ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, та, розуміючи, що за вчинення інкримінованого її може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, остання, перебуваючи на волі, буде мати можливість переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- враховуючи, що ОСОБА_8 відомі дані про свідків та потерпілих в даному кримінальному провадженні, тому з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на потерплих та свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування не доведено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки прокурором не доведено обов`язковість продовження чи повторення обвинуваченою аналогічних дій у майбутньому.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника, що ОСОБА_8 раніше не судима, має сім`ю та міцні соціальні зв`язки, однак, у світлі інкримінованих обставин справи, зазначене не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити встановлені ризики до маловірогідних чи до його виключення.

Суд також звертає увагу, що у цьому провадженні тримання під вартою для підозрюваної не є для безальтернативним запобіжним заходом, адже передбачає в якості альтернативи заставу.

Однак, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи захисника відносно того, що визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним для обвинуваченої та не відповідає критеріям необхідності та пропорційності.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 6 статті 12 КК України передбачено, що особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).

Використання законодавцем терміну «у виключних випадках», по суті, є оціночним критерієм щодо здатності або нездатності забезпечити виконання обов`язків підозрюваним або обвинуваченим. В такому випадку для суду, як і для слідчого судді, орієнтирами для визначення розміру застави може бути майновий стан підозрюваного чи обвинуваченого, розмір майнової шкоди або доходу, в отриманні якого він підозрюється, сума неправомірної вигоди. Сума застави, на думку колегії суддів, повинна бути такою, щоб, з одного боку, загроза втрати внесеної суми утримувала обвинувачену від намірів та спроб порушити покладені на неї обов`язки, а з іншого - не була завідомо непомірною для обвинуваченої, що призведе до неможливості виконання застави.

Отже, оскільки законодавцем не визначено чітких критеріїв обрання розміру застави у виключних випадках, визначення її грошового еквіваленту відбувається відповідно до внутрішнього переконання суду.

У контексті справи «Mangouras v. Spain» (рішення від 28.09.2010 р., заява № 12050/04) зазначається, що заявник, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів щодо обрання підозрюваному розміру застави, який значно перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається, виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також, у рішенні ЄСПЛ у справі Punzelt v. Czech Republic від 25.04.2000 р. (заява № 31315/96, пункт 86) констатовано, що ані неодноразова відмова у звільненні під заставу заявника, ані в подальшому встановлена застава у розмірі 30 000 000 чеських крон, не були порушенням прав заявника, враховуючи масштаб його фінансових операцій.

У будь-якому випадку із структури статті 5 Конвенції в цілому, та її третього пункту, зокрема, слідує, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (зокрема, пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06.11.2007 р., заява № 42440/06, та пункт 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12.04.2009 р., заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув`язнення обвинуваченого. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain).

На підставі вищенаведеного, очевидно, що першочерговим є аналіз майнового стану обвинуваченої не лише в аспекті її доходів, але й в аспекті витрат, які є необхідними для нормальної життєдіяльності. Застосування застави до обвинуваченої не має бути надмірним тягарем і призвести до фактично скрутного матеріального становища останньої, оскільки це не є покаранням. Тобто застава, на думку суду, повинна бути такою, яку здатний внести обвинувачений (підозрюваний) і яка б могла його стримувати від всіх можливих та імовірних ризиків, що можуть перешкоджати кримінальному провадженню. Сума, яку необхідно обрати для обвинуваченої, повинна бути як великою з точки зору відношення власності так і помірною для внесення. Значна сума, буде стримуючою силою для розумної поведінки обвинуваченої і недопущення порушень в майбутньому, оскільки це призведе до втрати суми застави. Людина, вносячи на депозитний рахунок держави значну суму коштів, повинна задуматись про їх повну втрату у випадку недобропорядної поведінки. Окрім того, вона потрапляє в орбіту нових відносин, пов`язаних із заміною запобіжного заходу на більш суворий. Тобто застава є економічним заходом контролю поведінки обвинуваченого (підозрюваного), який при сьогоднішніх умовах життя є одним із життєва необхідних для кожної людини.

Враховуючи вищевикладені підходи ЄСПЛ до визначення розміру застави та перевіривши матеріали клопотання, колегія суддів вважає, що визначення застави у розмірі

2000 (дві тисячі) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6 056 000 (шість мільйонів п`ятдесят шість тисяч ) гривень, є необґрунтованими і переслідують іншу мету, ніж забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Апеляційний суд при визначенні майнового стану обвинуваченої враховує, що стороною обвинувачення до клопотання не надано доказів щодо офіційного/задекларованого майнового стану або наявність прихованих активів.

Зважаючи на характер інкримінованого злочину, наявність зменшення ризиків та дані про особу обвинуваченої, апеляційний суд, вважає, що визначений розмір застави у розмірі 1500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - буде, з одного боку, утримувати обвинувачену від намірів та спроб порушити покладені на неї обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний їй запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

В апеляційній скарзі та під час судового засідання сторона захисту наводила також інші аргументи, які не потребують детального аналізу. При цьому суд виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (§ 29 рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, № 303-A; § 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). У цьому провадженні Суд надав відповіді на всі вагомі аргументи сторони захисту.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали.

Керуючись статтями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196, 197 , 370, 372, 376, 404, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду міста Одеси від 26 серпня 2025 року про продовження в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 4, 5 ст. 190 КК України, в рамках кримінального провадження №0000587, внесеного до ЄРДР 14 серпня 2024 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Хаджибейської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_12 , подане в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України, про продовження строку дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 4, 5 ст. 190 КК України, в рамках кримінального провадження №0000587, внесеного до ЄРДР 14 серпня 2024 року задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 25.10.2025 року включно.

Визначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в якості альтернативного запобіжного заходу, заставу у розмірі у розмірі - 1500 (одна тисяча п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на 01.01.2025 року 4 542 000 (чотири мільйони п`ятсот сорок дві тисячі ) гривень.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 16 жовтня 2025 року, заставна сума за ОСОБА_8 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

У разі внесення застави, звільнити обвинувачену з-під варти та відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти не неї наступні обов`язки :

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому вона зареєстрована та проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи та навчання;

-утриматися від спілкування із свідками, визначеними слідчим у даному кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали апеляційного суду в частині покладених обов`язків становить до 25 жовтня 2025 року.

Роз`яснити обвинуваченій або заставодавцю наслідки невиконання вимог ухвали, передбачені ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4