н/п 1-кс/953/7813/25
"11" грудня 2025 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
власника майна - ОСОБА_4 ,
представника власника майна - адвоката ОСОБА_5 ,
іншого власника майна - ОСОБА_6 ,
На обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, зокрема, що СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування вказаного кримінального провадження за фактом того, що службові особи КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , спільно з іншими громадянами України, зловживаючи службовим становищем, організували механізм одержання неправомірної вигоди для себе за фіктивне працевлаштування до комунального підприємства та подальше заволодіння грошовими коштами, заробітною платою працівників, які не виконують функціональні обов`язки, вчинено в умовах воєнного стану.
В ході досудового розслідування встановлено, що службові особи КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , спільно з іншими громадянами України, зловживаючи службовим становищем фіктивно працевлаштовували ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 до вказаного комунального підприємства осіб в подальшому привласнюючи їхню заробітну плату.
В результаті протиправних дій вказаних осіб за період з 2022 по 2025 роки місцевому бюджету (м. Харкова) було завдано збитків на загальну суму 1 372 705,00 гривень.
За результатами здійснених на підставі доручення співробітникама ІНФОРМАЦІЯ_7 заходів направлених на встановлення обставин скоєння вказаного кримінального правопорушення злочину та осіб, причетних до його вчинення, а також проведення негласних слідчих (розшукових) дій встановлено, що до вказаного злочину причетні наступні громадянини України: ОСОБА_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , користується номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 (фіктивно працевлаштований в КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 »).
В ході попереднього огляду мобільних телефонів встановлено, що в них знаходиться інформація, яка містить в собі відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та має доказове значення у кримінальному провадженні. Мобільний телефон потребує детального дослідження, в тому числі будуть являтись об`єктами дослідження під час проведення судових експертиз.
Враховуючи те, що вищевказане майно, яке було вилучено 03.12.2025 під час проведення обшуку відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а саме зберегли на собі його сліди злочину, є об`єктом кримінально противоправних дій, може бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
03.12.2025 перелічене в клопотанні майно визнано речовими доказами.
Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.
Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження КПК визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Процесуальний керівник у кримінальному провадженні має підстави вважати, що вилучене майно відповідає вимогам ст. 170 КПК України.
Таким чином, метою накладення арешту у даному випадку у відповідності до вимог ст. 170 КПК України є збереження речових доказів.
Сторона обвинувачення зазначає, що у зв`язку з вищевикладеним, процесуальний керівник у кримінальному провадженні вважає, що предмети та речі вилучені під час проведення обшуків відповідають критеріям ст.ст. 98, 170 КПК України, мають доказове значення у кримінальному провадженні.
В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.
В судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, зокрема, прокурором не доведено, хто є власником документів, зокрема, документів відносно ОСОБА_18 . Крім того, прокурором не доведено, що грошові кошти належать саме ОСОБА_4 . Прокурором також не доведено, що вилучені документи мають доказове значення у даному кримінальному провадженні. На обшуку ОСОБА_4 надав працівникам поліції для огляду мобільний телефон, вони його оглянули, і на теперішній час прокурор просить накласти арешт на вказаний мобільний телефон, доказів, що вказане майно належить саме ОСОБА_4 , та що вказане майно є доказом вчинення кримінального правопорушення, до клопотання не залучено. Вилучення вказаних грошових коштів та майна, вважає тиском на ОСОБА_4 для надання відповідних свідчень. Наданий стороною обвинувачення рапорт не є доказом в розумінні КПК України, підозр на теперішній час немає. Просив відмовити в задоволенні клопотання та повернути вилучені речі власникам майна. Не заперечує проти передачі набоїв органам Національної поліції.
В судовому засіданні власник майна ОСОБА_4 підтримав пояснення свого представника, зазначив, що в жовтні 2025 року він звільнився з КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 », працював на посаді майстра. Проти накладення арешту на посвідчення КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не заперечує, банківська картка належить йому, на яку він отримував заробітну плату, заперечує проти її арешту та арешту аркушу паперу з рукописним написом. Документи на ім`я ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , вважає необхідним повернути власникам такого майна. Заперечує проти накладення арешту на його мобільний телефон Айфон, не заперечує проти накладення арешту на предмети, ззовні схожі на набої. Проти накладення арешту на грошові кошти заперечує, оскільки вказані кошти належать його матері ОСОБА_6 .
В судовому засіданні інший власник майна ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання, зазначила, зокрема, що вилучені грошові кошти належать їй, та жодного відношення до подій, пов`язаних з кримінальними провадженнями або правопорушеннями не мають, і фактично є фінансами, які отримано нею від продажу нерухомого майна. Її син ОСОБА_4 не має жодного відношення до вилучених документів на ім`я різних осіб, оскільки дані документи було знайдено нею біля будинку орієнтовно 12-16 листопада 2025 року. Наразі людина, яка загубила ці документи, зв`язувалась з ОСОБА_6 та вона повинна їх забрати найближчим часом. Просила відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на вказане майно.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 26.11.2025 надано дозвіл слідчому, який здійснює досудове розслідування, чи прокурору, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_6 , в якій проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з метою виявлення та фіксації відомостей про вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення, а саме: оптичних дисків, флеш-накопичувачів, блокнотів, чорнових записів, документів, в тому числі договорів, табелів виходу на роботу, наказів про призначення на посаду працівників, посадових інструкцій, комп`ютерної техніки, мобільних телефонів, на яких можуть міститись дані щодо діяльності ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , банківських карток, грошових коштів, а також інших предметів та документів, що можуть мати суттєве значення для проведення досудового розслідування та які в подальшому можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні (а.с. 12-).
03.12.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 26.11.2025 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 06.10 год. до 10.27 год., в ході якого, згідно протоколу обшуку від 03.12.2025, вилучено вказане в клопотанні майно (а.с. 15-23).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно вимог ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.
Відповідно до ч.1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Більш того, в статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Таким чином, в разі звернення процесуальної особи, що здійснює кримінальне провадження, з клопотанням до слідчого судді про проведення обшуку, норми діючого кримінального процесуального законодавства, прямо встановлюють обов`язок цієї особи звертатися з таким клопотанням саме в рамках конкретного провадження, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у зв`язку із розслідуванням якого подається клопотання та відомості щодо вчинення саме цього кримінального правопорушення.
Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно, вилучене в ході проведення обшуку за вказаною в клопотанні адресою, крім зазначеного нижче, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна, крім зазначеного нижче, в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Прокурором зазначено в клопотаннях та доведено під час його розгляду наявність підстав вважати, що вказане майно, крім зазначеного нижче, має значення для досудового розслідування, та може бути доказом у даному кримінальному провадженні.
Прокурором в межах розгляду заявленого клопотання доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в клопотанні прокурора, доведено його значення для встановлення обставин у вищевказаному кримінальному провадженні, та можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах, а тому клопотання про арешти майна, крім зазначеного нижче, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою забезпечення збереження речових доказів підлягає частковому задоволенню.
На виконання та у відповідності до положень ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 132; ст. ст. 170, 171, 173 КПК України, стороною обвинувачення доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні виправдовують на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться у вказаній частині клопотання.
Відповідно до ч. 4 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, а саме, мобільного телефону, документів, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешти майна в цій частині підлягає задоволенню.
Разом з цим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.
Відповідно до абз. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.
Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.
У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
З цих же підстав, не підлягає задоволенню клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти, виходячи з наступного.
Як зазначено вище, на обґрунтування клопотання про арешт майна сторона обвинувачення зазначає, зокрема, що СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування вказаного кримінального провадження за фактом того, що службові особи КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , спільно з іншими громадянами України, зловживаючи службовим становищем, організували механізм одержання неправомірної вигоди для себе за фіктивне працевлаштування до комунального підприємства та подальше заволодіння грошовими коштами, заробітною платою працівників, які не виконують функціональні обов`язки, вчинено в умовах воєнного стану.
В ході досудового розслідування встановлено, що службові особи КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , спільно з іншими громадянами України, зловживаючи службовим становищем фіктивно працевлаштовували ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 до вказаного комунального підприємства осіб в подальшому привласнюючи їхню заробітну плату.
В результаті протиправних дій вказаних осіб за період з 2022 по 2025 роки місцевому бюджету (м. Харкова) було завдано збитків на загальну суму 1 372 705,00 гривень.
За результатами здійснених на підставі доручення співробітникама ІНФОРМАЦІЯ_7 заходів направлених на встановлення обставин скоєння вказаного кримінального правопорушення злочину та осіб, причетних до його вчинення, а також проведення негласних слідчих (розшукових) дій встановлено, що до вказаного злочину причетні наступні громадянини України: ОСОБА_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , користується номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 (фіктивно працевлаштований в КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 »).
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 26.11.2025 надано дозвіл слідчому, який здійснює досудове розслідування, чи прокурору, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_6 , в якій проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 12-14).
Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 17.10.2024, ОСОБА_6 дійсно є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с. 45-48).
Згідно пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в судовому засіданні, вилучені грошові кошти належать ОСОБА_6 , яка є власником та мешкає в зазначеній квартирі. На підтвердження цих пояснень надано ориігнал для огляду та копію договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.12.2022, відповідно до умов якого, ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_20 прийняла у власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , і зобов`язується сплатити за нього певну грошову суму. Продаж за згодою сторін вчинено за суму 5126000,00 грн. Вказана сума еквівалентна 128150,00 доларів США (а.с. 50-56).
Даних, щодо належності грошових коштів саме ОСОБА_4 , який, за версією слідства, був фіктивно працевлаштований в КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 », до клопотання про арешт майна не залучено, та в ході його розгляду суду не надано.
Даних про причетність до даного кримінального провадження ОСОБА_6 клопотання про арешт майна з додатками до нього не містить. Не надані такі данні і в ході розгляду цього клопотання.
Згідно положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22.09.1994 та "Кушоглу проти Болгарії" від 10.05.2007).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції").
Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21.02. 1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно п. 16-1 ч. 1 ст. 3 КПК України, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, - особа, стосовно якої (в тому числі щодо її майна) здійснюються процесуальні дії, визначені КПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав до задоволення клопотання у вказаній частині, оскільки прокурором не зазначено в клопотанні та не доведено під час його розгляду наявність підстав вважати, що вказане майно, за встановлених вище обставин, має значення для досудового розслідування, та може бути доказом у даному кримінальному провадженні.
Всупереч ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 132; ст. ст. 170, 171, 173 КПК України, прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні виправдовують на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в даному клопотанні, оскільки правові підстави до арешту майна у вказаній частині відсутні. З вказаних підстав клопотання сторони обвинувачення у вказаній частині задоволенню не підлягає.
Отже, потреби досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні в цій частині майна не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб.
Крім того, не підлягає задоволенню клопотання в частині накладення арешту на банківську картку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 , банківську картку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_5 , оскільки прокурором не зазначено в клопотанні та не доведено під час його розгляду наявність підстав вважати, що саме банківські картки мають значення для досудового розслідування, та можуть бути доказом у даному кримінальному провадженні, що не позбавляє можливості сторону обвинувачення звернутися до слідчого судді із клопотаннями у встановленому главою 15 КПК України порядку про надання тимчасового доступу до руху коштів по вказаним краткам, за наявності до того правових підстав. В цій частині сторона обвинувачення також не позбавлена можливості залучити до матеріалів даного кримінального провадження посвідчені належним чином копії вказаної банківської картки.
З цих самих підстав не підлягає задоволенню клопотання в частині накладення арешту на закордонний паспорт громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В цій частині сторона обвинувачення не позбавлена можливості залучити до матеріалів даного кримінального провадження посвідчені належним чином копії вказаного паспорту, та має направити паспорт до відповідного відділу Міграційної служби для подальшої передачі його власнику.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України
Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити частково.
Накласти арешт на майно, вилучене 03.12.2025 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: посвідчення № НОМЕР_7 Департамента ЖКГ ХМР КП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на ОСОБА_4 дійсне до 31.12.2025; аркуш паперу з рукописним написом « ОСОБА_4 . 07-69»; документи на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо проходження ВЛК на 22 арк.; документи для ТЦК та СП на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на 5 арк.; документи на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на 19 арк.; документи на ТЦК та СП на ОСОБА_10 на 2 арк.; мобільний телефон Iphone 15 Pro max IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 із чохлом сірого кольору з сім-картою НОМЕР_4 ; 8 предметів зовні схожих на патрони 5,45 калібру до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Визначити місцем зберігання іншого арештованого майна - СУ ГУНП в Харківській області.
В іншій частині в задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучені: грошові кошти; банківську картку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 ; закордонний паспорт громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; банківську картку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_5 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1