Житомирський апеляційний суд
Справа №294/713/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/865/25
Категорія ч.3 ст.309 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

прокурорів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000003 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 на вирок Чуднівського районного суду Житомирської області від 01 серпня 2025 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с Куманів Городоцького району Хмельниької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- за ч.3 ст. 309 КК України визнано винуватим та призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 08.03.2024 та визначено остаточне покарання ОСОБА_11 у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено обвинуваченого від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти його про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набуття вироком законної сили запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_11 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 2 387 грн (дві тисячі триста вісімдесят сім) гривень 70 коп.

Питання про долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК та в апеляційній скарзі не оскаржується.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, ОСОБА_11 , будучи військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, перебуваючи на посаді стрільця помічника гранатометника 1 стрілецького спеціалізованого відділення 1 стрілецького спеціалізованого взводу 2 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону «Шквал», під час перебування на стаціонарному лікуванні в КНП «Чуднівська лікарня», що за адресою: вул. Житомирська, 15 в м Чуднів Житомирської області, у порушення вимог ст. ст. 3, 1, 28, 68 Конституції України, ст. ст. 6, 11, 16, 49, 130, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 2, 7, 12, 25, 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» умисно вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, у невстановлений час та дату, під час перебування на стаціонарному лікуванні в КНП «Чуднівська лікарня», що за адресою: вул. Житомирська, 15 в м Чуднів Житомирської області, в ОСОБА_11 виник протиправний умисел, направлений на незаконне придбання психотропної речовини з метою подальшого її вживання та зберігання без мети збуту.

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне придбання психотропних речовин, ОСОБА_11 , використовуючи свій мобільний телефон із доступом до соціальної мережі «Telegram», віднайшов персональну веб-сторінку невстановленої слідством особи з назвою « ОСОБА_12 » та замовив психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-он) масою 15,4683 г для власного вживання без мети збуту, яку близько 08 год 30 хв 27.02.2025 в пакунку забрав зі схованки на відкритій ділянці місцевості в лісосмузі поблизу вул. Житомирська в м Чуднів Житомирської області.

У подальшому, ОСОБА_11 придбані психотропні речовини -PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-он) помістив до кишені своєї куртки та переніс з вищевказаної ділянки місцевості до ділянки місцевості поблизу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де був виявлений працівниками поліції, які в період часу з 09 год 10 хв по 09 год 30 хв 27.02.2025 провели огляд місця події, під час якого у ОСОБА_11 було вилучено психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-он) масою 15,4683 г, яку останній зберігав для власного вживання без мети збуту.

Вказані дії ОСОБА_11 кваліфіковано за ч. 3 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту в особливо великих розмірах.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення.

Не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, прокурор вважає, що вирок є незаконним і необґрунтованим, та підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Зазначає, що суд не взяв до уваги що ОСОБА_11 вчинив тяжкий злочин у період умовно-дострокового звільнення від покарання та строк не відбутого покарання становить 3 роки 4 місяці 13 днів.

Стверджує, що у вироку не вказано які саме дані про особу ОСОБА_11 дають підстави для висновку про можливість його виправлення без реального відбування покарання.

Крім того, ОСОБА_11 раніше неодноразово судимий, що свідчить по підвищену суспільну небезпеку особи.

Також прокурор звертає увагу, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення перебуваючи під наркотичним сп`янінням.

Вказує, що відповідно практики ВСУ одні і ті ж самі обставини чи дані про особу винного не можуть одночасно враховуватись при застосуванні положень як ст.69 КК України так і ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення захисника та обвинуваченого на апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення апелянтом не оспорюються, розгляд справи здійснювався в порядку ч.3 ст. 349 КК України.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_11 за ч.3 ст. 309 КК України.

Що стосується доводів прокурора, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, то вони частково заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України Якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані не в повному обсязі.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_11 раніше засуджений вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 08 березня 2024 року за ч.4 ст.186 КК України до покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 серпня 2024 року ОСОБА_7 звільнено від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 8 березня 2024 року, умовно-достроково на невідбутий строк покарання 3 роки 4 місяці 13 днів для проходження військової служби за контрактом.

З матеріалів справи слідує, що кримінальне правопорушення за оскаржуваним вироком вчинено ОСОБА_7 27.02.2025 року, тобто під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання призначеного вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 8 березня 2024 року.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з приписами ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.3 ст. 81-1 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає такій особі покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Відповідно до п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення

волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням

(статті 75, 104 КК) ( 2341-14 ) або була звільнена від відбування

покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період

іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення

вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне

покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім

за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Таким чином, в даному випадку, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки призначивши покарання за сукупністю вироків у зв`язку з вчиненням ОСОБА_11 кримінального правопорушення під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, яке виконувалося реально, звільнив його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, тобто, неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, як наслідок призначив явно несправедливе покарання внаслідок його м`якості, що відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.409, п.2 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку у цій частині та ухвалення нового вироку.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги прокурора такими, що підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_11 в частині призначеного покарання - скасуванню з ухваленням нового.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновками суду, які не заперечуються прокурором, щодо наявності підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_11 покарання за ч.3 ст. 309 КК України.

При цьому, враховуючи встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, який проходив військову службу, здійснював захист України, брав участь у бойових діях, отримав поранення, в наслідок якого встановлено 2 групу інвалідності та визнаний тимчасово непридатним до військової слудби, апеляційний суд вбачає можливість призначити ОСОБА_11 покарання за ч.3 ст. 309 КК України та за ч.1 ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на менший строк ніж визначив суд першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Чуднівського районного суду Житомирської області від 01 серпня 2025 року щодо ОСОБА_11 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України за ч. 3 ст. 309 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України приєднати невідбуту частину покарання за вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 08.03.2024 року та визначити остаточне покарання ОСОБА_11 у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 7 (сім) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: