Провадження №11-кп/801/1048/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2025 року,

якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, на підставі ст. 81-1 КК України за вироком Тернопільського обласного суду від 18.05.2001,

установив:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, на підставі ст. 81-1 КК України за вироком Тернопільського обласного суду від 18.05.2001.

Вказане клопотання мотивовано тим, що засуджений ОСОБА_8 у зв`язку з повномасштабним вторгненням росії на територію України, виявив бажання щодо виконання обов`язку захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, за 26 років 4 місяці довів своє виправлення, що підтверджується подяками, свідоцтвами, сертифікатами та виданими ним книжками, низьким ризиком вчинення повторного злочину (92 бали за методикою визначення ступеня виправлення), клопотанням адміністрації установи за його помилування, здатен виконувати обов`язок захисту Батьківщини, може проходити військову службу за контрактом, а тому з урахуванням вищевикладеного просить суд звільнити його від подальшого відбування покарання для проходження військової служби за контрактом.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_8 просив суд задовольнити його клопотання, зазначивши, що він має бажання захищати свою країну та може проходити військову службу за контрактом.

Захисник ОСОБА_7 також просив суд задовільнити клопотання засудженого ОСОБА_8 , оскільки останній довів своє виправлення та бажає захищати Батьківщину.

Прокурор ОСОБА_9 просив суд відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , оскільки останній не підпадає під категорію осіб до яких може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, тому що ОСОБА_8 було засуджено до довічного позбавлення волі, оскільки дане покарання не відноситься до безстрокового виду покарання, а тому ст. 81-1 КК України застосовуватись не може.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотанні засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, на підставі ст. 81-1 КК України вироком Тернопільського обласного суду від 18.05.2001.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, місцевий суд констатував, що ОСОБА_8 є засудженим до довічного позбавлення волі, що унеможливлює застосування ст. 81-1 КК України до нього, оскільки він засуджений до безстрокового покарання.

Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2025 року та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, на підставі ст. 81-1 КК України вироком Тернопільського обласного суду від 18.05.2001.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції під час розгляду його клопотання не задіяв: головну, виправну, складову частини 1 статті 81-1 КК України; статті 3, 23, 28, 24, 64, 65, 68 Конституції України; Рішення Конституційного Суду України 6-р(II)/2021 від 16.09.2021, його ставлення до частини 1 статті 81 КК України , як спільне суміжне для частини 1 статті 81-1 КК України; розуміння наявності протилежно різних об?єктів оцінювання на стадії призначення покарання (злочинне діяння, наслідки діяння, вина, міра покарання) та на стадії виконання покарання (поведінка, праця, погашення позову, готовність до самокерованої правослухняної поведінки, включеність у цю готовність обов?язку захисту Вітчизни, умовно-дострокове звільнення); наявність серед засуджених до довічного позбавлення волі і засуджених за вбивство двох осіб таких, що на момент прийняття статті 81-1 КК України відбули 25 і більше років та довели своє виправлення.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, думку засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Як убачається із матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Тернопільського обласного суду від 18.05.2001 до покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

На даний час засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань ( № 1)».

Колегія суддів бере до уваги те, що з Кримінального Кодексу України не виключено ст. 64 (довічне позбавлення волі). Більше того, положення цієї статті не були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ст. 152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; прийняття уповноваженим органом рішення про передачу особи для обміну як військовополоненого; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Законом України № 3687-IX від 08 травня 2024 року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо запровадження інституту умовно-дострокового звільнення осіб від відбування покарання для безпосередньої їх участі в обороні країни, захисті її незалежності та територіальної цілісності» було внесено зміни, зокрема до Кримінального кодексу України, який доповнено статтею 81-1.

Так, відповідно до ст. 81-1 КК України під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачене цією статтею, не застосовується до осіб, засуджених за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджених за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджених за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 цього Кодексу, а також до засуджених службових осіб, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 цього Кодексу займали особливо відповідальне становище.

У разі застосування судом умовно-дострокового звільнення на підставі, визначеній цією статтею, така особа звільняється умовно-достроково від відбування лише основного покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом може бути застосовано судом, якщо засуджений виявив бажання проходити військову службу за контрактом та відповідає вимогам проходження військової служби за контрактом, визначеним статтею 21-5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Частиною 2 статті статтею 21-5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що на військову службу за контрактом приймаються особи, звільнені умовно-достроково від відбування покарання на підставі, визначеній статтею 81-1 Кримінального кодексу України, які відповідають таким вимогам проходження військової служби: яким залишилося до досягнення віку, передбаченого статтею 22 цього Закону, не менше трьох років; придатні до військової служби за станом здоров`я; пройшли професійно-психологічний відбір; мають достатній рівень фізичної підготовки для виконання обов`язків військової служби.

Отже, з викладеного слідує, що положення закону не передбачають підстав для звільнення осіб засуджених до довічного позбавлення волі від відбування покарання у зв`язку з виявленням ними бажання проходити військову службу в ЗСУ, оскільки дане покарання не відноситься до безстрокового виду покарання.

Тобто чинним законодавством України не передбачено направлення довічно засудженої особи для виконання захисту державного суверенітету України та її мобілізації на час воєнного стану, а тому відмова у задоволенні клопотання засудженого не є порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Колегія суддів зазначає, що станом на сьогодні відсутній механізм звільнення судом засуджених до довічного позбавлення волі від подальшого відбування покарання для надання можливості участі засудженого в бойових діях щодо захисту України під час воєнного стану.

З огляду на це, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 є безпідставними та такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

У зв`язку з цим, ухвала місцевого суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги засудженого не дають підстав для її зміни або скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2025 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4