Справа №949/998/22
Провадження №1-кп/949/60/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року

Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця, кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за 0000062 від 25 квітня 2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , із середньою-спеціальною освітою, одруженого, інваліда 3-ї групи, потерпілого від Чорнобильської катастрофи (Категорії 1), має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України,

В С ТА Н О В И В:

24 квітня 2022 року біля 19 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Touran», реєстраційний номер НОМЕР_1 в світлу пору доби, рухаючись із невстановленою досудовим розслідуванням швидкістю автомобіля, по вул. Шевченківська, в с. Переброди Сарненського району Рівненської області, навпроти кафе «Магнат», по асфальтній, сухій дорозі, зі сторони с. Жадень в напрямку с. Будимля, проявив неуважність до дорожньої обстановки та раптово змінив напрямок руху вправо в результаті чого відбувся виїзд керованого ним автомобіля на праве узбіччя по ходу руху, де допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які рухалися на зустріч автомобіля, від чого ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді дрібних саден лобної ділянки, тильних поверхонь обох кистей, лінійного перелому потиличної кістки справа з ознаками геморагічного забою лівої скроневої частки та ознаками забою головного мозку легкого ступеня, які згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

В безпосередньому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали є грубе порушення водієм автомобіля ОСОБА_4 сукупності наступних пунктів Правил дорожнього руху України:

- п.2.3 (б) - згідно якого, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п.10.1 - згідно якого, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Будучи допитаним в ході судового розгляду, в якості обвинуваченого, ОСОБА_4 свою вину у скоєному вищевказаному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.286-1 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та дав суду показання, щ він має у своїй власності автомобіль марки «Volkswagen Touran». 24 квітня 2022 року близько 16-ї год., він приїхав до свого кума ОСОБА_9 , з яким випив близько 0,5 л горілки. Потім ОСОБА_4 сів за кермо свого автомобіля і виїхав додому, але як трапилась ДТП, не пам`ятає. Того вечора його розбудив брат, який повідомив, що відбулася аварія, а саме, що біля кафе «Магнат», він здійснив наїзд автомобілем на трьох пішоходів. Згодом до нього приїхали працівники поліції, які почали його допитувати, а потім завезли в лікарню на проведення експертизи. Як йому стало відомо від рідних, його старший син того вечора прийшов на місце ДТП і відвіз його додому, а автомобіль завіз в гараж. На наступний день, ОСОБА_4 поїхав в лікарню до потерпілої ОСОБА_6 , в якої просив вибачення. Також він компенсував останній витрати за лікування, а також відшкодував гроші за мобільний телефон, який розбився в результаті ДТП. Крім того, ОСОБА_4 відшкодував заподіяну шкоду і ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Вказав, що потерпілі будь-яких претензій до нього не мають. Вважає, що причиною ДТП було керування ним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Він з сім`ями потерпілих перебуває у дружніх стосунках. Шкодує, що так сталося, постійно думає про вчинене, щиро жалкує. Також запевнив, що такого більше не повторить і алкогольних напоїв з того часу, більше трьох років, він не вживає та зробив для себе на все життя належні висновки. Просив у судовому засіданні в потерпілої вибачення. Вказав, що має намір йти служити в Збройні Сили України. Відносно міри покарання, просив суд не позбавляти його волі, а призначити штраф.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 за участі законного представника ОСОБА_10 пояснила, що 24 квітня 2022 року близько 19-ї год., вона разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 йшла по краю проїжджої частини дороги по центральній вулиці від центру с. Переброди Сарненського району в напрямку будинку ОСОБА_8 . Проходячи біля кафе «Магнат», вона втратила свідомість. До тями вона прийшла в Дубровицькій лікарні, де їй і повідомили, що вона потрапила в ДТП, а саме, що її збив автомобілем ОСОБА_4 . Від отриманих травм у неї боліло все тіло та дуже боліла нога. Також пояснила, що обвинувачений просив у неї вибачення. На даний час обвинувачений в добровільному порядку відшкодував завдану матеріальну шкоду та витрати на лікування. Будь-яких претензій до нього у неї немає. Просила призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

В судовому засіданні законний представник ОСОБА_6 - ОСОБА_10 повідомила, що обвинувачений просив у неї та дочки вибачення, а також підтвердила, що обвинувачений дійсно відшкодував матеріальну шкоду, а також всі витрати на лікування. Просила призначити обвинуваченому мінімальну міру покарання, не пов`язану з позбавленням волі.

В подальшому від ОСОБА_6 та її законного представника ОСОБА_10 надійшли заяви про розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 без їх участі. Жодних претензій до обвинуваченого не мають. Просять за жодних обставин не позбавляти обвинуваченого волі (Том-1 а.с.56).

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд при ухваленні вироку врахувати відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність обставин, що пом`якшують покарання та і суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений повністю визнав себе винним, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся, усвідомив наслідки свого діяння, яких не бажав, зробив для себе належні висновки, повністю добровільно відшкодував потерпілій стороні матеріальну шкоду, а сама потерпіла будь-яких претензій до нього не має та не наполягала на суворому покаранні, просив вибачення у потерпілої. Крім того, просить врахувати, що на утриманні ОСОБА_4 четверо неповнолітніх дітей. У нього наявне онкологічне захворювання, він є потерпілим від Чорнобильської катастрофи. Тому вважає наявні підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу та позбавленням права керування транспортними засобами.

Вина обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.286-1 КК України, доведена сукупністю доказів, зібраних по кримінальному провадженню, перевірених і досліджених в судовому засіданні, зокрема показаннями свідків обвинувачення:

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 за участі законного представника ОСОБА_11 пояснила, що 24 квітня 2022 року у вечірню пору доби, вона разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 йшла по вулиці Шевченківська від центру с. Переброди, в напрямку будинку ОСОБА_8 . Поблизу кафе «Магнат» вона втратила свідомість. До тями прийшла, коли сиділа на стільці біля кафе, а поблизу дороги лежала ОСОБА_6 . Згодом ОСОБА_7 дізналась, що її збив автомобіль. Внаслідок ДТП, вона отримала тілесні ушкодження. Будь-яких претензій до обвинуваченого не має, оскільки він відшкодував шкоду.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що 24 квітня 2022 року в денну пору доби, вона зі своїми подругами ОСОБА_7 та ОСОБА_6 йшла додому. Рухались вони по лівому узбіччю центральної вулиці с. Переброди. Коли вони проходили повз кафе «Магнат», то їх зачепив автомобіль темного кольору, який їхав їм назустріч, від чого вона втратила свідомість. Коли вона прийшла до тями, то побачила поряд на дорозі лежачу без свідомості ОСОБА_6 . В результаті ДТП, вона отримала тілесні ушкодження. В подальшому ОСОБА_8 дізналась, що автомобілем, який їх збив, керував ОСОБА_4 . Будь-яких претензій до обвинуваченого не має, оскільки він відшкодував шкоду.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що 24 квітня 2022 року в обідню пору доби до нього автомобілем приїхав його кум ОСОБА_4 , з яким він вживав алкогольні напої. Після того, увечері ОСОБА_4 сів за кермо автомобіля і поїхав у напрямку центра с. Переброди Сарненського району.

Аналізуючи вищезазначені покази свідків, допитаних в судовому засіданні, суд вважає їх такими, що в своїй сукупності доводять вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України і показання вказаних свідків не викликають сумнівів в їхній об`єктивності, оскільки є послідовними, які підтверджені в судовому засіданні та узгоджуються з іншими письмовими доказами, які були досліджені судом та містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема:

- даними, що містяться у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25 квітня 2022 року з долученими до нього схемою місця дорожньо-транспортної пригоди та фототаблицями, де значиться, що місцем огляду є ділянка дороги з асфальтним покриттям на вулиці Шевченківська, в с. Переброди Сарненського району, поблизу кафе «Магнат» (а.п.8-16);

- даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 25 квітня 2022 року та фототаблицями до нього, де значиться, що місцем огляду є ділянка вулиці Молодіжна в с. Переброди Сарненського району, навпроти будинку №9, де ОСОБА_4 надав для огляду автомобіль марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому наявні механічні пошкодження (а.п.19-22);

- даними, що містяться у висновку експерта №123 (по медичним документам) від 12 травня 2022 року, з якого встановлено, що у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді дрібних саден лобної ділянки, тильних поверхонь обох кистей, лінійного перелому потиличної кістки справа з ознаками геморагічного забою лівої скроневої частки та ознаками забою головного мозку легкого ступеня, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння (а.п.37-38);

- даними, що містяться у висновку експерта №СЕ-19/118-22/4356-ІТ від 06 червня 2022 року та фототаблиць до нього, з якого встановлено, що на автомобілі марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_1 , наявні пошкодження на передньому бампері, передньому реєстраційному номері, капоті, розсіювачі правої блок-фари, передньому правому крилі та передньому вітровому склі, які виникли внаслідок прикладання до деформованих зусиль, що перевищили міцність матеріалу. Такі зусилля могли виникнути внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, під час контакту з перешкодою (-ами) (а.п.60-63).

- даними, що містяться у висновку експерта №СЕ-19/118-22/4361-ІТ від 07 червня 2022 року та фототаблиць до нього, з якого встановлено, що на момент проведення експертного дослідження робоча гальмівна система, система рульового керування досліджуваного автомобіля «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилися в працездатному стані (а.п.68-72);

- даними, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту та ілюстрованих таблиць до нього від 13 червня 2022 року, під час якого потерпіла ОСОБА_6 розповіла, яким чином та за яких обставин відбулася дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 24 квітня 2022 року, близько 19-00 год. по вулиці Шевченківська, поблизу кафе «Магнат» в с.Переброди Сарненського району Рівненської області (а.п.74-77);

- даними, що містяться у висновку експерта №СЕ-19/118-24/5780-ІТ від 27 червня 2022 року, з якого встановлено, що в дорожній обстановці, яка наведена у наданих на експертизу вихідних даних, водій автомобіля «Volkswagen Touran» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 для забезпечення безпеки дорожнього руху, з технічної точки зору, повинен був діяти у відповідності до вимог п. 2.3 (б), п. 10.1 та п. 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме: рухатися зі швидкістю не більше 50 км/год, проявляти уважність, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Перед будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Дії водія автомобіля «Volkswagen Touran» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 , не відповідають вимогам п. 2.3 (б), п. 10.1 Правил дорожнього руху України та знаходяться, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди (а.п.85-87);

- даними, що містяться у роздруківці за результатами обстеження ОСОБА_4 , за допомогою спеціального технічного засобу «Drager», де встановлено результат 1,71 ‰ (проміле) алкоголю у видихуваному повітрі (а.п.7);

- даними, що містяться у висновку експерта №583 від 19 травня 2022 року, з якого встановлено, що в результаті проведеного судово-токсикологічного дослідження в крові ОСОБА_4 виявлений етиловий спирт, концентрація якого становить 1,48 ‰ (проміле) (а.п.107-108);

- даними, що містяться у висновку експерта №297 від 23 травня 2022 року, з якого встановлено, що при судово-токсикологічній експертизі крові ОСОБА_4 виявлений етиловий спирт в концентрації 1,48 ‰ (проміле). Вказана концентрація алкоголю в крові, відповідає легкій степені алкогольного сп`яніння (а.п.106);

Дослідивши вказані докази, суд дійшов висновку про те, що вони є належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, зібрані у встановленому законом порядку, не протирічать один одному, та у своїй сукупності надають можливість суду зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку. Отже, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 повністю доведена, а його умисні дії, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, суд кваліфікує за ч.2 ст.286-1 КК України.

Відповідно до ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та особу винного.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286-1 КК України, згідно ст.12 КК України класифікується, як тяжкий злочин.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що він раніше не судимий (а.п.97), повністю визнав вину, висловлював жаль щодо вчиненого ним злочину та наслідків від нього, а також добровільно відшкодував потерпілій завдані збитки в повному обсязі.

З огляду на це, до обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, слід віднести щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання не встановлено.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, зокрема, одружений, є батьком п`ятьох дітей, які знаходяться на його утриманні, троє з яких малолітні, а одна дитина неповнолітня (а.п.96), має місце постійного проживання та реєстрації, за яким характеризується позитивно (Том-2 а.с.57), є інвалідом 3-ї групи (Том-2 а.с.48), з 2017 року хворіє онкологічним захворюванням, у зв`язку з чим постійно проходить періодичні лікування (Том-2 а.с.71-98), є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (Категорії 1) (Том-2 а.с.49), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.п.98).

В той же час, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією злочинів, передбачених ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, а також конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке є необережним тяжким злочином, та характер допущених обвинуваченим ОСОБА_4 порушень вимог Правил дорожнього руху, внаслідок яких наступили суспільно небезпечні наслідки у виді тяжких тілесних ушкоджень потерпілої, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Суд зазначає, що вчинений ОСОБА_4 злочин хоча і є необережним, але грубе нехтування ним п.2.9 а) ПДР України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, свідчить про його підвищену суспільну небезпечність.

Відповідно до положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2 згаданої постанови, вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

В п.3 згаданої вище Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами) вказано, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу підсудного з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо.

Згідно зі ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За приписами ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 вказав, що наявні пом`якшуючі покарання обставини та відсутність претензій з боку потерпілої, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, що дає підстави застосувати ст.69 КК України.

Відповідно до роз`яснень п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При цьому, у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і впливають на пом`якшення покарання.

Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Положеннями ч.1 ст.69 КК України передбачено, що при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Тлумачення цієї норми свідчить, що така надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідне кримінальне правопорушення, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час вчинення кримінального правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи.

Відповідно до приписів ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Отже, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Мета покарання - це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила злочин. Закон чітко визначає такі цілі покарання, як: кара як відплата засудженому за вчинений злочин; виправлення засудженого; запобігання вчиненню нових злочинів самим засудженим; запобігання вчиненню нових злочинів з боку інших осіб.

Так, санкція ч.2 ст.286-1 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до восьми років.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 02 березня 2021 року у справі №721/115/19, для досягнення пропорційності між злочином та покаранням, основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.

Під час розгляду кримінального провадження, суд враховує, що ОСОБА_4 щиро розкаявся, добровільно в повному обсязі відшкодував потерпілій майнову шкоду. Суд зазначає, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При призначенні ОСОБА_4 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети - кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, і враховує, як фактичну тяжкість вчиненого злочину та його підвищену суспільну небезпеку, так і особу ОСОБА_4 , який позитивно характеризується за місцем проживання, є інвалідом 3-ї групи, через захворювання, пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи та з 2017 року, після проведеного оперативного втручання, періодично проходив курси хіміотерапевтичних заходів, різні обстеження та консультації, лікування в обласному протипухлинному центрі, в Національному інституті раку та в місцевій лікарні, є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (Категорії 1). Слід врахувати і те, що він просив в судовому засіданні у потерпілої вибачення, та виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання після вчинення злочину, суд враховує, як обставини, що пом`якшують покарання: щире розкаяння, сприяння суду у встановленні істини та добровільне повне відшкодування завданої шкоди потерпілій і притягнення вперше до кримінальної відповідальності.

Суд враховує позицію, як прокурора так і потерпілої, яка не має претензій до ОСОБА_4 і просить не позбавляти його волі. Між тим, така позиція потерпілої сторони у судовому засіданні не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Суд також враховує наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків - сім`ї так, як він є одруженим та батьком п`ятьох дітей, один син з яких досяг повноліття, троє малолітніх, а одна дитина неповнолітня, наявні постійне місце проживання та реєстрації, а також суд враховує відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Також суд бере до уваги той факт, що відомостей про наявіність адміністративних стягнень, матеріали справи не містять, а протягом тривалістю більше трьох років з моменту ДТП, ОСОБА_4 жодних адміністративних чи кримінальних правопорушень також не вчиняв і негативні характеризуючі дані щодо нього відсутні, що, як і вказані вище обставини, не заперечується стороною обвинувачення, і, на думку суду, в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, в кожному випадку призначення покарання за ст. 286-1 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Санкція ч. 2 ст. 286-1 КК України є кумулятивною, тобто передбачає наявність як основного, так і додаткового виду покарання.

Тому, із урахуванням наведеного, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 більш м`яке основне покарання, аніж передбачене законом, із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді обмеження волі, що, за шкалою покарань по суворості займає місце за покаранням у виді позбавлення волі, яке підлягає відбуванню з моменту приведення вироку до виконання, а також додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк п`ять років.

Окрім цього, суд враховує те, що ОСОБА_4 вчинив необережний злочин у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту та допустив наїзд на трьох осіб, одна з яких, отримала тяжкі тілесні ушкодження, він самовпевнено та безвідповідально експлуатував транспортний засіб, а тому вважає, що покарання у виді обмеження волі обвинуваченому слід відбувати реально.

Таке покарання, на переконання суду, є співмірним вчиненому протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами і не є надто м`яким чи суворим. Суд вважає, що в даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, в тому числі й сторони потерпілої.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 5285,88 грн., згідно вимог ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід, у виді у виді особистого зобов`язання, до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Майнова шкода відшкодована.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 Кримінального Кодексу України і призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Речові докази:

- автомобіль марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який приєднаний до матеріалів кримінального провадження №0000062 в якості речового доказу та переданий ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області на відповідальне зберігання до складських приміщень ТОВ «Віпос», що адресою: вул. Залізнична, 7, м.Дубровиця Сарненський район Рівненська область повернути власнику ОСОБА_4 .

- відодокремлені частини транспортного засобу у вигляді уламків та відшарувань фарби, які упаковано в спец. пакет НПУ №SUD1128237, які приєднані до матеріалів кримінального провадження №0000062 в якості речових доказів та передані на відповідальне зберігання в кімнату зберігання речових доказів ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області за адресою: м. Дубровиця, вул. Воробинська, 25а, Сарненського району, Рівненської області знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експертів на загальну суму 5285,88 грн. (п`ять тисяч двісті вісімдесят п`ять гривень 88 коп.)

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області ОСОБА_1