Номер провадження: 11-сс/813/2064/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах заявника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2025, якою було повернуто скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах заявника ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених посадових осіб УСБУ в Одеській обл. стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою про вчинення кримінального правопорушення

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було повернуто скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах заявника ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених посадових осіб УСБУ в Одеській обл. стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою від 16.09.2025 про вчинення кримінального правопорушення.

Мотивуючи своє рішення про повернення скарги, слідчий суддя зазначив, що місцем розташування СВ УСБУ в Одеській обл. є територія, що знаходиться під юрисдикцією Пересипського районного суду м. Одеси та не є юрисдикцією Приморського районного суду м. Одеси.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 в інтересах заявника ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на те, що слідчий суддя свідомо перешкодив йому в доступі до правосуддя, постановив рішення на користь ворога, зокрема, залишив поза увагою те, що положення ст.ст. 214, 309 КПК України не передбачають можливості повернення заяв та скарг на підставі недотримання правил підсудності, натомість, слідчий суддя міг би передати провадження за підсудністю, керуючись вимогами ст. 34 КПК України; при цьому, він оскаржував бездіяльність т.в.о. начальника УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_8 , який перебуває за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, буд. 43, а не СВ УСБУ в Одеській обл., як самостійно визначив слідчий суддя.

Посилаючись на викладені обставини, представник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою визнати протиправною бездіяльність уповноважених посадових осіб УСБУ в Одеській обл. та зобов`язати даних осіб внести до ЄРДР відомості за його заявою про вчинення кримінального правопорушення, видати йому витяг з ЄРДР, а справу направити за підслідністю.

Учасники провадження в судове засідання апеляційного суду не з`явились, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду. При цьому від прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 надійшла заява про проведення апеляційного розгляду без його участі, натомість, представник заявника ОСОБА_6 про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подавав.

Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд проводити без участі учасників процесу та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України встановлює, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Приписами ст. 303 КПК України передбачений перелік рішень, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскарженні на досудовому провадженні.

Так, положення п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачають, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Частиною ч. 1 ст. 306 КПК України визначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді.

На підставі аналізу змісту мотивувальної частини оскаржуваної ухвали слідчого судді вбачається, що вона відповідає вимогам зазначених норм закону та слідчий суддя належним чином мотивував своє рішення, при цьому, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу апелянта на наступне.

Відповідно до аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що представник ОСОБА_6 в інтересах заявника ОСОБА_7 21.09.2025 через підсистему «Електронний суд» звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноважених посадових осіб УСБУ в Одеській обл. стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою від 16.09.2025 про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 1-3).

В поданій скарзі представник ОСОБА_6 послався на те, що отримав відповідь т.в.о. начальника УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_8 на подану ним заяву про вчинення кримінального правопорушення, в якій посадовою особою органу досудового розслідування не було враховано положень ст. 214 КПК України, якою не визначені вимоги стосовно дотримання правил підслідності при внесенні відомостей до ЄРДР, натомість, слідчий не має права відмовити у внесенні відомостей до ЄРДР.

В прохальній частині поданої скарги представник ОСОБА_6 просить визнати протиправною бездіяльність посадових осіб УСБУ в Одеській обл., зобов`язати даних осіб внести відомості до ЄРДР за заявою від 16.09.2025 про вчинення кримінального правопорушення, надати йому витяг з ЄРДР, а справу направити за підслідністю.

Окрім того, до поданої скарги представником заявника ОСОБА_6 було долучено, серед іншого, копію самої заяви від 16.09.2025 про вчинення кримінального правопорушення, адресованої УСБУ в Одеській обл., та копію відповіді т.в.о. начальника УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_8 (а.с. 13-14).

Відповідно до ч. 1 ст. 218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Так, відповідно до правової позиції, висловленої ККС у складі ВС у постанові від 22.04.2020 у справі №51-1901 впс 20, встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог п. 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. п. 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).

Нормами діючого КПК України, зокрема п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК, передбачено повернення скарги, яка не підлягає розгляду в цьому суді, при цьому не передбачено, які саме випадки вказують на неможливість розгляду саме в цьому суді.

Тому, колегія суддів вважає, що у даному випадку необхідно звернутись до загальних засад кримінального провадження, а саме законності, що регламентована ст. 9 КПК України, а саме ч. 6 якої визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Тому слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.

Так, Законом України «Про внесення змін до КПК України щодо уточнення окремих положень» від 22.03.2018 №2367-VIII внесено зміни до КПК України, відповідно до яких ч. 2 ст. 132 КПК України передбачає, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Аналогічні зміни внесені і до абз. 1 ч. 1 ст. 184 та ч. 2 ст. 234 КПК України.

З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги загальні засади кримінального провадження, можна дійти висновку, що клопотання в порядку ст.ст. 132, 184, 234 КПК України необхідно подавати до місцевого суду за фактичною адресою місця знаходження органу досудового розслідування, що позбавить можливості учасників кримінального провадження зловживати своїм правом на звернення до суду.

Зважаючи на аналогію закону та численну судову практику, слушним є висновок стосовно того, що скарги на рішення, дії та бездіяльність дізнавача, слідчого або прокурора також повинні бути подані до слідчого судді місцевого суду за фактичною адресою місця знаходження органу досудового розслідування.

В даному контексті апеляційний суд зауважує на тому, що листом УСБУ в Одеській обл. 01.05.2025 суди 1-ої інстанції в Одеській обл. було повідомлено про те, що слідчий відділ як орган досудового розслідування надалі використовуватиме територіальну юрисдикцію Пересипського районного суду м. Одеси.

Окрім того, відповідно до відкритих інтернет-джерел ЄДРСР вбачається, що, відповідно до сталої судової практики, розгляд клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження УСБУ в Одеській обл., а також скарг на рішення, дії чи бездіяльність зазначеного органу досудового розслідування наразі, починаючи з травня 2025 року, здійснюється Пересипським районним судом м. Одеси як судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Відтак, є обґрунтованим висновок слідчого судді в оскаржуваному судовому рішення про те, що місцем розташування слідчого управління УСБУ в Одеській обл. є територія саме Пересипського району м. Одеси, що свідчить про те, що такий орган досудового розслідування підпадає під територіальну юрисдикцію Пересипського районного суду м. Одеси.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про необхідність повернення представнику заявника ОСОБА_6 його скарги на бездіяльність уповноважених посадових осіб УСБУ в Одеській обл., яке не перебуває під територіальною юрисдикцією Приморського районного суду м. Одеси, тобто у зв`язку із порушенням скаржником при поданні скарги правил територіальної підсудності.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає жодних підстав для задоволення апеляційної скарги представника заявника ОСОБА_6 та скасування законної, обґрунтованої й вмотивованої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 24, 132, 214, 303, 304, 370, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах заявника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2025, якою було повернуто скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах заявника ОСОБА_7 , на бездіяльність уповноважених посадових осіб УСБУ в Одеській обл. стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою від 16.09.2025 про вчинення кримінального правопорушення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4