Справа № 297/3477/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.12.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

за участю учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/633/24 за апеляційними скаргами: прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 26 вересня 2024 року щодо обвинувачених: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 26 вересня 2024 року, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 , 07.07.2003 рахується з моменту затримання, а саме з 25.06.2024 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 , 19.10.2001 рахується з моменту затримання, а саме з 24.06.2024 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази: поясна сумка (бананка) чорного кольору, мобільний телефон марки «Redme 8» чорного кольору після набрання вироком законної сили ухвалено повернути потерпілому ОСОБА_11 .

Згідно з вироком, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_10 , 24.06.2024 року близько 18 години 20 хвилин, перебуваючи у парку імені Шевченка по вул. Шевченка у м. Берегове, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрито викрали належну ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловічу поясну сумку (бананку) чорного кольору, вартість якої згідно висновку експерта від 14.08.2024 року становить 75 гривень, зірвавши її з поясу, в якій знаходився належний останньому мобільний телефон марки «Redme 8» чорного кольору, вартість якого згідно висновку експерта від 14.08.2024 року становить 1800 гривень, після чого втекли з місця події з викраденим майном, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1875 гривень.

Своїми діями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, за кваліфікуючою ознакою відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

В апеляційних скаргах:

- прокурор не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинувачених та правильності кваліфікації їх дій, зазначає, що апеляційна скарга вноситься у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню (ст.413 КПК України), в частині призначення покарання ОСОБА_10 , що потягло за собою м`якість призначеного судом покарання. Вважає, що суд першої інстанції мав призначити ОСОБА_10 покарання із застосуванням положень ч.1 ст.71 КК України, визначивши покарання за сукупністю вироків, та до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати не відбуте покарання за постановленим вироком від 19.04.2021. Просить суд, оскаржуваний вирок суду щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.4 ст.186 КК України в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 за ч.4 ст.186 КК України призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років, ОСОБА_10 за ч.4 ст.186 КК України призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Берегівського районного суду від 19.04.2021 і визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців. В решті вирок суду залишити без змін.

- адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинувачених та правильності кваліфікації їх дій, зазначає, що апеляційна скарга вноситься у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вказує, що з даним вироком суду сторона захисту не згодна, вважає його надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Зазначає, що суд 1-ї інстанції, враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який є раніше не судимий, сприяв розкриттю злочину, вперше вчинив кримінальне правопорушення, щиро розкаявся у вчиненому, примирився з потерпілим, відшкодував заподіяну потерпілому шкоду в повному обсязі, не обґрунтував чому дійшов висновку про неможливість виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання. Посилається, що характеристика на ОСОБА_9 позитивна, але судом не врахована, а також не взято до уваги та не враховано те, що потерпілий ОСОБА_11 ніяких претензій до обвинуваченого ОСОБА_9 не має та просить його суворо не карати. Вважає, що з урахуванням усіх зазначених характеристик та обставин суд мав можливість та законні підстави, застосувавши ст. 69 КК України, прийняти рішення про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Просить суд, оскаржуваний вирок суду за обвинуваченням ОСОБА_9 , у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України змінити, призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

- обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі вказує, що з оскаржуваним вироком суду не згоден. Зазначає, що в судовому засіданні свою вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, на досудовому розслідувані співпрацював зі слідством. Вважає, що 7 років позбавлення волі є занадто суворе покарання. Просить суд, оскаржуваний вирок скасувати і винести новий вирок, яким пом`якшити покарання.

- обвинувачений ОСОБА_10 просить суд змінити оскаржуваний вирок суду та пом`якшити йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України. Зазначає, що вину визнав повністю, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено, з цього приводу посилається на рішення ЄСПЛ, статті КПК України, практику ВС.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка частково підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, захисника адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, захисника адвоката ОСОБА_7 , перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За статтею 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому ст. 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Положенням ч. 3 ст. 349 КПК визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За приписами ч. 2 ст. 349 КПК обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Однак, згідно ч. 4 ст. 349 КПК допит обвинуваченого здійснюється обов`язково.

Суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження та ухвалення вироку стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у повній мірі не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, прослуховуванням звукозапису судового засідання, у суді першої інстанції, встановлено, що суд, з`ясувавши позицію учасників судового провадження, та роз`яснивши обвинуваченим, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники провадження не заперечували проти такого порядку судового розгляду кримінального провадження.

Оскільки, суд прийняв рішення обмежитись лише допитом обвинувачених, тому у зв`язку з цим особливе значення має якість цього допиту, підтвердження фактичних обставин обвинуваченими, відсутність будь-яких сумнівів, що він визнає всі фактичні обставини, які мають значення для висновку про винуватість особи та правильність кваліфікації його дій. При цьому, будь-яких спрощень, поверховості в допиті, не вияснення істотних фактичних обставин не допускається.

Проте, відповідно до журналу судового засідання, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які погодилися на дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, допитані були вкрай поверхово, зокрема, під час надання вільних показань, не висловлювали свого ставлення до обвинувачення.

Обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК є: повне визнання вини обвинуваченим, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується особа, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин.

Якщо ж принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може.

Крім того, згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к (провадження 51-380км17), відповідно до ч 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється у судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , судом першої інстанції не дотримані передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а відтак і неповнота та поверховість при дослідженні фактичних обставин кримінального провадження, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що судовий розгляд проведено без участі потерпілого ОСОБА_11 .

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а відповідно до п. 5 ч. 2 цієї статті судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке віднесено до істотних порушень вимог КПК України, і яке колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Інші доводи апеляційної скарги, у зв`язку з дослідженням доказів місцевим судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, не можуть бути предметом перевірки в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм належну оцінку, й відповідно до вимог статей 94, 349, 370 КПК ухвалити законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_10 , - задовольнити частково.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 26 вересня 2024 року відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді