Номер провадження: 11-кп/813/907/25
Справа № 521/4462/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 30.08.2024 у кримінальному провадженні №000023 від 04.01.2024 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Андрійчикове, Вознесенського району, Миколаївської області, громадянина України, із базовою середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 29.11.2023 Київським районним судом м. Одеси за ч. 4 ст. 184 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном строком на 1 рік;

- 05.12.2023 Приморським районним судом міста Одеси за ч. 4 ст.185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до 4-х років 6 місяців позбавлення волі. Згідно ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначено ОСОБА_9 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за цим вироком Приморського районного суду міста Одеси від 05.12.2023 року, більш суворим покаранням призначеним за вироком Київського районного суду міста Одеси від 29.11.2023 та яким його засуджено до позбавлення волі строком на 5 (п`яти) років та призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ст.ст. 75,104 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном строком на 2 (два) роки;

- 06.03.2024 Комінтернівським районним судом Одеської області за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. Відповідно до ч. 4 ст. 70 покарання призначене вироком Приморського районного суду міста Одеси від 05.12.2023 виконувати самостійно;

- 07.03.2024 Київським районним судом міста Одеси від 07.03.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання, призначеного вироком Приморського районного суду міста Одеси від 05.12.2023 та остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років 1 (один) місяць.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та 2 (два) місяця.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначено ОСОБА_9 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Комінтернівського районного суду міста Одеси від 06.03.2024, яким його засуджено до позбавлення волі на строк 3 (три) роки та вироком Київського районного суду міста Одеси від 07.03.2024, яким його засуджено до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та 1 (один) місяць, більш суворим покаранням призначеним за цим вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 30 серпня 2024 року у виді 5-ти (п`яти) років 2х (двох) місяців позбавлення волі, та призначено ОСОБА_9 остаточне покарання позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та 2 (два) місяця.

Зарахувати до строку покарання строк частково відбутого покарання за вироками Комінтернівського районного суду міста Одеси від 06.03.2024 та Київського районного суду міста Одеси від 07.03.2024, а саме з 15.01.2024.

Також вироком стягнуто процесуальні витрати та вирішено долю речових доказів.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у тому, що ОСОБА_9 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, 21.12.2023, приблизно о 22 годині 30 хвилин діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибув на вулицю Богдана Хмельницького, у м. Одесі, де обрав предметом свого злочинного посягання чуже майно, яке знаходилося у приміщенні магазину «Продукти «СЕМЕРОЧКА-У», розташованого по вулиці Богдана Хмельницького, 18 у м. Одесі.

Реалізуючи свій злочинний умисел та переслідуючи ціль незаконного збагачення, впевнившись що за його діями ніхто не спостерігає, неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи в умовах воєнного стану, переслідуючи прямий корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, усвідомлюючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді порушення права власності іншої особи, не маючи на те законних підстав, незаконно, шляхом віджиму металопластикової кватирки за допомогою невстановленого в ході досудового розслідування предмету, проник до приміщення магазину «Продукти «СЕМЕРОЧКА-У»», який розташований за адресою: м. Одеса, вулиця Богдана Хмельницького, 18, який є іншим приміщенням, де діючи таємно від оточуючих, розпочав пошук цінного майна, в результаті яких у приміщенні магазину зайшов до кабінету адміністратора магазина, в якому він виявив сейф. Перебуваючи у вказаному кабінеті неповнолітній ОСОБА_9 продовжуючи свій злочинний умисел, скориставшись тим, що у замку виявленого сейфу знаходились ключі, якими він відчинив дверцята вказаного сейфу, тим самим проник до сховища, звідки повторно, таємно викрав грошові кошти у сумі 9200 гривень, які належать ТОВ «СЕМЕРОЧКА-У».

В подальшому, неповнолітній ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «СЕМЕРОЧКА-У» майнову шкоду на суму 9200 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , доведеність його вини, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується із вироком суду в частині призначеного ОСОБА_9 покарання.

Доводи обґрунтовує тим, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений вину в інкримінованому йому злочині визнав у повному обсязі, активно прияв у розкритті інкримінованого його злочину, щиро розкаявся.

Просить вирок суду першої інстанції змінити, призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням статті 69 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, обвинуваченого, його захисника та законного представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185 КК України, визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях у повному обсязі.

За таких обставин суд першої інстанції за погодженням із учасниками судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів та залучення експертів й витрат на їх проведення.

У апеляційній скарзі сторони захисту не оспорюються фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, встановленого судом першої інстанції та доведеність вини у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Щодо доводів захисника з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Зокрема обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд першої інстанції відніс щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Згідно з ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_9 судом першої інстанції не встановлено

Також, судом враховано те, що ОСОБА_9 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, він має не зняті та непогашені судимість, не вчиться та не працює, проживає з матір`ю, яка відшкодувала майнову шкоду представнику юридичної особи - «Продукти «СЕМЕРОЧКА-У». Таким чином особистість обвинуваченого свідчить про необхідність призначення йому покарання за ч. 4 ст.185 КК України у вигляді реального позбавлення волі, оскільки судом не встановлено підстав для застосування ст. 75 КК України.

При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції врахував неповнолітній вік обвинуваченого, а також, його щире розкаяння та дійшов висновку про можливість призначення мінімального покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України. Тобто суд, враховуючи викладені обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжує покарання, вважав, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження нових злочинів, повинно бути призначено покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити зазначене покарання, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також сталу практику Верховного Суду, згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана, відповідно до ст. 65 КК України правильно, тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_9 , вчинив злочини у період війни, яка триває в Україні, у зв`язку з нападом РФ, Законом України затверджено Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Вчиняючи крадіжку в умовах воєнного стану, коли зусилля всієї країни спрямовані на подолання агресора, люди згуртувались, використовуючи, в тому числі, власні матеріальні ресурси, для надання відсічі ворогу та виживання, ОСОБА_9 , знехтував всіма моральними та загальнолюдськими цінностями і в надскладний для держави час, здійснив посягання на майно юридичної особи, тому ці обставини впливають на ступінь тяжкості вчиненого.

Апеляційний суд вважає, що вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, без застосування положень ст. 69 КК України.

Також колегія суддів звертає увагу, що під час застосування ст. 69 КК України слід встановити не лише наявність двох і більше пом`якшуючих обставин, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винуватій особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках.

Тобто, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Проте, в будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно оцінено неможливість застосування у даному випадку положень ст. 69 КК України, оскільки правові підстави для її застосування відсутні.

Таким чином колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_9 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене обвинуваченому покарання відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та даними про його особу.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 370, 374, 404, 409, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 30.08.2024 у кримінальному провадженні №000023 від 04.01.2024 відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою яка утримується під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4