Справа № 761/966/26
Провадження № 1-кс/761/1929/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 420 251 100 000 004 29 від 20.11.2025 за ч. 3 ст. 369-2 КК України про арешт майна,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся прокурор Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 420 251 100 000 004 29 від 20.11.2025.

Відповідно до клопотання, ОСОБА_4 06.01.2026 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, відповідно до якої останній інкримінується одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Так, 05.01.2026 до органу досудового розслідування надійшла заява від ОСОБА_5 про добровільну видачу мобільного телефона «Iphone 14 Pro Max», моделі MQ9P3ZD/A, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 . Під час огляду вказаний мобільний телефон у ОСОБА_5 вилучено.

Рішенням слідчого від 05.01.2026 вказане майно визнане речовим доказом у кримінальному провадженні.

Керуючись наведеним, прокурор просив з метою забезпечення збереження таких доказів накласти на них арешт.

У судове засідання прокурор не з`явився, просив розглянути клопотання за його відсутності.

Власник тимчасово вилученого майна, будучи повідомленим завчасно та належним чином, у судове засідання також не з`явився.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК фіксація за допомогою технічних засобів кримінального провадження у суді не здійснювалась.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими слідчим матеріалами, достатньою мірою підтверджується наявність ознак вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 369-2 КК.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається, серед іншого, з метою збереження речових доказів.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які набуті кримінально протиправним шляхом, використовувались як засіб вчинення кримінального правопорушення та можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурором та матеріалами доведено, що вилучене майно може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, тобто є речовими доказами у кримінальному провадженні.

У матеріалах клопотання наведено відомості та докази, які підтверджують зв`язок вилученого майна з предметом досудового розслідування.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для задоволення ініційованого прокурором клопотання.

Керуючись вимогами ст. 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти у кримінальному провадженні № 420 251 100 000 004 29 від 20.11.2025 арешт на мобільний телефон «Iphone 14 Pro Max», моделі MQ9P3ZD/A, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований за клопотанням власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна.

Слідчий суддя ОСОБА_1