Справа № 344/7425/16-к
Провадження № 11-кп/4808/332/25
Категорія ч.4 ст. 354 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Івано-Франківського міського суду від 29.04.2025 щодо

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рогатин Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, лікаря акушер-гінеколога акушерсько-обсерваційного відділення Івано-Франківського обласного перинатального центру, раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 354 КК України

з участю :

секретаря с/з - ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_8

в с т а н о в и в :

1. Зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.354 КК України, у зв`язку з недоведеністю наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення та виправдано його за цією статтею.

Після набрання вироком законної сили заставу в розмірі 6 890,00 гривень, внесену згідно ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 16.05.2016 року, ухвалено повернути заставодавцю.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

2. Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_5 органом досудового розслідування висунуто обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.354 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_5 згідно наказу №56-К від 12.01.1998 є лікарем акушер-гінекологом акушерсько-обсерваційного відділення Івано-Франківського обласного перинатального центру (далі ОПЦ). Згідно посадової інструкції №89, затвердженої головним лікарем ОПЦ ОСОБА_9 від 01.11.2011, ОСОБА_5 надає кваліфіковану акушерсько-гінекологічну допомогу та приймає всі необхідні рішення, які виникають в процесі лікування, проводить необхідні діагностичні дослідження, лікарські маніпуляції, призначає харчування і відповідний догляд за хворим. Зокрема, він наділений правом: перевіряти правильність і своєчасність виконання середнім і молодшим персоналом призначень по лікуванню і догляду за жінками, за утриманням їх у належній чистоті; здійснювати виписку хворих і перевід жінок у відділення пологового будинку або іншого лікувально-профілактичного закладу, відповідно узгодивши дане питання із завідуючим відділенням; давати вказівки підлеглим йому працівникам відділення, вносити пропозиції про заохочення даних працівників або про накладення на них дисциплінарних стягнень, має право контролювати роботу середнього та молодшого персоналу, а також несе відповідальність за роботу середнього та молодшого персоналу у відділенні, контролює їх присутність на робочому місці (згідно графіку), у разі відсутності інформує завідуючого відділенням, заступника головного лікаря з медичної роботи, головного лікаря.

Таким чином, ОСОБА_5 виконуючи вказані функції не є службовою особою, однак є працівником установи та є суб`єктом кримінальної відповідальності за корупційні правопорушення.

Свої повноваження, на думку органу досудового розслідування, ОСОБА_5 використав у злочинних цілях за наступних обставин.

Так, 12.04.2016 згідно вказаного алгоритму, ОСОБА_10 госпіталізовано у Івано-Франківський ОПЦ, лікуючим лікарем призначено ОСОБА_5 .

В ході лікування, 26.04.2016 о 14:00 год у ОСОБА_10 почались перейми та працівники даного закладу повідомили про даний факт її чоловіка ОСОБА_11 . Цього ж дня лікар ОСОБА_5 , що приймав пологи, в ході усного спілкування з ОСОБА_11 , повідомив останньому, що у його дружини при родах виникли ускладнення та для народження дитини необхідно провести кесарів розтин, на що ОСОБА_10 надала відповідну згоду.

Після проведеного кесаревого розтину, 27.04.2016 близько 18:00 год знаходячись біля палати ОСОБА_10 , лікар ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_11 та почав вимагати у останнього неправомірну вигоду в сумі 500 доларів США за проведення операції та прийняття пологів у його дружини, після чого він зможе виписати його дружину з лікувального закладу.

Маючи на меті виписати дружину, ОСОБА_11 28.04.2016 близько 11:00 год, знаходячись на третьому поверсі в ординаторській ОПЦ, яка являється службовим приміщенням лікаря ОСОБА_5 , передав останньому неправомірну вигоду в сумі 100 євро двома купюрами номіналом по 50 євро, що по курсу НБУ становить 2 850,00 грн та повідомив, що у нього більше немає грошей. У відповідь ОСОБА_5 почав вимагати у ОСОБА_11 решту суми, а саме 400 доларів США та при цьому погрожував, що не випише його дружину.

Після цього, 30.04.2016 близько 14:00 год, лікар акушер-гінеколог акушерсько-обсерваційного відділення Івано-Франківського ОПЦ ОСОБА_5 , який згідно довідки головного лікаря Івано-Франківського ОПЦ працював на посаді лікаря акушер-гінеколога акушерсько-обсерваційного відділення Івано-Франківського ОПЦ та у відпустці не перебував, знаходячись у приміщенні ординаторської, що розміщена на третьому поверсі Івано-Франківського ОПЦ по вул. Чорновола, 47 в м. Івано-Франківську, отримав від ОСОБА_11 неправомірну вигоду в сумі 400 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США, що по курсу НБУ становить 10 072,00 грн за проведення кесаревого розтину та прийняття пологів у його дружини ОСОБА_10 , а також сприяння у виписці останньої з лікувального закладу 30.04.2016.

Таким чином, лікар акушер-гінеколог акушерсько-обсерваційного відділення Івано-Франківського ОПЦ ОСОБА_5 , будучи працівником установи, діючи умисно, з корисливих спонукань, вимагав та отримав неправомірну вигоду від ОСОБА_11 за проведення кесаревого розтину та прийняття пологів у його дружини ОСОБА_10 , а також сприяння у виписці останньої з лікувального закладу 30.04.2016.

3. Доводи апеляційної скарги прокурора.

3.1. Не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок Івано-Франківського міського суду від 29.04.2025 щодо ОСОБА_5 незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

3.2. Стверджує, що вирок є незаконним, необґрунтованим та немотивованим через недотримання судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 370, п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, а саме: суд жодним чином не мотивував, чому відкинув показання потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_10 , які послідовно та чітко вказували на обставини вимагання та отримання ОСОБА_5 неправомірної вигоди. Крім того зазначає, що суд неправильно трактував факт вхідних дзвінків від ОСОБА_11 до ОСОБА_5 як "нав`язливі", тоді як вони були необхідні для узгодження зустрічі та передачі неправомірної вигоди.

3.3. Вважає, що суд не надав належної оцінки письмовим доказам (протоколу прийняття заяви ОСОБА_11 від 30.04.2016, протоколу огляду та вручення грошових коштів, висновкам експерта), які підтвердили виявлення спеціальної хімічної речовини зі змивів з правої руки ОСОБА_5 .

3.4. Зазначає, що суд неправомірно визнав недопустимими докази, зокрема, протоколи слідчих дій, через суперечливі показання понятих щодо їхніх підписів, не врахувавши при цьому значний проміжок часу (понад 7 років) між слідчою дією та допитом у суді.

3.5. Вважає, що ненаведення належних і достатніх мотивів для відкидання доказів обвинувачення вплинуло на повноту судового розгляду, порушило вимоги ст. 94 та ст. 410 КПК України, і свідчить про те, що судове рішення не є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

3.6. Стверджує, що суд дійшов хибного висновку про недопустимість доказів, здобутих під час НСРД, проведених за попередньою кваліфікацією ст. 368 КК України, як більш тяжкою. Посилається на правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанова від 13.09.2021 у справі № 750/2942/18), зазначаючи, що первинна кваліфікація не є порушенням, якщо вона ґрунтувалася на наявних даних. Наступна перекваліфікація на ст. 354 КК України (через зміну фактичних обставин) не може обмежувати використання доказів, здобутих законним шляхом у тому ж провадженні. Вважає, що суд безпідставно застосував положення ч. 1 ст. 373 КПК України про виправдання, оскільки не спростував ряд переконливих доказів обвинувачення, які в сукупності відповідають критерію доведеності вини «поза розумним сумнівом».

3.7. Зазначає, що виправдання особи за вчинення корупційного кримінального правопорушення (ст. 354 КК України) не сприяє меті покарання, визначеній ст. 50 КК України, зокрема, запобіганню вчиненню нових злочинів іншими особами.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 354 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_5 від покарання у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

4. Доводи заперечень захисника.

4.1. Виправдувальний вирок є законним і обґрунтованим, оскільки ключові докази обвинувачення є недопустимими.

4.2. Щодо незаконності проведення НСРД захисник вважає, що відомості до ЄРДР були внесені за ч. 3 ст. 368 КК України (тяжкий злочин), незважаючи на те, що обвинувачений не є службовою особою і не міг бути суб`єктом цього злочину. НСРД (контроль за вчиненням злочину) проводилися виключно на підставі штучно створеної кваліфікації тяжкого злочину. Фактично провадження розслідувалося за ст. 354 КК України (нетяжкий злочин). Зазначає, що штучне створення умов для проведення НСРД є порушенням порядку збору доказів, що робить усі отримані результати недопустимими доказами (ст. 86 КПК України).

4.3. Щодо недопустимості протоколу огляду та вручення грошових коштів зазначає, що допитані в суді особи, зазначені як поняті у протоколі огляду та вручення грошових коштів, повністю заперечили або не підтвердили свою участь у слідчій дії. Цей факт ставить під сумнів сам факт проведення слідчої дії, що робить протокол недопустимим доказом (порушення ст.ст. 104, 223 КПК України).

4.4. Щодо порушення процедури відкриття матеріалів вказує, що сторона обвинувачення не відкрила стороні захисту документи, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД (клопотання, ухвали слідчого судді) відповідно до ст.290 КПК України. Вважає, що долучені прокурором документи, які нібито підтверджують підстави НСРД, отримані з непідтверджених джерел, що вказує на можливість їх підробки.

4.5. Стверджує, що згідно з правовими висновками Великої Палати ВС, невідкриття матеріалів, що стали підставою для НСРД, є підставою для визнання отриманих відомостей недопустимими доказами.

4.6. Вважає, що суд першої інстанції правильно визнав ключові докази обвинувачення недопустимими. Оскільки прокурор не навів інших допустимих доказів для доведення винуватості, виправдувальний вирок є законним і скасуванню не підлягає.

Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вирок суду без змін.

5. Позиції сторін в суді апеляційної інстанції.

5.1. В засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник заперечили доводи апеляційної скарги прокурора та просили залишити її без задоволення. Вважають вирок суду законним та обґрунтованим, просять залишити його без змін.

5.2. Прокурор підтримав доводи апеляційної скарги з указаних у ній мотивів та просив її задовольнити. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку, за яким ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 354 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_5 від покарання у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

6. Мотиви суду апеляційної інстанції.

6.1. Справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги (ст. 404 КПК) щодо обставин, з приводу яких між сторонами спір.

Апеляційним судом за клопотанням прокурора були досліджені письмові джерела доказів: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 30.04.2016, постанова про проведення контролю за вчиненням злочину від 30.04.2016, протокол огляду та вручення грошових коштів від 30.04.2016, висновок експерта No 09/07-139 від 12.05.2016, протокол від 30.04.2016 освідування (з додатками), протокол від 30.04.2016 огляду місця події (з додатками), протокол проведення контролю за вчиненням злочину No 291/108/46/02-2016 від 04.05.2016, висновки експерта No 09/12-0309 та No 09/12-0310 від 11.05.2016, висновок експерта No 09/12-0309 від 11.05.2016, протокол огляду предметів від 18.05.2016 із стенограмою розмов від 30.04.2016, протокол огляду предметів від 20.05.2016 із фототаблицею до нього.

6.2. За наслідками розгляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржене рішення суду є законним, обгрунтованим і належно вмотивованим (ст. 370 КПК), а підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

6.3. Щодо недопустимості доказів.

6.3.1. Реєстрація кримінального провадження за ознаками ч. 3 ст. 368 КК і висновок суду про створення штучних підстав для НСРД.

Відповідно до постанови ККС ВС від 13.09.2021 у справі № 750/2942/18, первинна кваліфікація не є порушенням, якщо вона ґрунтувалася на наявних даних. Отже, ключовим питанням є те, чи були на момент реєстрації провадження дані про наявність ознак ч. 3 ст. 368 КК.

Згідно витягу (а.с. 41 том № 2) дані в ЄРДР були внесені 30.04.2016 за ч. 3 ст. 368 КК України на підставі рапорту ОСОБА_12 про те, що ним в ході здійснення оперативно-профілактичних заходів на території м. Івано-Франківська було здобуто інформацію про те, що посадова особа ОСОБА_13 вимагає та має намір отримати від жителя м.Івано-Франківська Б неправомірну вимогу у невстановленій сумі.

Такий рапорт в матеріалах справи відсутній, натомість на а.с. 60 в т. 4 є рапорт ОСОБА_12 , який стосується іншого провадження.

Отже, взагалі ніяк не підтверджено те, що інформація про виявлення правоохоронним органом ознак тяжкого злочину, передбаченого за ч. 3 ст. 368 КК України, дійсно мала місце. Матеріальної підстави для проведення НСРД (ч. 2 ст. 246 КПК) не було. Необґрунтована та штучно завищена правова кваліфікація надала можливість провести контроль за вчиненням злочину, який би не був проведений без неї.

В усіх процесуальних документах прокурора, які стосуються проведення контролю за вчиненням злочину в порядку ч. 1 ст. 271 КПК зазначено, що неправомірну вигоду вимагає лікар акушер-гінеколог (а.с. 89-92 том №4). Посада завідувача відділенням в цих процесуальних актах не згадана. Таку посаду, чи якусь іншу, яка була б пов`язана з організаційно-розпорядчими чи адміністративно-господарськими повноваженнями (примітка 1 до ст. 364 КК України), обвинувачений не обіймав і це, згідно з процесуальними актами, було відомо прокурору на момент прийняття рішення про проведення НСРД.

Також того ж дня, 30.04.2016 зареєстровано кримінальне провадження №0001861 за ч.3 ст. 354 КК України щодо отримання лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_5 неправомірної вигоди в сумі 400 доларів США від ОСОБА_11 за проведений кесарів розтин при прийнятті пологів у його дружини ОСОБА_10 , а також за сприяння виписці останньої (а.с.176 том № 3).

Сам факт внесення відомостей до ЄРДР за вчинення тяжкого злочину як підстави для НСРД, хоча фактично провадження розслідувалось за нетяжким злочином, вказує на порушення порядку збирання доказів у кримінальному провадженні, а отже й на недопустимість їх використання для обвинувачення особи в суді.

Висновок суду першої інстанції про те, що внесення даних за ч. 3 ст. 368 КК було необгрунтованим і штучно проведеним для того, щоб здійснити негласні слідчі дії в порядку ч. 1 ст. 271 КПК обгрунтований і відповідає фактам справи.

6.3.2. Щодо заяви потерпілого ОСОБА_11 .

Протокол прийняття заяви про злочин від 30.04.2016 (а.с.131-133 том № 1) містить інформацію, яка записана зі слів потерпілого про вимагання у нього коштів обвинуваченим, як лікарем-гінекологом - завідувачем відділенням, за виписку дружини після пологів. Ні слідчий, ні прокурор не звернули увагу на явну абсурдність такого мотиву вимагання, адже загрози будь-яких негативних наслідків для потерпілого не було, лікар не може сам по собі ні сприяти виписці, ні перешкоджати їй.

6.3.3. Щодо НСРД і застосування доктрини плодів отруйного дерева до доказів справи (справи ЄСПЛ «Gafgen v. Germany», «Teixeira de Castro v. Portugal», «Шабельник проти України (№2)», «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України» (№2).

Ця доктрина зводиться до того, що, якщо доказове «дерево» є отруйним, то те ж саме стосується і його «плода». Тобто, якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж. Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруйного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом (постанова ВП ВС від 13.11.2019 у справі № 1-07/07, провадження № 13-36зво19).

Підставою для НСРД стала необгрунтована реєстрація злочину за ч. 3 ст. 368 КК України.

Як указувалося в п.п. 6.3.1. цієї Ухвали в процесуальних документах прокурора щодо НСРД статус обвинуваченого був - лікар акушер-гінеколог.

Це підтвердження того, що прокурор при прийнятті процесуальних рішень знав про дійсний статус обвинуваченого. Безпідставне проведення всупереч закону НСРД вказує на істотне порушення процесуального порядку розслідування, і як наслідок протиправне втручання у права та основоположні свободи людини поза принципами законності та верховенства права.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про створення штучних підстав для подальшого проведення НСРД і визнання доказів, які отримані внаслідок цього недопустими на підставі доктрини плодів отруйного дерева відповідно до приписів ст. 86, 87, 89 КПК України.

Без реєстрації злочину за ч. 3 ст. 368 КК України як тяжкого, неможливо було провести контроль за вчиненням злочину в порядку ч. 1 ст. 271 КПК, а саме: залучення потерпілого до конфіденційного співробітництва (ст. 275 КПК), використання заздалегідь помічених ідентифікаційних засобів (їх огляд, ідентифікація, вручення, проведення оперативної закупки - передавання помічених коштів як неправомірної вигоди обвинуваченому).

6.3.4. Окрім того, що не було як фактичної, так і правової підстави для НСРД, орган розслідування допустив порушення процесуальної форми під час самого їх проведення.

6.3.4.1. Протокол огляду і вручення коштів (а.с.134, 135 том № 1).

До цієї дії був залучений потерпілий, який же і надав свої кошти для їх попередньої ідентифікації та наступної передачі обвинуваченому. Тобто, це кошти були не з державних спеціальних фондів і не були призначені для проведення таких форм контролю за злочином. Документальне підтвердження походження грошових коштів відсутнє і це є грубим порушенням КПК, оскільки суперечить вимогам об`єктивності розслідування.

Потерпілий заявив про вимагання, надав кошти для викриття обвинуваченого і погодився їх передати останньому для чого кілька раз йому телефонував, домовляючись про зустріч (а.с. 1-8, 42 - 48 том № 2). Він є зацікавленою особою і вчиняв активні дії, які привели до притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності. Орган розслідування цьому сприяв.

Процес доказування покладається на орган розслідування (ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК), в розпорядженні якого є передбачені законом засоби. Цим забезпечується об`єктивність розслідування і достовірність доказів. Отримання засобів доказування (грошові кошти для викриття) від зацікавлених осіб ставить під сумнів неупередженість розслідування.

Належність предмету ймовірних злочинних дій, його доказова придатність із-за цього під сумнівом.

Окрім цього під сумнівом також і всі подальші дії органу розслідування - огляд цих коштів невідомого походження, їх помічення спеціальною речовиною та опечатування зразку цієї речовини в спеціальний пакет для подальшого використання в процесі можливої ідентифікації, а також вручення цих коштів потерпілому. Сумнів полягає ще й у тому, що поняті - незалежні свідки цієї дії - не підтвердили в суді свою участь у ній. Свідок ОСОБА_14 вказала, що запрошувалась у якості понятої, але не пригадала для якої саме дії та поставила під сумнів свій підпис на протоколі огляду і вручення грошових коштів від 30.04.2016, а свідок ОСОБА_15 прямо заперечив свою участь в цій дії і вказав, що підпис на конверті із взірцями речовини Промінь-1 не його, а тільки схожий.

Відтак, достовірно встановити неможливо чи була проведена ця дія так, як указано в протоколі, чи дійсно були оглянуті ті, кошти, про які зазначено в протоколі, чи помічалися ці кошти тією речовиною, яка потім була виявлена на змивах руки обвинуваченого, чи вручалися потерпілому, і зрештою, чи ці кошти потім були виявлені під час огляду місця події за шафою біля входу.

Припущення прокурора, що з часом у свідків-понятих змінились почерки і вони могли забути деталі, неспроможні, оскільки не відповідають показанням цих свідків в суді. Дійсно, свідки могли забути деталі і змінити з часом підпис, але вони не могли забути саму участь у цій дії і не впізнати свої ж підписи.

Це розумний сумнів, оскільки є підстави вважати, що дія проведена без дотримання встановленого законом порядку, і її перебіг не може бути перевірений передбаченими законом засобами - свідченнями понятих. Тому протокол огляду та вручення коштів є недопустимим джерелом доказів, оскільки по-перше, є похідним від безпідставної НСРД, а по-друге проведений з указаними порушеннями процесуальної форми, що ставить під розумний сумнів достовірність зафіксованої в ньому інформації. Між тим, ці обставини є ключовими для доказування.

6.3.4.2. Протокол огляду місця події (а.с. 140-144 том № 1).

Під час його проведення в приміщенні, де перебував обвинувачений, за шафою біля входу були виявлені помічені кошти. Сам процес виявлення коштів не зафіксований на відео.

Цей доказ суд визнав недопустимим, оскільки він здійснений за результатами безпідставного контролю за злочином і є його наслідком. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і вважає необхідним зауважити, що причиною цієї дії є штучне створення підстав для НСРД, а необхідним етапом - вказаний огляд та вручення коштів, проведений із порушенням процесуальної форми. Процес контролю за злочином, результатом якого є вся доказова база обвинувачення, здійснено з указаними істотними порушеннями КПК. Цілком вірогідна й інша версія події, на яку вказувала сторона захисту у своїх запереченнях, адже кошти не були вилучені у обвинуваченого, а виявлені в приміщенні за шафою. Обвинувачений в суді заявив, що не знає що то за кошти і як вони потрапили за шафу.

6.3.4.3. Протокол освідування (а.с.137, 138 том № 1).

Освідування було проведене як наступний необхідний етап отримання доказів. Він похідний від попередніх дій. Внаслідок освідування ОСОБА_5 були вилучені змиви з рук обвинуваченого та його одяг для подальших експертиз. Це не було б можливим без попереднього огляду та вручення коштів потерпілому, які проведені з порушенням процесуальної форми і тому не відповідають стандарту доказування поза розумним сумнівом. Ця дія, як і інші вказані докази, є необхідною ланкою в причинно наслідковому ланцюгу дій, проведених із порушенням процесуального порядку. Тому і докази, здобуті під час освідування також мають з-за цього всі ознаки недопустимості.

6.3.4.4. Згідно висновків експертиз №09/07-139 від 12.05.2016 (а.с.165-172 том № 1), №09/12-0315 від 12.05.2016 (а.с.177-182 том №1), №09/12-0310 від 11.05.2016 (а.с.184-189 том № 1), №09/12-0309 від 11.05.2016 (а.с.193-197 том № 1) на купюрах, халаті, тампоні зі змивами з рук обвинуваченого, що вилучені з місця події та в результаті освідування, виявлена спеціальна хімічна речовина, якою були заздалегідь помічені купюри. Наявність цієї речовини є фізичним доказом, достовірність якого однак під розумним сумнівом з-за неможливості перевірки порядку та, відповідно, належності його оформлення в протоколі огляду та вручення коштів.

Дослідження проведені експертами та їх висновки самі по собі цілком коректні. Однак, вони засновані на недопустимих даних - зразках, які отримані з указаними порушеннями процесуальної форми. Тому, суд першої інстанції обгрунтовано визнав висновки експертів недопустимими доказами вини обвинуваченого в межах доктрини плодів отруйного дерева.

6.4. Щодо показань свідків та потерпілого в судовому засіданні.

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ОСОБА_21 , ОСОБА_22 - працівники Івано-Франківського ОПЦ - підтвердили, що ОСОБА_10 була пацієнткою закладу і пологи у неї приймав обвинувачений. Обставини, які підтвердили ці свідки не оспорені сторонами.

В суді першої інстанції з дотриманням змагальної процедури був допитаний потерпілий ОСОБА_11 . Він вказав на вимагання і підтвердив обставини передачі спочатку 100 євро, а потім вже після звернення до правоохоронних органів і 400 доларів США. Його показання підтвердила свідок ОСОБА_10 , якій потерпілий про це розповідав. Єдиним джерелом інформації про вимагання, передачу 100 євро і 400 доларів США є потерпілий ОСОБА_11 . Показання цих осіб суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги, вони не спростовують заперечень обвинуваченого.

6.5. Інтегральна оцінка.

Указані вище оцінки кожного доказу сторони обвинувачення окремо дають підстави для загального комплексного висновку про те, що ці докази здобуті з порушенням процесуального порядку їх отримання, сукупно складають єдиний доказовий ланцюг, на них поширються наслідки застосування доктрини плодів отруйного дерева, а тому ці докази є недопустимими в силу приписів ст. 86, 87 КПК.

У цій справі не було таких винятків, як неминуче виявлення, очищена пляма, незалежне джерело чи нешкідлива помилка, бо всі докази слідують з одного джерела і їх не було б можливим отримати, якщо виключити хоча б одну ланку.

7. Висновки.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, надав належну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості та достатності. Висновки суду про те, що стороною обвинувачення не надано жодного допустимого доказу, який би підтверджував наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 354 КК України, є обґрунтованими.

Апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 354 КК України є законним, обґрунтованим та вмотивованим (ст. 370 КПК).

Підстави для його скасування й ухвалення обвинувального вироку відсутні.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 29.04.2025 щодо ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_23

ОСОБА_4