Справа № 461/8875/25
Провадження № 1-кс/461/7215/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 року м. Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

представника власника майна адвоката ОСОБА_3 (ВКЗ)

слідчого ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові клопотання старшого слідчого в ОВС криміналіста слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000276 від19.11.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 2 ст. 332-1 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС криміналіста слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000276 від19.11.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 2 ст. 332-1 КК України, про арешт майна.

Клопотання вмотивоване наступним. З матеріалів провадження вбачається, що група осіб, діючи умисно, з корисливих мотивів організувала незаконне переправлення осіб через державний кордон України з підконтрольної території до тимчасово окупованої території України та у зворотному напрямку транзитом через територію Республіки Польща, білорусь та російської федерації через пункти пропуску на державному кордоні у межах Донецької та Луганської областей.

За період з січня 2024 вказаними особами незаконно переправлено через державний кордон України понад 500 громадян, в тому числі близько 140 з них неодноразово здійснювали такі поїздки в обох напрямках.

23.11.2025 на підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова від 28.10.2025 проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого вилучено речі та предмети, які можуть мати значення для досудового розслідування вказаного кримінального провадження, а саме:

- мобільний телефон марки IPhone 14 pro, imei 1 - НОМЕР_1 imei 2 НОМЕР_2 з сім картою мобільного оператора «Водафон» НОМЕР_3 у чохлі темно-синього кольору з пошкодженим екраном;

- ноутбук марки «Acer», model N17C4 s/n NXGY3EU017817OBF723400 із зарядним пристроєм;

- записна книга в твердій обкладинці темно-синього кольору із чорновими записами.

23.11.2025 вищевказані речі та предмети, вилучені в ході обшуку визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відтак з метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, слідчий просить накласти арешт на дане майно з метою збереження речових доказів.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали та просили таке задоволити.

Представник власника майна, адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні у режимі відеоконференції клопотання заперечила. Просила відмовити у накладенні арешту на вилучене під час обшуку майно. Зазначив, що тимчасово вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України та немає ознак речових доказів. Слідчим не доведено, що арешт майна необхідний для забезпечення кримінального провадження.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши надані матеріали та дослідивши докази по цих матеріалах, слідчий суддя встановив наступне.

19.11.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000276 внесено відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 2 ст. 332-1 КК України.

Слідчим відділом Управління СБ України у Львівській області за процесуального керівництва Львівської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000042 від 06.02.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що З матеріалів провадження вбачається, що група осіб, діючи умисно, з корисливих мотивів організувала незаконне переправлення осіб через державний кордон України з підконтрольної території до тимчасово окупованої території України та у зворотному напрямку транзитом через територію Республіки Польща, білорусь та російської федерації через пункти пропуску на державному кордоні у межах Донецької та Луганської областей.

За період з січня 2024 вказаними особами незаконно переправлено через державний кордон України понад 500 громадян, в тому числі близько 140 з них неодноразово здійснювали такі поїздки в обох напрямках.

23.11.2025 на підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова від 28.10.2025 проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого вилучено речі та предмети, а саме:

- мобільний телефон марки IPhone 14 pro, imei 1 - НОМЕР_1 imei 2 НОМЕР_2 з сім картою мобільного оператора «Водафон» НОМЕР_3 у чохлі темно-синього кольору з пошкодженим екраном;

- ноутбук марки «Acer», model N17C4 s/n NXGY3EU017817OBF723400 із зарядним пристроєм;

- записна книга в твердій обкладинці темно-синього кольору із чорновими записами.

23.11.2025 вищевказані речі та предмети, вилучені в ході обшуку, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС криміналіста слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_6 про визнання речовими доказами від 23.11.2025 року.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України).

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час обшуку майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження, і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертиз.

На переконання слідчого судді, вимоги клопотання на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Слідчим доведено, що вищевказані вилучені 23.11.2025 мобільний телефон марки IPhone 14 pro, imei 1 - НОМЕР_1 imei 2 НОМЕР_2 з сім картою мобільного оператора «Водафон» НОМЕР_3 у чохлі темно-синього кольору з пошкодженим екраном; ноутбук марки «Acer», model N17C4 s/n NXGY3EU017817OBF723400 із зарядним пристроєм; записна книга в твердій обкладинці темно-синього кольору із чорновими записами є засобами вчинення кримінального правопорушення та є предметами, що зберігали на собі сліди його вчинення тобто відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки, в сукупності з іншими отриманими в ході досудового розслідування доказами, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме обставин вчинення кримінального правопорушення, осіб, причетних до його скоєння, часу та способу його вчинення.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Вилучене майно необхідне для проведення експертизи на предмет виявлення у ньому інформації, що може мати значення для досудового розслідування.

Клопотання слідчого про арешт майна, відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Слідчий довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.

Завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням може бути виконане. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.

Підставами накладення арешту є необхідність проведення експертиз, тому необхідно забезпечити зберігання даних речових доказів шляхом накладання арешту.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт майна.

Незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, що перешкоджатимуть збереженню речових доказів.

Слідчим доведено, що вилучена техніка може бути використана як доказ факту і обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, а також може містити інформацію про обставини вчинення кримінального правопорушення та причетних осіб. Мобільний телефон та ноутбук необхідний органу досудового розслідування для його огляду та збереження як речового доказу з метою використання під час доказування у кримінальному провадженні, а також проведення відповідних судових експертиз.

Тому доводи адвоката про відсутність достатніх правових підстав для накладення арешту на вилучене під час обшуку майно суд вважає необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Твердження адвоката про те, що вилучені мобільний телефон та ноутбук не відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та не мають ознак речових доказів, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, а також правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, а також з метою збереження речових доказів, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого про арешт майна - задоволити.

Накласти арешт, шляхом тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права відчужувати, користуватись та розпоряджатись майном, яке вилучено під час обшуку від 23.11.2025, проведеного за адресою фактичного проживання ОСОБА_7 , а саме: АДРЕСА_1 , зокрема: на мобільний телефон марки IPhone 14 pro, imei 1 НОМЕР_1 , imei 2 НОМЕР_2 , з сім картою мобільного оператора «Водафон» НОМЕР_3 у чохлі темно-синього кольору з пошкодженим екраном; ноутбук марки «Acer», model N17C4 s/n NXGY3EU017817OBF723400 із зарядним пристроєм; записну книгу в твердій обкладинці темно-синього кольору із чорновими записами, які перебували у користуванні ОСОБА_7 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого в ОВС криміналіста слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, які не викликались до суду протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1