490/9941/25 27.11.2025
н/п 1-кс/490/4721/2025
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МИКОЛАЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , вивчивши матеріали скарги від імені ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора Миколаївської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, -

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла скарга від імені ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора Миколаївської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, яка не містить електронно-цифрового підпису.

Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Ч. 2 ст.1 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Конституцією України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Крім цього, частина 1 статті 29 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Статтею 6 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» встановлено, що кожний громадянин України зобов`язаний володіти державною мовою. Держава забезпечує кожному громадянинові України можливості для опанування державної мови через систему закладів дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної),фахової передвищої, вищої освіти,освіти дорослих,а також через підтримку неформальної та інформальної освіти ,спрямованої на вивчення державної мови. Держава організовує безкоштовні курси української мови для дорослих та забезпечує можливість вільно опанувати державну мову громадянам України, які не мали такої змоги.

Поряд із цим, Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Отже, гарантоване право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених законом механізмів (процедур).

Відповідно до статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України.

В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України.

Держава сприяє вивченню мов міжнародного спілкування.

Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 про офіційне тлумачення положень статті 10 Конституції України щодо застосування державної мови органами державної влади, органами місцевого самоврядування та використання її у навчальному процесі в навчальних закладах України (справа про застосування української мови) положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким" державною мовою в Україні є українська мова", треба розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя,які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Отже, мовою актів, роботи, діловодства та документації в судах України є виключно Українська мова.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова. Статус української мови як єдиної державної мови зумовлений державотворчим самовизначенням української нації. Державний статус української мови є невіддільним елементом конституційного ладу України як унітарної держави. Статус української мови як єдиної державної мови в Україні визначається виключно Конституцією України. Порядок функціонування і застосування державної мови визначається виключно законом. Навмисне спотворення української мови в офіційних документах і текстах, зокрема навмисне застосування її з порушенням вимог українського правопису і стандартів державної мови, а також створення перешкод та обмежень у застосуванні української мови тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом. Статус української мови як єдиної державної мови передбачає обов`язковість її використання на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначені цим Законом. Українська мова як єдина державна мова виконує функції мови міжетнічного спілкування, є гарантією захисту прав людини для кожного українського громадянина незалежно від його етнічного походження, а також є фактором єдності і національної безпеки України.

Відповідно до статті 14 цього Закону у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

З матеріалів скарги вбачається, що вона виконана російською мовою, мовою країни-агресора.

Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Також в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2022 року у справі №521/12324/18 (провадження №51-5817кмо21) вказано: «передбачена чинним законодавством України вимога щодо подання документів (у тому числі апеляційних і касаційних скарг) українською мовою не є перешкодою у доступі до правосуддя та не звужує права учасників провадження за мовною ознакою, оскільки процесуальним законодавством гарантовано право учасників провадження щодо користування ними в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою вони володіють.»

Дотримання учасниками кримінального провадження вимог до мови, якою здійснюється кримінальне провадження, що включає необхідність подання процесуальних документів (заяв, клопотань, скарг) державною мовою, є однією з загальних засад кримінального провадження, які визначені у частині першій статті 7 КПК України.

Відтак, звернення до суду з процесуальними документами (клопотаннями, заявами, скаргами) на будь-якій іноземній мові, зокрема російській, без подання їх перекладу державною мовою, є неприпустимим.

Вимоги щодо викладення документа процесуального характеру державною (українською) мовою викладені також в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 9901/98/19 та від 12 лютого 2020 року у справі № 9901/12/20.

Враховуючи, що предметом скарги є невнесення відомостей до ЄРДР за заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення, тобто в даному випадку автор скарги, вказаний як ОСОБА_2 , має статус заявника, а не особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження (обвинуваченого), подана ним до слідчого судді скарга та частина додатків до неї викладені російською мовою та не містить перекладу на українську мову, зазначена скарга як така, що не відповідає вимогам законодавства України щодо державної мови, не підлягає розгляду та її слід повернути.

Крім того, положення КПК України не містять норм про можливість подачі до суду процесуальних документів в електронній формі, проте, не виключається можливість подання документів за правилами КПК України, сформованих в підсистемі «Електронний суд» або ж шляхом їх направлення на електронну пошту суду з накладенням електронного цифрового підпису.

У разі направлення документів на електронну адресу суду слід звернути увагу на те, що, відповідно до ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа; згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст.6 вказаного Закону, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису, відповідно до ч.4 ст.18 Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Таким чином, законодавством на теперішній час передбачено декілька варіантів звернення до суду, в т.ч., із клопотанням про вирішення питань, які виникають під час та після виконання вироку, а саме: шляхом надсилання у паперовому вигляді особою, яка його подає; у електронному вигляді за допомогою підсистеми «Електронний суд»; шляхом направлення на електронну адресу суду з обов`язковим накладенням електронного цифрового підпису, який за правовим статусом прирівняний до власноручного підпису.

Вказані вимоги спрямовані на встановлення особи, що звернулася до суду, її чіткої ідентифікації.

Проте, скарга від імені ОСОБА_2 надійшла на електронну адресу суду без накладеного цифрового підпису особи, яка його подала, у зв`язку з чим неможливо встановити ким саме вона подана.

З огляду на те, що скарга не містить електронного цифрового підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що використовується для ідентифікації автора, що унеможливлює ідентифікацію її автора, скарга не може вважатися такою, що підписана, а тому не може бути предметом розгляду слідчим суддею.

Відповідно до ч.2 ст.304 КПК України, скарга повертається у тому числі якщо скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу.

Враховуючи вищевикладене слідчий суддя вважає, що вказана скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

На підставі викладеного і керуючись ст. 10 Конституції України, ст.ст.303-307,369-372,376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора Миколаївської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР - повернути особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1