490/7773/25 14.10.2025
н/п 1-кп/490/1573/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/7773/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000989 від 06.08.2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Нова Одеса Миколаївської області, є громадянином України, має вищу освіту, одружений, пенсіонер, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за наступних обставин.

Так, 06 серпня 2025 року приблизно о 16:45 год., водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керував технічно справним автомобілем "Toyota RAV4", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався у світлий (денний) час доби, в ясну та сонячну погоду, без опадів, по сухій, чистій, асфальтованій ділянці проїзної частини вулиці Силікатної, мікрорайону Матвіївка, в місті Миколаєві, з боку автодороги Н-24 у напрямку вулиці Авіаційної.

Рухаючись у обраному напрямку, при наближенні до житлового будинку №57 по вулиці Силікатній, мікрорайону Матвіївка, в місті Миколаєві, водій ОСОБА_3 , грубо порушив вимоги п.п.2.3 "б", 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, із відповідними змінами та доповненнями (далі ПДР України), а саме:

2.3 "б" бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Так, водій ОСОБА_3 , будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України, розуміючи, що його дії не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, хоча зобов`язаний був постійно її контролювати та мав таку можливість, відповідно, рухаючись проїзною частиною вулиці Силікатної, наближаючись до житлового будинку №57, не відреагувавши на зміну дорожньої обстановки та відволікся від керування автомобілем "Toyota RAV4", реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого допустив виїзд за межі проїзної частини вулиці Силікатної із подальшим зіткненням із нерухомим об`єктом у вигляді дерева та паркану.

В результаті злочинних порушень водієм ОСОБА_3 вищевказаних пунктів ПДР України, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, пасажирці автомобіля "Toyota RAV4", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді перелому верхньої третини правої стегневої кістки зі зміщенням уламків, садна голови, які відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Злочинні порушення водієм ОСОБА_3 вказаних пунктів ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням потерпілій ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п.2.3 "б", 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому, причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

30 вересня 2025 року обвинуваченим ОСОБА_3 подано до суду клопотання про затвердження угоди про примирення з потерпілою та закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.46 КК України. В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_3 випадково з необережності, в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував, має досвід керування транспортними засобами понад 40 років, за напрямком служби в минулому відповідав за безаварійну експлуатацію автомобільного транспорту, зробив все можливе, щоб уникнути тяжких наслідків ДТП. Потерпіла ОСОБА_5 , яка є його дружиною, отримала ушкодження середньої тяжкості і він повністю оплатив вартість її лікування, догляд та реабілітацію. Потерпіла ніяких претензій до нього не має, що підтверджується її заявою-згодою на примирення, доданою до його клопотання.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 уточнив подане ним клопотання та просив закрити кримінальне провадження на підставі ст.46 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілою, про що надав суду письмову заяву від 14.10.2025 року, яка підписана ним та потерпілою ОСОБА_5 .. Угоду про примирення просив залишити без розгляду.

Потерпіла ОСОБА_5 подане клопотання підтримала та зазначила, що вони дійсно примирились із обвинуваченим та жодних претензій морального чи матеріального характеру вона до нього не має.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, думку прокурора, який проти задоволення клопотання обвинуваченого не заперечував, оглянувши матеріали судової справи та дослідивши матеріали кримінального провадження, надані прокурором, вважає, що подане клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, є необережним та, виходячи зі змісту ст.12 КК України, належить до категорії нетяжких злочинів.

Відповідно до пунктів 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності", такою, яка вчинила злочин уперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення. Примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів. Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. За наявності передбачених у ст.46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Положеннями п.2 ч.3 ст.314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 58, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно положень ч.3 ст.288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, є пенсіонером, за даними КНП "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради лікування у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не проходив, потерпіла ніяких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не заявляє, в підготовчому судовому засіданні підтвердила факт примирення з обвинуваченим та не заперечує проти звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та закриття відносно нього кримінального провадження у зв`язку із примиренням.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку із примиренням потерпілої з обвинуваченим та закриття відносно останнього кримінального провадження є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.26 КПК України, угоду про примирення від 30 вересня 2025 року, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , слід залишити без розгляду.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Згідно з ч.1 ст.126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного суду, викладеного у постанові від 17.06.2020 року у справі №598/1781/17, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо.

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п.13 ч.1 ст.368, ч.4 ст.374 КПК України). Оскільки ст.126 КПК визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, ВП ВС прийшов до висновку, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Окрім того, закриття кримінального провадження на нереабілітуючих підставах і застосування м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє від сплати процесуальних витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертиз. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №449/1689/19.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз (висновки від 19.08.2025 року №СЕ-19/115-25/13025-ІТ, №СЕ-19/115-25/13027-ІТ, від 01.09.2025 року №СЕ-19/115-25/13453-ІТ) на загальну суму 10696 (десять тисяч шістсот дев`яносто шість) грн 80 к..

Питання про речовий доказ суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст.46 КК України, ст.ст.284286, 288, 314 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Угоду про примирення від 30 вересня 2025 року, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 залишити без розгляду.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження на підставі ст.46 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілою задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілою.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000989 від 06.08.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз (висновки від 19.08.2025 року №СЕ-19/115-25/13025-ІТ, №СЕ-19/115-25/13027-ІТ, від 01.09.2025 року №СЕ-19/115-25/13453-ІТ) на загальну суму 10696 (десять тисяч шістсот дев`яносто шість) грн 80 к..

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 18.08.2025 року на автомобіль "Toyota RAV4" р/н НОМЕР_1 (VIN-код НОМЕР_2 ), власником якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Речовий доказ:

автомобіль "Toyota RAV4" р/н НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику за адресою: м.Миколаїв, пр.Героїв України, 3 повернути за належністю.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом семи діб з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1