Справа № 307/439/26
Провадження №1-кс/307/55/26
ТЯЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Закарпатської області
У Х В А Л А

03 лютого 2026 року м. Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 та слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Тячів клопотання слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 , про арешт майна,

в с т а н о в и в:

В провадженні СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області знаходиться кримінальне провадження № 0000049, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що увечері 29 січня 2026 року, за місцем свого проживання, ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , який має психічні розлади здоров?я, та час від часу відвідує лікарів Берегівської психіатричної лікарні, на грунті раптово виниклого конфлікту зі своєю матір?ю ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителькою АДРЕСА_1 , спричинив їй різного роду тілесні ушкодження, в результаті чого 30 січня 2026 року, працівниками карети швидкої медичної допомоги, ОСОБА_8 було доставлено до Тячівської районної лікарні, з попереднім діагнозом, згідно довідки лікаря, політравма, множинний перелом ребер справа, відкритий перелом лівої стопи з підвивихом, багато уламковий перелом лівої плечової кістки зі зміщенням. Під час опитування останнього встановлено, що значну кількість тілесних ушкоджень, його мати ОСОБА_7 отримала під час штовханини та внаслідок падіння.

30 січня 2026 року, під час проведення огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено дві вирізки з килимів, на яких наявні сліди бурого кольору, одну вирізку з ковдри, на якій наявні сліди бурого кольору, одну вирізку з линоліуму, на якій наявні сліди бурого кольору, та шкарпетки чорного кольору із слідами бурого кольору. Крім цього виявлено та вилучено мобільний телефон, який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , марка телефону «REDMІ» із ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , та пошкоджений мобільний телефон, який невдалося ідентифікувати у зв`язку із тим, що він був пошкоджений, який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпаській області від 30 січня 2026 року вище вказані предмети було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000049 від 30 січня 2026 року.

З метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні виникла необхідність у арешті тимчасово вилученого майна: двох вирізок з килимів, на яких наявні сліди бурого кольору, однієї вирізки з ковдри, на якій наявні сліди бурого кольору, однієї вирізки з линоліуму, на якій наявні сліди бурого кольору, шкарпеток чорного кольору із слідами бурого кольору, мобільного телефону марки «REDMІ» із ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , та пошкодженого мобільного телефону, який невдалося ідентифікувати у зв`язку із тим, що він був пошкоджений.

В судовому засіданні слідчий заявлене клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Власники майна в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Вивчивши матеріали клопотання та вислухавши учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ Тячівського РВП ГУНП України в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 від 30 січня 2026 року.

30 січня 2026 року, слідчим СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, проведено огляд місця події за адресою АДРЕСА_1 , де було виявлено та вилучено: дві вирізки з килимів, на яких наявні сліди бурого кольору, одну вирізку з ковдри, на якій наявні сліди бурого кольору, одну вирізку з линоліуму, на якій наявні сліди бурого кольору, шкарпетки чорного кольору із слідами бурого кольору, мобільний телефон, марки «REDMІ» із ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , та пошкоджений мобільний телефон, який невдалося ідентифікувати у зв`язку із тим, що він був пошкоджений.

Постановою слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпаській області від 30 січня 2026 року вище вказані речі було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000049 від 30 січня 2026 року.

За змістом ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що передбачено ч.2 ст.173 КПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді, зокрема, речей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

За правилами ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час огляду.

Статтями 2, 7 КПК України, визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказані норми кореспондуються з положеннями Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, згідно ст. 1 якого, - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Матеріалами клопотання доведено, що зазначене кримінальне правопорушення було вчинено, правову підставу для накладення арешту та можливість використання зазначених речей як доказів в даному кримінальному провадженні.

На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 від 30 січня 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, а саме: дві вирізки з килимів, на яких наявні сліди бурого кольору, одну вирізку з ковдри, на якій наявні сліди бурого кольору, одну вирізку з линоліуму, на якій наявні сліди бурого кольору, шкарпетки чорного кольору із слідами бурого кольору, мобільний телефон марки «REDMІ» із ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , та пошкоджений мобільний телефон, який невдалося ідентифікувати у зв`язку із тим, що він був пошкоджений, власником якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Копію ухвали направити слідчому, прокурору та власникам майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1