справа № 362/920/26
провадження № 1-кс/362/78/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року

Слідчий суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 перевірив матеріали клопотання адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 в порядку статті 206 КПК України, а також на бездіяльність органу досудового розслідування щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий суддя встановив:

29 січня 2026 року заявник через систему «Електронний суд» звернувся до суду зі скаргою, в якій просить:

- надати правову оцінку діям посадових та відповідальних осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 про незаконне утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати негайно звільнити його;

- зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 надати відомості (документи), на підставі яких ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 затриманий та утримується у даній установі;

- у разі перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно доставити останнього до слідчого судді;

- зобов`язати органи досудового розслідування внести відомості до ЄРДР за фактом незаконного позбавлення волі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ст. 146 КК України).

Вирішуючи питання щодо можливості прийняття скарги до розгляду, слідчий суддя виходить з такого.

Відповідно до пункту 18 частини 1 статті 3 КПК України слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Пунктом 10 частини 1 статті 3 КПК України визначено, що кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 3 статті 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 КПК України досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Аналіз наведених положень КПК України свідчить про те, що слідчий суддя уповноважений на здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у конкретному кримінальному провадженні на стадії його досудового розслідування та його повноваженнями не охоплюється вирішення питання щодо законності позбавлення особи свободи, яке здійснюється у межах процедур, врегульованих іншими, ніж КПК України, нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Згідно з частиною 1 статті 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до частин 2-5 цієї ж статті якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Тобто, слідчий суддя за наслідками розгляду скарги, поданої у порядку статті 206 КПК України на стадії досудового розслідування кримінального провадження наділений правом ухвалити лише рішення про звільнення особи, яка тримається під вартою, та за наявності двох підстав:

1) не надання органом державної влади чи відповідною службовою особою судового рішення, яке набрало законної сили, яке би уповноважувало їх на таке утримання особи під вартою;

2) не доведення органом державної влади чи відповідною службовою особою наявності інших правових підстав для позбавлення особи свободи шляхом її тримання під вартою.

Глава 18 КПК України, в якій міститься стаття 206 КПК України, регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи та затримання особи.

Отже, відповідно до частини 1 статті 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи РТЦК та СП чи військової частини не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в межах кримінальної юрисдикції, а тому на цих суб`єктів не поширюються повноваження слідчого судді.

При цьому слідчий суддя звертає увагу на те, що у разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами РТЦК та СП чи військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту будь-яка особа вправі звернутись до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінального правопорушення, - до відповідного правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу та особисту недоторканність в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У справі «Мельник проти України» Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Виходячи із зазначених положень законодавства розгляду в порядку статті 206 КПК України підлягають скарги (заяви, клопотання), які виникають із кримінально-правових відносин.

Отже, вимоги заяви, що подані в порядку статті 206 КПК України виходять за межі повноважень слідчого судді відповідно до вимог КПК України.

Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловленим у постанові від 21 травня 2021 року у справі № 646/3986/19, у випадку, коли нормами КПК України, якими регламентовано загальні правила застосування норм КПК України, прямо не закріплено алгоритму дій слідчого судді у випадку, якщо клопотання не підлягає розгляду в цьому суді, то останнє може бути вирішено через застосування частини 6 статті 9 КПК України та положень засади диспозитивності, зокрема, частини 3 статті 26 КПК України, згідно з якою слідчий суддя вирішує лише ті питання, що не тільки винесені на його розгляд сторонами, але й віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Частиною 6 статті 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Відповідно до частини 4 статті 304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

З огляду на викладене слідчий суддя дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження за скаргою в зазначеній частині.

Що стосується скарги в частині бездіяльності органу досудового розслідування щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий суддя зазначає таке.

За правилам пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави (частина 1 статті 306 КПК України).

З аналізу глави 26 КПК України впливає, що територіальна підсудність скарг не визначена. Разом із цим, зі змісту статті 303 КПК України вбачається, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Однак, відповідно до норм КПК України клопотання, заяви, скарги під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя місцевого суду, у межах юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Згідно з абзацом третім пункту 3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 05 квітня 2013 року судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, з урахуванням положень частини 6 статті 9 КПК правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду клопотань, скарг, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом.

Слідчий суддя також звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року (справа № 487/7605/19) зазначив, що: «Згідно положень ст. 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділи детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України. Тобто, чинний кримінальний процесуальний закон визначає органами досудового розслідування не службових осіб - слідчих цих органів досудового розслідування, - а відповідні державні установи - слідчі підрозділи та підрозділи детективів. Таким чином, територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.»

Як уже зазначено, автор скарги в прохальній частині скарги просить «зобов`язати органи досудового розслідування внести відомості до ЄРДР за фактом незаконного позбавлення волі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ст. 146 КК України).»

Беручи до уваги, що з прохальної частини скарги неможливо визначити, бездіяльність якого органу досудового розслідування оскаржується заявником, слідчий суддя позбавлений можливості констатувати дотримання територіальної підсудності та відкрити провадження за скаргою в цій частині.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 304 КПК України скарга повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді.

Отже, скаргу в цій частині належить повернути.

Керуючись статтями 3, 9, 24, 26, 206, 303, 304, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

1. Відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 в порядку статті 206 КПК України.

2. Повернути скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність органу досудового розслідування щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення.

Слідчий суддя ОСОБА_1