Провадження № 1-кп/161/1531/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 23 грудня 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілої - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001387, що надійшов з Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону 11.12.2025 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Спаськ-Дальній Приморського краю російської федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , українця, гр.України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , в порядку ст.89 КК України судимості не має,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 01.05.2025 о 14.33 год., керуючи технічно справним транспортним засобом мотоциклом марки «HONDA» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 в м. Луцьку Волинської області, рухаючись по вул. Конякіна зі сторони вул. Захисників України в напрямку вул. Карбишева в крайній лівій смузі руху, під`їжджаючи до будинку №2 по вул.Конякіна, був неуважним під час руху, належним чином не стежив за дорожньою обстановкою для того, щоб мати змогу постійно контролювати рух мотоцикла та безпечно керувати ним, та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, не дотримався безпечної дистанції, та, як наслідок, завчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки у вигляді руху попутного транспортного засобу, який почав зупинятись попереду, негайно не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості руху керованого ним мотоцикла аж до зупинки, а екстренно почав гальмувати, внаслідок чого втратив керованість транспортним засобом, впав на проїзну частину дороги разом з мотоциклом, який в некерованому стані продовжував рух по проїзній частині дороги, внаслідок чого збив пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка здійснювала перехід проїзної частини по нерегульованому пішохідному переході з права на ліво відносно руху мотоцикла.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, а саме: відкриту проникаючу черепно-мозкову травму у вигляді перелому кісток основи черепа (ліва тім`яна та скронева кістка, велике крило клиноподібної кістки зліва), гостру епідуральну гематому лівої тім`яно-скроневої ділянки, забій та набряк головного мозку, субапоневротичну гематому лівої тім`яно-скроневої ділянки голови, множинні садна голови.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_4 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:

- в порушення вимог п. 1.5. Правил дорожнього руху України, своїми діями створив небезпеку чи перешкоду для руху, загрожував життю або здоров`ю громадян;

- в порушення вимог п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну;

- в порушення вимог п.2.3. (д) Правил дорожнього руху України, створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху;

- в порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- в порушення вимог п. 13.1. Правил дорожнього руху України,залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

- в порушення вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми необережними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій тяжке тілесне ушкодження визнав повністю. Цивільний позов КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради про відшкодування майнової шкоди визнав повністю. Збитки закладу охорони здоров`я та потерпілій відшкодовані частково, зокрема, потерпілій відшкодована уся спричинена матеріальна шкода та частково моральна у сумі 200 000 грн. (погоджено строк виплати обумовленого залишку суми моральної шкоди 500 000 грн.), закладу охорони здоров`я відшкодовано 6 855, 36 грн.

Суду дав показання, що 01.05.2025 о 14.33 год. керував мотоциклом марки «HONDA», вчасно не зреагував на те, що попутний транспортний засіб почав зупинятись попереду, екстренно почав гальмувати, внаслідок чого втратив керованість транспортним засобом, впав на проїзну частину дороги, а мотоцикл у некерованому стані продовжував рух та вчинив наїзд на потерпілу ОСОБА_8 , спричинивши їй тяжкі тілесні ушкодження. У вчиненому щиро розкаявся, зобов`язався в подальшому відшкодувати усю завдану майнову шкоду закладу охорони здоров`я та моральну шкоду потерпілій. Просив суворо його не карати, не позбавляти волі, а також права керування, оскільки наразі проходить військову службу і право керування є вкрай необхідним для виконання бойових завдань.

Законний представник потерпілої ОСОБА_6 підтвердила фактичні обставини даного кримінального правопорушення, що викладені обвинуваченим. Матеріальні збитки їм відшкодовані, частково відшкодована моральна шкода в сумі 200 000 грн, погоджено термін та суму залишку невиплаченої моральної шкоди, в зв`язку з чим, вона просила не позбавляти волі обвинуваченого, оскільки це призведе до неможливості подальшого відшкодування шкоди та негативно позначиться на лікуванні її дитини; а також не застосовувати додаткового покарання, яке є необхідним останньому для виконання бойових завдань

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні просив обвинуваченого суворо не карати, не призначати йому покарання у виді позбавлення волі та не застосовувати додаткового покарання, оскільки у вчиненому він щиро розкаявся, протягом усього часу лікування відвідував потерпілу та надавав усю необхідну матеріальну допомогу та щиро вибачався перед нею за скоєне.

Крім повного визнання своєї вини самим обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження,підтверджується зібраними на досудовому слідстві доказами, фактичні обставини яких не оспорюються учасниками судового провадження, а тому судом, за погодженням з усіма учасниками, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, не проводиться їх дослідження.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди потерпілій.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, суд не вбачає.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 суд виходить із вимог ст.65 КК України та розяснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину (класифікації, обставин і способу його вчинення, характеру і тяжкості наслідків), даних про особу винного (вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо), та обставин, що помякшують і обтяжують покарання.

Так, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до ст. ст.50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд насамперед виходить із позиції осіб, які представляють інтереси потерпілої у суді: законного представника та представника потерпілої, тобто особи, яка безпосередньо постраждала внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, при цьому, у категорії справ, де форма вини є необережною, саме позиція потерпілої, на думку суду, є визначальною: так, законний представник потерпілої ОСОБА_6 безпосередньо в судовому засіданні ствердила про щире каяття обвинуваченого, надання ним допомоги у лікуванні та повне відшкодування матеріальної шкоди, а також часткове відшкодування моральної шкоди, тому просила обвинуваченого суворо не карати (призначити покарання, що не буде пов`язане з відбуттям реальної міри покарання), оскільки його каяття є дійсно щирим, він висловив жаль з приводу події злочину та вибачився за скоєне перед нею та її донькою; враховуючи також і особу обвинуваченого, який, в порядку ст.89 КК України судимості не має, вину визнав повністю, активно сприяв у розкритті вчиненого ним злочину, має постійне місце проживання, де скарг на нього не надходило, одружений, на його утриманні та вихованні перебуває двоє неповнолітніх дітей, є інвалідом ІІІ групи, військовослужбовець, проходить службу безпосередньо у районах, де ведуться активні бойові дії та характеризується виключно позитивно;витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої добровільно частково відшкодував, що стверджується квитанціями від 23.12.2025, а тому суд, з врахуванням конкретних обставин даної справи та позиції осіб, що представляють інтереси потерпілої щодо покарання, вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України.

Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керування, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, суд враховує, що право керування транспортними засобами безпосередньо пов`язане із виконанням ОСОБА_4 бойових завдань на території, де проводяться активні бойові дії, зазначене підтверджується поданим військовою частиною документами та клопотаннями, при цьому враховує, що під час скоєння ДТП він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, представник потерпілої та її законний представник також не наполягали на його застосуванні, тому суд не застосовує до обвинуваченого ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

Слід зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 в строк відбуття покарання, термін його попереднього ув`язнення з 08.12.2025 (з моменту його затримання) по 09.12.2025 (дата обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень та відповідатиме вимогам ст.50 КК України.

На підставі ст.ст.128, 129 КПК України, ст. 1167 ЦК України цивільний позов КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради про відшкодування майнової шкоди задовольнити частково:

-стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради завдану майнову шкоду в сумі 50 622 (п`ятдесят тисяч шістсот двадцять дві) грн. 62 (шістдесят дві) коп. понесених витрат на лікування потерпілої.

В решті позовним вимог відмовити.

Відмовляючи у частині позову щодо стягнення понесених закладом охорони здоров`я витрат на лікування потерпілої суд виходив із того, що частина таких витрат ( в сумі 6 855, 36 грн) добровільно відшкодована обвинуваченим ОСОБА_4 , що підтверджено квитанціями АТ КБ «Приватбанк» віл 23.12.2025.

Речові докази, згідно ст.100 КПК України, відповідно, повернути за належністю законному володільцеві, знищити та залишити у матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати, згідно ст.124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .

Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді від 09.05.2025, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, скасувати.

Оскільки суд звільняє обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України, а також зважаючи на необхідність його вибуття для продовження проходження військової служби, тому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 слід скасувати.

При цьому, звільнивши обвинуваченого з-під домашнього арешту, суд, на підставі ч.3 ст.194 КПК України, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 286 ч.2 КК України, призначивши покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки:

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради про відшкодування майнової шкоди задовольнити частково:

-стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради завдану майнову шкоду в сумі 50 622 (п`ятдесят тисяч шістсот двадцять дві) грн. 62 (шістдесят дві) коп. понесених витрат на лікування потерпілої.

Речові докази:

-мотоцикл марки «Honda» н.з НОМЕР_2 номер кузова НОМЕР_3 , мотошолом повернути за належністю законному володільцеві ОСОБА_4 ;

- змиви ПЖР, частину ручки гальм знищити;

-CD-R диски з відеозаписами - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в доход держави 14 262 (чотирнадцять тисяч двісті шістдесят дві) грн 40 (сорок) коп. судових витрат у справі за проведення судових експертиз.

Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді від 09.05.2025 - скасувати.

Обраний щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту скасувати.

На підставі ч.3 ст.194 КПК України, зобов`язати ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до суду.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 в строк відбуття покарання, термін його попереднього ув`язнення з 08.12.2025 по 09.12.2025, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1