Справа № 751/7691/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/162/26
Категорія - ч. 1 ст. 263 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000397 від 01 квітня 2025 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 15 травня 2003 року за ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

-вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від

19 квітня 2006 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 13 жовтня 2009 року за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць;

- вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 03 жовтня 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців;

- вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 березня 2018 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

- вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 12 червня 2018 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1

ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

- вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2018 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 4 роки 10 місяців;

- вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2019 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 лютого 2025 року за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироками Куликівського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2025 року та Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 лютого 2025 року, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової вибухово-технічної експертизи в сумі 3 565 гривень 60 копійок та судової експертизи зброї в сумі 3 565 гривень 60 копійок, а всього в сумі 7 131 гривня 20 копійок.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій, просить змінити вирок суду та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Вказує, що він вину у скоєному визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Звертає увагу, що він має ряд тяжких захворювань, а також проходив службу в Збройних Силах України.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на незаконне придбання, зберігання та збут бойових припасів, у невстановлені досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, незаконно, без передбаченого законом дозволу, придбав два запали типу «УЗРГМ-2» та корпуси гранат «Ф-1» і «РГД-5», які згідно висновку експерта у конструктивному поєднанні становлять одну оборонну осколкову ручну гранату «Ф-1» та одну ручну осколкову гранату дистанційної дії «РГД-5» та є вибуховими пристроями промислового виготовлення та належать до категорії боєприпасів.

Вказані боєприпаси він зберігав з метою подальшого незаконного збуту у вигляді «прихованої закладки», закопавши їх у ґрунт під деревом на відкритій ділянці лісового масиву поблизу будинку № 52 по

вул. Тероборони у м. Чернігові, за координатами 51°29'34.1"N 31°14'26.7"E.

У подальшому, 31 березня 2025 року у період з 13 години 11 хвилин по 13 годину 22 хвилини ОСОБА_7 , перебуваючи в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» за адресою: м. Чернігів, вул. Реміснича, 2, незаконно збув вказані боєприпаси, отримавши кошти в сумі 8 000 гривень від

ОСОБА_8 за допомогою поповнення останнім банківських карток

№ НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 через термінал самообслуговування. У свою чергу о 13 годині 42 хвилини ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_8 про місцезнаходження «прихованої закладки» з боєприпасами на відкритій ділянці лісового масиву поблизу будинку № 52 у м. Чернігові, за координатами 51°29'34.1"N 31°14'26.7"E, де були закопані два запали типу «УЗРГМ-2» та корпуси гранат «Ф-1» і «РГД-5», що у поєднанні становлять одну гранату «Ф-1» та одну «РГД-5».

Крім того, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на незаконне придбання, зберігання та збут вогнепальної зброї та боєприпасів, у невстановлені досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, незаконно, без передбаченого законом дозволу, придбав бойовий 7,62 мм автомат «АКМС», який згідно висновку експерта є вогнепальною зброєю, та тридцять бойових 7,62 мм проміжних патронів зразка 1943 року з кулями зі сталевими сердечниками, які згідно висновку експерта є боєприпасами.

Вказані вогнепальну зброю та боєприпаси він зберігав з метою подальшого незаконного збуту у вигляді «прихованої закладки», закопавши в ґрунт під деревом на відкритій ділянці лісового масиву поблизу будинку

№ 52 по вул. Тероборони у м. Чернігові, за координатами 51°29'39.1"N 31°14'15.6"E

У подальшому 14 липня 2025 року у період з 09 годині 22 хвилин по

09 годину 51 хвилину ОСОБА_7 , перебуваючи в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» за адресою: м. Чернігів, вул. Реміснича, 2, незаконно збув вказані вогнепальну зброю та боєприпаси, отримавши грошові кошти в сумі 30 000 гривень від ОСОБА_8 за допомогою поповнення останнім банківських карток № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 та № НОМЕР_2 через термінал самообслуговування. У свою чергу о

10 годині 06 хвилин ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_8 про місцезнаходження «прихованої закладки» з вогнепальною зброєю та боєприпасами на відкритій ділянці лісового масиву поблизу будинку № 52 по вул. Тероборони у м. Чернігові, за координатами 51°29'39.1"N 31°14'15.6"E, де був закопаний бойовий 7,62 мм автомат «АКМС», який згідно висновку експерта є вогнепальною зброєю, та тридцять бойових 7,62 мм проміжних патронів зразка 1943 року з кулями зі сталевими сердечниками, які згідно висновку експерта є боєприпасами.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

З кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання, зберігання та збут бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, та незаконне придбання, зберігання та збут вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу колегія суддів погоджується.

Що стосується доводів обвинуваченого про призначення йому занадто суворого покарання, то вони не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За правилами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного й навів у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення.

Зокрема, судом першої інстанції враховано, характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджувався, у тому числі за вчинення корисливих злочинів проти власності, під час відбування покарання у виді позбавлення волі, знову вчинив новий умисний корисливий злочин, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, а також стан здоров`я ОСОБА_7 , який має ряд тяжких хронічних захворювань.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що покарання із застосуванням положень ст.69 КК України призначається у виключних випадках не лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, а потребує ще наявність умов, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що мають існувати в сукупності та взаємозв`язку.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення ст. 66 та ст. 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.

При цьому, при призначенні покарання суд першої інстанції встановив та врахував обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та відсутність обставин, які покарання обтяжують.

Надавши оцінку, всім даним характеризуючим обвинуваченого, його ставленню до вчиненого, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього, і всі ці обставини у своїй сукупності не дають додаткових підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж призначене судом першої інстанції.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього за умови призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

ОСОБА_7 вчинив злочин після постановлення попередніх вироків Куликівського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2025 року та Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 лютого 2025 року, але до повного відбуття, що свідчить про його схильність до вчинення кримінально-караних дій і небажання стати на шлях виправлення, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення призначеного йому покарання та погоджується з тим, що остаточне покарання обвинуваченому слід призначати на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.

З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише протягом визначеного судом строку позбавлення волі, а тому призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

Відтак, усі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні йому покарання враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу, оскільки вони носять формальний, суто суб`єктивний характер і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого. Що стосується доводів ОСОБА_7 про наявність у нього тяжких хронічних хвороб, то в порядку виконання вироків може бути вирішене питання про звільнення його від покарання за хворобою.

Істотних порушень органом досудового розслідування чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_4