КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого суддіПечерського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2025 задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_5 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, який полягає в забороні цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та/або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги, в межах строку досудового розслідування, тобто до 20.01.2026 включно.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

_____________________________________________________________________________

Справа № 757/59099/25-к Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/9311/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (м. Київ), без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні, визначеними слідчим та/або прокурором;

- здати на зберігання до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області свій паспорт, паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, крім паспорта громадянина України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладанням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що слідчий суддя допустив невірну оцінку доказів, на які посилалася сторона обвинувачення при розгляді клопотання, як на такі, що доводять недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.

На думку апелянта, стороною обвинувачення належним чином не обґрунтовано жодного наведеного у клопотанні ризику, не зазначені конкретні дані, які б свідчили про бажання та можливість підозрюваного вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висунуті у клопотанні припущення не підтверджені жодними доказами.

При цьому стороною обвинувачення проігноровано наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, який має на утриманні сім`ю, неповнолітню доньку, піклується про своїх батьків похилого віку, які мешкають поза межами міста Києва.

Крім того, апелянт зазначав, що повідомлення про підозру та клопотання про застосування запобіжного заходу не містять будь-яких фактичних даних щодо незаконних дій ОСОБА_7 .

Зокрема, не зазначено, яким чином ОСОБА_7 міг здійснити розтрату того, що йому ніколи не ввірялося, до чого він не мав доступу та не мав права надавати чи просити здійснити перерахування грошових коштів, оскільки це не входило в коло його обов`язків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 і просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку та заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, за процесуального керівництва Київської міської прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000025 від 23.01.2025 за підозрою ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , внаслідок реалізації спільного злочинного умислу, направленого на розтрату чужого майна, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, умисно, протиправно, з корисливих мотивів, в умовах дії воєнного стану, достовірно розуміючи, що умови договорів № 122Г/05-23 від 02.05.2023 та № 20Г/02-24 від 09.02.2024 не виконані в повному обсязі, знаходячись в приміщенні службового кабінету за адресою: м. Київ, вул. Володимирська 13, забезпечив подання завідомо неправдивих актів виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в керівництву ГУ ДСНС України у м. Києві, шляхом проставлення власного підпису, чим підтвердив обсяги виконаних будівельних робіт вказаних в актах, при цьому усвідомлюючи, що до вказаних актів внесені завідомо неправдиві відомості, так як обсяги робіт фактично не виконанні та не могли бути виконані, тим самим здійснив розтрату грошових коштів ГУ ДСНС України у м. Києві на загальну суму 7 896 049,00 гривень, що становить особливо великі розміри.

20.11.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру в розтраті чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 191 КК України, та у внесенні службовою особою завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України.

25.11.2025 старший слідчий в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_5 ,в якому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною йому цілодобово залишати місце постійного проживання строком на два місяці, до 20.01.2026.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2025 задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 20.01.2026 включно.

Також покладено на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме::

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (м. Київ), без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні, визначеними слідчим та/або прокурором;

- здати на зберігання до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області свій паспорт, паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, крім паспорта громадянина України.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, слідчим суддею встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України.

Крім того, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про доведеність існування зазначених у клопотанні слідчого ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на інших учасників даного кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя дійшов правильного висновку про недоведеність зазначених у клопотанні ризиків того, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Врахувавши тяжкість та конкретні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , суворість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватості, та дані про особу підозрюваного, його сімейний стан, стан здоров`я, матеріальне становище, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, слідчий суддя дійшов вірного висновку про можливість застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень та їх наслідками, у повній мірі здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 під час досудового розслідування для встановлення всіх обставин справи,запобігти встановленим в ході судового розгляду ризикам.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про можливу причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що у підозрі не зазначено того, яким чином ОСОБА_7 міг здійснити розтрату майна, яке йому не ввірялося, до чого він не мав доступу та не мав права надавати чи просити здійснити перерахування грошових коштів, оскільки це не входило в коло його обов`язків, а також твердження захисника ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 не є суб`єктом інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є передчасними.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Доводи апеляційної скарги про те, що наведені у клопотанні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, є припущеннями, які не доведені та не підтверджені жодними доказами, колегія суддів також вважає безпідставними.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже, ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

На переконання колегії суддів, з огляду на тяжкість та конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, вчинених у сфері службової діяльності, тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність ризиків, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на інших учасників даного кримінального провадження.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, який має на утриманні сім`ю та піклується про своїх батьків похилого віку, які проживають за межами міста Києва, самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного та не є достатньою підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. 372 КПК України, та містить у собі відомості, передбачені ст. 196 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, та задоволення апеляційної скарги.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 181, 194, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3