Провадження № 1-кс/344/8954/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000017,-

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП України в Івано-Франківській області підполковник поліції ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 .

Обґрунтовуючи вимоги клопотання, слідчий зазначив зазначає, що слідчим управлінням ГУ НП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 00000017 від 17 червня 2021 року стосовно ОСОБА_5 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 укладено договір № 68 від 17.04.2020 з ТОВ «Добро-будінвест» на виконання робіт по об`єкту «Поточний ремонт приміщень банно-прального комбінату військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 ».

17.04.2020 військовою частиною НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 укладено договір № 69 з ТОВ «НОРТ-БУДІВЕСТ» на виконання робіт по об`єкту «Капітальний ремонт даху будівлі Учбового корпусу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 ».

Крім того, 18.12.2019 військовою частиною НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 укладено договір № 274 з ТОВ «Лідер-Плюс» на виконання робіт по об`єкту «Поточний ремонт фасаду будівлі їдальні військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 ».

У ході проведення огляду та згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що обсяги та вартість фактично виконаних будівельних робіт по вказаним вище об`єктам не відповідають обсягам та вартості, визначеним в актах приймання виконаних будівельних робіт (форми №КБ-2в).

Загальна сума привласнених ОСОБА_5 коштів внаслідок невиконання фактичних робіт при проведенні ремонтно-будівельних робіт на замовлення військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом 2019-2020 років шляхом зловживання службової особи своїм службовим становищем, вчиненому повторно та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей становить 177 678,00 грн.

25 жовтня 2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України.

У вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України, обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , громадянин України, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, працює директором ТОВ «ЛІДЕР-ПЛЮС» та ТОВ «НОРТ-БУДІНВЕСТ», раніше не судимий.

Обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 , підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: висновками будівельно-технічної експертизи, почеркознавчої експертизи, протоколами тимчасового доступу до речей та документів, показами свідків, вилученими речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Злочин, передбачений ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України, про підозру у вчиненні якого повідомлено ОСОБА_5 , відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, належить до категорії тяжких злочинів, оскільки санкцією статті за його вчинення передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Згідно інформації по системі «Аркан», ОСОБА_5 15 грудня 2022 року перетнув державний кордон України в пункті пропуску «Лужанка» та по даний час перебуває за межами території України.

На даний час встановити місце знаходження ОСОБА_5 і забезпечити його явку до відділу СУ ГУНП в Івано-Франківській області та розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу не представляється можливим, засоби зв`язку з ним невідомі, на повістки про виклик для участі у проведенні слідчих та процесуальних дій останній не з`являється.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених частиною пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Вказані обставини підтверджують, що запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, неможливо.

У зв`язку з тим, що місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_5 невідоме, 22 жовтня 2023 року слідчим у кримінальному провадження винесено постанову про оголошення його у розшук.

24.12.2025 слідчим у кримінальному провадженні винесено постанову про оголошення ОСОБА_5 в міжнародний розшук, з метою його подальшого затримання та екстрадиції на територію України і запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту стосовно ОСОБА_5 дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваним надалі покладених на нього процесуальних обов`язків.

За таких обставин прокурор просить обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 24 грудня 2025 року, клопотання передано слідчому судді ОСОБА_1 для розгляду.

Прокурор у судовому засіданні підтримав вимоги клопотання у повному обсязі на підставах, викладених у клопотанні, просив клопотання задовольнити.

У судовому засіданні захисник щодо вирішення даного клопотання поклався на розсуд суду.

Вислухавши прокурора, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно з частиною шостою статті 193 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням того, що підозрюваний перебуває на тимчасово окупованій території України, то у випадку встановлення його місцезнаходження чи затримання на території іноземної держави, до неї будуть застосовуватись правові процедури передбачені міжнародно-правовими договорами України, які ратифіковані Верховною Радою України, в тому числі Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Європейською конвенцією про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року.

Частина п`ята статті 9 Кримінального процесуального кодексу України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з пунктом f) частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Статтею 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників встановлено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Згідно статті 25 Європейської конвенції про видачу правопорушників, для цілей цієї Конвенції термін "постанова про утримання під вартою" означає будь-яке розпорядження, яке передбачає позбавлення волі і яке було проголошене кримінальним судом на додаток до вироку про ув`язнення або замість нього.

Тобто вказані норми міжнародних договорів вказують на те, що у разі застосування правових норм, передбачених цими договорами у процесі екстрадиції особи, необхідний відповідний документ про тримання особи під вартою без будь-яких альтернатив.

Частиною першою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно частини другої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 281 Кримінального процесуального кодексу України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження. Про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Здійснення розшуку підозрюваного може бути доручено оперативним підрозділам.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 22 жовтня 2023 року оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_5 а 24 грудня 2025 року - в міжнародний розшук,

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що доведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину на момент вирішення питання про взяття під варту має відповідати стандарту «розумна підозра». Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин (справа «Фокс, Кемпбелл і Харлей проти Об`єднаного Королівства», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ердагоз проти Туреччини», 1997 рік). Хоча факти на момент вирішення питання про утримання під вартою і не повинні бути переконливими настільки, щоб можна було визначити винуватість особи у вчиненні злочину, суд повинен оцінити докази, надані сторонами, на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності і відкинути ті з них, що не відповідають цим критеріям. При цьому, суд має обґрунтовувати своє рішення на підставі дослідження у суді обґрунтованої підозри, а не на основі даних, поданих стороною обвинувачення.

Повідомлення про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст.366 Кримінального кодексу України, у відповідності до статей 135, 136, 278, глав 6,11 Кримінального процесуального кодексу України, 25.10.2025 вручено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

З урахуванням того, що на час складання повідомлення про підозру ОСОБА_5 , останній перебуває за межами території України, прокурором вжито всіх можливих заходів для вручення йому такого повідомлення у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень.

Вручена ОСОБА_5 підозра повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним, зокрема, у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 вересня 1990 року, пункт 32, Series A, N 182).

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 вересня 1990 року).

Зазначене свідчить, що ОСОБА_5 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 00000017 від 17 червня 2021 року.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України, підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження, а саме висновками будівельно-технічної експертизи, почеркознавчої експертизи, протоколами тимчасового доступу до речей та документів, показами свідків, вилученими речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Злочин, передбачений ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України, про підозру у вчиненні якого повідомлено ОСОБА_5 , відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, належить до категорії тяжких злочинів, оскільки санкцією статті за його вчинення передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Положеннями частини першої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України, з врахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 36 Рішення від 20 травня 2010 року, ухваленого у справі «Москаленко проти України» (заява № 37466/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Згідно з матеріалами клопотання, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Підозрюваний знаходиться за межами України з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оголошений у міжнародний розшук.

У судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, які існують та які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, про існування вказаних ризиків свідчать наступні обставини:

- пункт 1 - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюваний усвідомлює про неминучість покарання за вчинення таких злочинів. Окрім цього, ОСОБА_5 усвідомлює, що санкція ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна, у будь-який час може покинути територію місця свого проживання, тим же самим переховуватись від органів досудового розслідування та суду за скоєне ним кримінальне правопорушення;

- пункт 3 - незаконно впливати на потерпілих та свідків, так як підозрюваному відомі їхні анкетні дані та він може шляхом погроз змушувати їх змінити свої покази на неправдиві з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення;

- пункт 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 може продовжити свою злочинну діяльність. Окрім цього, ОСОБА_5 згідно ст. 89 Кримінального кодексу України вважається не судимим, однак перебуває у розшуку в інших кримінальних провадженнях за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, що свідчить про його злочинну спрямованість та дає підстави вважати, що підозрюваний у подальшому може продовжити свою злочинну діяльність.

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування, прокурором доведено наявність ризиків, які існують та дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, тому слідчий суддя доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід не виправдовує себе та не зможе забезпечити цілей кримінального провадження і не зможе запобігти встановленим судом ризикам.

Обрання інших, більш м`якших запобіжних заходів, також є неможливим в силу того, що їх реалізація передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваної і у даному конкретному випадку буде неспроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує превентивний характер такого запобіжного заходу, тяжкість злочинів міцність соціальних зв`язків підозрюваного та характеризуючі його особу дані, те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, зважає на те, що під час досудового слідства встановлено, а в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, та відтак приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та встановлені у судовому засіданні, обрання більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків і є співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Разом із тим при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом (частина третя статті 183 Кримінального процесуального кодексу України).

При цьому, згідно з абзацом сьомим частини четвертої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України, оголошений у міжнародний розшук, тому вказані обставини враховуються слідчим суддею при вирішенні питання щодо можливості не визначати заставу як альтернативний запобіжний захід і приходить до висновку, що розмір застави слід не визначати.

Підсумовуючи все вищенаведене, слідчий суддя вважає, що поза розумним сумнівом більш м`які запобіжні заходи не зможуть у повній мірі запобігти наведеним ризикам, що існують та не зменшилися, а відтак не будуть здатними і забезпечити дієвість даного кримінального провадження, тому слідчий суддя приходить до висновку, що до підозрюваного слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без зазначення строку дії такої ухвали та без визначення розміру застави.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 182-184, 193, 194, 197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Роз`яснити, що у відповідності до вимог частини шостої статті 193 Кримінального процесуального кодексу України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно частини четвертої статті 197 Кримінального процесуального кодексу України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Дана ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні, - прокурора Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним, який перебуває під вартою, - з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 02 січня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1