В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі головуючої судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000312 від 03.07.2025 про обвинувачення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, Житомирської області, громадянина України, неодруженого, маючого середньою-спеціальну освіту, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Богунського районного суду м. Житомира 19.03.2025 за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком 3 (три) роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Вироком Богунського районного суду м. Житомира № 295/13035/24 від 19.03.2025, який набрав законної сили 19.04.2025, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та при призначенні основного покарання, згідно зі ст. 91-1 КК України застосовано обмежувальні заходи з покладенням на останнього обов?язки:

- заборону наближатися на відстань ближче ніж 200 метрів до місця, де ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть постійно та тимчасового проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

- заборону листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , інші контакти через засоби зв?язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

- пройти програму для кривдників строком на 3 місяці.

Однак, ОСОБА_2 , будучи ознайомленим із вироком Богунського районного суду м. Житомира від 19.03.2025, діючи умисно, знехтував обов?язковими до виконання приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання вироку суду, вирішив порушити обов?язки, покладені на нього вироком Богунського районного суду м. Житомира від 19.03.2025.

Реалізуючи свій умисел, діючи умисно, знехтувавши обов?язковими до виконання приписами та обмеженнями суду, всупереч вимогам ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 13.06.2025 о 21 годині 35 хвилин прийшов за місцем проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , де влаштував конфлікт із ОСОБА_4 та погрожував фізичним насильством останній та ОСОБА_3 .

Зазначені обставини встановлені органом досудового розслідування та не оспорюються учасниками судового провадження, що слідує з їхніх заяв, долучених до обвинувального акту. Крім того, дані обставини підтверджуються зібраними у ході дізнання та долученими до обвинувального акту доказами, зміст та перелік яких не наводиться в силу ч. 2 ст. 382 КПК України.

Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_2 у порядку ст. 302 КПК України надійшов до суду з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_2 , складеної у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , вбачається, що обвинувачений беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, погоджується зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений із обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, надав згоду на розгляд обвинувального акта без його участі, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду у судовому засіданні.

За наведених вище обставин суд не вбачає підстав для призначення судового розгляду обвинувального акта у судовому засіданні та виклику учасників кримінального провадження, що відповідає ч. 2 ст. 381 КПК України.

Дослідивши зібрані органом досудового розслідування у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його умисні дії за ст. 390-1 КК України, як умисне невиконання обмежувальних заходів.

Особі, яка вчинила кримінальний проступок, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує характер, обставини та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є кримінальним проступком проти правосуддя, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_2 , згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_2 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення відносно особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах.

Суд не визнає обтяжуючою покарання ОСОБА_2 обставину - рецидив злочину, на яку посилається в обвинувальному акті сторона обвинувачення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 34 КК України, рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.

Враховуючи те, що за класифікацією, визначеною у ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини та, зважаючи на зміст вказаних норм, а також інших пунктів частини 1, частин 2, 4 ст. 67 КК України, де йдеться як про злочини, так і про кримінальні правопорушення, що надає обґрунтовані підстави вважати, що рецидив злочинів визнається обставиною, яка обтяжує покарання, у разі вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_2 притягається до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, тому виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства у даному випадку правові підстави для визнання рецидиву обставиною, яка обтяжує покарання, відсутні.

При обранні міри покарання судом враховано, що ОСОБА_2 раніше судимий, вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, що свідчить про недієвість раніше застосованих заходів примусу, на шлях виправлення не став, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, схильний до вживання спиртних напоїв, порушення громадського порядку та вчинення насильства в сім`ї, з приводу неправомірної поведінки останнього надходять письмові скарги та нарікання.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання, передбаченого санкцією ст. 390-1 КК України, у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира № 295/13035/24 від 19.03.2025 ОСОБА_2 засуджений за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У зв`язку з тим, що дане кримінальне правопорушення ОСОБА_2 вчинив після постановлення вироку Богунського районного суду м. Житомира від 19.03.2025, у період іспитового строку, тому відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України суд призначає обвинуваченому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

При цьому за приписами ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч. 1 п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами покарань» (далі Пленум) при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

Частиною 7 п. 26 Пленуму передбачено, що у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Відповідно до пп б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Зважаючи на наведене, слід перевести покарання у виді 1 року обмеження волі у 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України суд до покарання за цим вироком повністю приєднує невідбуте покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 19.03.2025 по справі № 295/13035/24 у виді 5 років позбавлення волі.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що саме таке покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_2 , а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Арешт на майно не накладався. Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набранням вироку законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 302, 368, 373-374, 381, 382, 394 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст. 390-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до підпункту «б», пункту 1 частини 1 статті 72 КК України, покарання, призначене ОСОБА_2 за цим вироком у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік обмеження волі перевести у більш суворий вид покарання у виді позбавлення волі, із співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, що становить 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 71, підпункту «б», пункту 1 частини 1 статті 72КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Богунського районного суду м. Житомира від 19.03.2025, у вигляді 5 років позбавлення волі та остаточно визначити ОСОБА_2 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_2 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

До вступу вироку у законну силу запобіжний захід стосовно ОСОБА_2 не обирати.

Речовий доказ СD-R диск із відеозаписом з камер відеоспостереження за адресою: м. Житомир, пров. Ніни Мірошніченко, буд. 6 зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Суддя ОСОБА_1