Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

2 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 9 грудня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 09.12.2025 у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 на постанову дізнавача сектору дізнання відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 27.11.2025 про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення відеофіксації процесу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000219 відмовлено.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що предмет оскарження не відноситься до переліку рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, що відповідно до вимог ч.4 ст.304 КПК України є підставою для відмови у відкритті провадження за скаргою.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги, в яких просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою зобов`язати суд першої інстанції відкрити провадження за його скаргою та розглянути її по суті.

Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає про істотне порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону, яке виразилось у неправильному застосуванні положень ст.303 КПК України, помилковому звуженні предмета судового контролю, адже постанова дізнавача безпосередньо стосується реалізації його прав, і порушенні права на доступ до правосуддя, гарантованого ст.55 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, внаслідок чого потерпілий позбавлений можливості судового захисту. Також вважає, що слідчий суддя вдався до надмірного формалізму і вийшов за межі своїх повноважень, передчасно вирішивши питання, які можуть бути предметом розгляду виключно під час судового розгляду скарги по суті.

Додатково потерпілий звертає увагу, що ухвала слідчого судді датована 09.12.2025, проте 11.12.2025 працівники суду в телефонному режимі повідомили його про призначення скарги на 11.12.2025, у зв`язку з чим він подав заяву про розгляд скарги без його участі. Тож, слідчий суддя вчинив дії, притаманні вже відкритому провадженню, що виключає можливість постановлення ухвали саме про відмову у відкритті провадження.

У судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_5 і дізнавач сектору дізнання відділу поліції № 2 Обухівського РУ ГУНП в Київській області, які належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, не прибули і не повідомили про причини неприбуття. А тому відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України їх неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 25.11.2025 ОСОБА_5 , який є потерпілим у кримінальному провадженні № 0000219, подав дізнавачу сектору дізнання відділу поліції № 2 Обухівського РУ ГУНП в Київській області клопотання, в якому просив забезпечити відеофіксацію процесу ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження шляхом здійснення безперервного відеозапису дізнавачем, у задоволенні якого відповідною постановою дізнавача було відмовлено.

08.12.2025 ОСОБА_5 подав скаргу слідчому судді, в якій просив визнати незаконною відмову дізнавача у забезпеченні відеофіксації процесу ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та зобов`язати дізнавача забезпечити відеофіксацію відповідно до вимог ст.107 КПК України, а також повторно розглянути його клопотання в порядку, передбаченому ст.220 КПК України, і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Слідчий суддя, пославшись на ч.1 ст.303 КПК України, якою визначений вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, дійшов висновку, що постанова дізнавача про відмову у задоволенні клопотання не входить до цього переліку, і відмовив у відкритті провадження за скаргою.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, частиною 1 статті 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Зокрема, предметом оскарження можуть бути рішення дізнавача: про зупинення досудового розслідування, про закриття кримінального провадження, про відмову у визнанні потерпілим, рішення, дії чи бездіяльність при застосуванні заходів безпеки, рішення про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 КПК України, відмова в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.91 ч.1 ст.284 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого судового засідання у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Доводи в апеляційній скарзі про істотне порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування положень ст.303 КПК України, помилкове звуження предмета судового контролю, вихід за межі повноважень, тощо, не заслуговують на увагу і є суто формальними. На користь цього свідчить та обставина, що потерпілий не посилається на конкретний пункт ч.1 ст.303 КПК України, яким би передбачалась можливість оскарження рішення дізнавача про відмову в задоволенні клопотання, яке не стосується проведення слідчих (розшукових) дій або негласних слідчих (розшукових) дій.

В рішенні Конституційного Суду України № 19-рп/2011 від 14.12.2011 зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.2 ст.55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Наведене свідчить про те, що це право не є абсолютним.

Разом з тим, враховуючи передбачене ч.2 ст.303 КПК України право учасників судового провадження подати скаргу на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора під час підготовчого судового засідання, саме у такий спосіб законодавець і забезпечив право на доступ до правосуддя з оскарження подібних рішень.

У справі відсутні дані про призначення скарги ОСОБА_5 до розгляду, чим потерпілий мотивує неможливість постановлення ухвали про відмову у відкритті провадження. Разом з тим, навіть у разі, якщо б слідчий суддя в судовому засіданні дійшов висновку про те, що предметом оскарження є рішення дізнавача, яке не підлягає оскарженню під час досудового розслідування, це у будь-якому випадку унеможливило б розгляд скарги по суті.

До того ж, вимоги скарги про зобов`язання дізнавача забезпечити відеофіксацію та повторно розглянути клопотання є взаємовиключними, а вимога визнати відмову у забезпеченні відеофіксації незаконною не узгоджується з положеннями ч.2 ст.307 КПК України, якою передбачено, про що може бути ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги.

Згідно з ч.4 ст.304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача прокурора, що не підлягає оскарженню.

Тому рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, і підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 9 грудня 2025 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою потерпілого ОСОБА_5 на постанову дізнавача сектору дізнання відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 27 листопада 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення відеофіксації процесу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000219, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3