Справа № 287/3/26
провадження 1-кс/287/4/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2026 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заступника начальника СВ ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 розглянувши у судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта по мобілізації, співробітника 1 категорії сектору групи 32, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 02.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 органами досудового розслідування підозрюється в тому, що у період дії воєнного стану, який був введений відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року та прийнятий Законом України «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Верховною Радою України, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , старший сержант по мобілізації, співробітник 1 категорії сектору групи 3 ОСОБА_5 , за невстановлених достовірно в ході досудового розслідування обставин, місця та часу, але не пізніше 31.12.2025, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ № 576 від 12.10.1992 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і вихолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, придбав 4 (чотири) постріли ВОГ-25, 3 постріли ВОГ-17, корпус ручної гранати РГД-5, промислового виготовлення та уніфікований запал дистанційної дії типу УЗГРМ промислового виготовлення, які при їх конструктивному поєднанні між собою є ручною гранатою РГД-5, яка відноситься до бойових припасів та придатна до вибуху.

Достовірно знаючи, що придбання, носіння та зберігання боєприпасів, вибухових пристроїв, до яких відносяться 4 (чотири) постріли ВОГ-25, 3 постріли ВОГ-17, граната РГД-5, без передбаченого законом дозволу є злочином, за вчинення якого настає кримінальна відповідальність, маючи навички поводження з бойовими припасами, ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи кримінально протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх діянь та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, без передбаченого законом дозволу та в порушення Інструкції, переніс зазначені вище бойові припаси до автомобіля марки «Hyundai» моделі «Santa FE» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким ОСОБА_5 , володіє та користується, тим самим почав незаконно зберігати гранату РГД-5 у салоні вище зазначеного автомобіля.

31.12.2026 ОСОБА_5 , близько 18 години, приїхав на автомобілі марки «Hyundai» моделі «Santa FE» реєстраційний номер НОМЕР_2 , незаконно зберігаючи у салоні автомобіля 4 (чотири) постріли ВОГ-25, 3 постріли ВОГ-17, гранату РГД-5, до свого знайомого ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , де останні розпивали спиртні напої.

В ході застілля, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_7 та його сину ОСОБА_8 , про те, що він, в салоні свого автомобіля марки «Hyundai» моделі «Santa FE» реєстраційний номер НОМЕР_2 зберігає боєприпаси, а саме гранату РГД-5, яка належить до вибухових пристроїв військового призначення бойових припасів та постріли ВОГ різного типу, та, в подальшому продемонстрував останнім наявність вказаних боєприпасів. В ході демонстрації останнім гранати РГД-5, ОСОБА_5 повідомляв правильність користування та використання вказаного боєприпаси.

В подальшому, 01.01.2026 близько 01 год. ОСОБА_5 , та ОСОБА_7 , вийшли з будинку та перебували на подвір`ї вказаного домоволодіння, де між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відбувся конфлікт, в ході якого ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, застосував відносно ОСОБА_7 , фізичну силу та засіб сльозоточивої дії «Терен 4», в ході конфлікту ОСОБА_5 , сів до автомобіля марки «Hyundai» моделі «Santa FE» реєстраційний номер НОМЕР_2 та намагався здійснити наїзд автомобілем на ОСОБА_7 .

Відчуваючи реальну небезпеку своєму життю та здоров`ю з боку дій ОСОБА_5 , достовірно знаючи про те, що ОСОБА_5 , незаконно зберігає бойові припаси у своєму автомобілі та може їх застосувати, ОСОБА_7 , здійснив виклик на лінію «102» та повідомив про даний факт.

В подальшому, з метою врятування життя людей та майна, а також безпосереднього переслідування особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, забезпечення завдань кримінального провадження, припинення правопорушення та недопущення знищення, реалізації, приховування речових доказів, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, яке підлягає обов`язковому вилученню з метою подальшого дослідження, 01.01.2026 з 12 год. 53 хв. по 14 год. 37 хв., в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, працівниками ВП №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області проведено невідкладний обшук на території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , при проведнні якого здійснено обшук автомобіля марки «Hyundai» моделі «Santa FE» реєстраційний номер НОМЕР_2 яким володіє та користується ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , старший сержант по мобілізації, співробітник 1 категорії сектору групи 3, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .

01.01.2026 в ході проведення обшуку у салоні автомобіля марки «Hyundai» моделі «Santa FE» реєстраційний номер НОМЕР_2 , виявлено та вилучено 4 (чотири) постріли ВОГ-25, 3 (три) постріли ВОГ-17, корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 та уніфікований запал дистанційної дії типу УЗГРМ, які при їх конструктивному поєднанні між собою є осколковою ручною гранатою РГД-5, яка належить до вибухових пристроїв військового призначення - бойових припасів та придатна до вибуху а також чохол з керма, засіб сльозоточивої дії «Терен-4», та автомобіль марки «Hyundai» моделі «Santa FE» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

За даним фактом відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 01.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

01.01.2026 о 14 год. 50 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст.208 КПК України.

02.01.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Заступник начальника СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони ОСОБА_4 , 02.01.2026 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 . У поданому клопотанні зазначив, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України у разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою можуть виникнути наступні ризики:

підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та може ухилитись від слідства, суду, останній є дезертиром, який в умовах воєнного стану 25.04.2025 самовільно залишив місце несення служби місце тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , за даним фактом здійснюється досудове розслідування другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харків) Теритоіального управління ДБР, розташованого у м. Полтава в межах кримінального провадження №0009204 від 08.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, може змінити місце проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків: враховуючи те що, застосовував фізичну силу, засоби сльозоточивої дії та намагався здійснити наїзд на ОСОБА_7 , який являється свідком у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , може незаконно чи в будь-який інших спосіб впливати на вказаного свідка вчинення кримінального правопорушення, чинити на нього фізичний, психологічний тиск, заради відмови чи зміни від наданих слідству показань, в тому числі показань, які будуть надаватись останніми безпосередньо під час розгляду провадження у суді.

- підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, а саме: оскільки, являється військовослужбовцем, має навички поводження з бойовими припасами та вогнепальної зброї, походження придбаних ним бойових припасів та їх кількість, окрім вилучених на даний час не встановлено, є достатньо підстав вважати, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, заступник начальника СВ зазначає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти наявним ризикам.

У судовому засіданні заступник начальника СВ ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 підтримали клопотання та просили його задовольнити з підстав наведених у ньому.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення клопотання. Вважає, що оголошена ОСОБА_5 підозра не обгрунтуована, а також відсутні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, якщо ж суд прийде до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу, просив застосувати до ОСОБА_5 особисте зобов`язання.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні проти клопотання заступника начальника СВ заперечив, просив не застосовувати тримання під вартою, так як наміру переховуватись чи чинити тиск на свідків немає.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Органом досудового розслідування дії підозрюваного кваліфікуються за ч. 1 ст. 263 КК України за викладених у повідомленні про підозру обставин. Пред`явлена ОСОБА_5 підозра обґрунтовується протоколами допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від 01.01.2026; протоколом проведення обшуку від 01.01.2026; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 01.01.2026; вилученими речовими доказами; висновком судової вибухово-технічної експертизи від 02.01.2026 № СЕ-19/106-26/33-ВТХ, матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Виходячи з наданих матеріалів досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що висновок органу досудового розслідування про вчинення ОСОБА_5 придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, є обґрунтованим.

Сукупність представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином. На даному етапі вони, хоча і не можуть стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте дозволяють дійти висновку про виправданість висунення підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Надаючи оцінку заявленим ризикам слідчий суддя зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити в майбутньому. Отже, ризики слід вважати наявними за умови встановлення їх імовірності. Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. При встановленні ризиків слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

На думку слідчого судді, ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду досі є реальним з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 та суворість можливого покарання. Так, останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КПК України, яке зважаючи на санкцію відноситься до тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Отже, усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у випадку визнання його винуватим у майбутньому, підозрюваний може вчиняти дії, спрямовані на переховування від органу досудового розслідування та суду.

Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у вигляді потенційного ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі, у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Оцінюючи можливість впливу на свідків слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу (ч.4 ст. 95 КПК України).

Відтак, ризик впливу на свідків існує не лише на етапі досудового розслідування при зібранні доказів, а й на стадії майбутнього судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідка та дослідження їх судом.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, існує реальна можливість безпосереднього впливу ОСОБА_5 на свідків з метою схилити їх до зміни показань чи відмови від дачі показань.

Також, враховуючи, що ОСОБА_5 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КПК України, є військовослужбовцем що має навички поводження з бойовими припасами, а також те, що походження їх придбання підозрюваним та їх кількість, крім вилученого на даний час, не встановлено, слідчий суддя вважає обгрунтованим ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя вважає, що прокурором та заступником начальника СВ під час розгляду клопотання надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам. Зокрема, особисте зобов`язання не може бути застосовано в зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Крім того, обирати запобіжний захід відносно підозрюваного у вигляді домашнього арешту недоцільно, оскільки наявні всі підстави вважати, що ОСОБА_5 може чинити тиск на свідків, переховуватись від органу досудового розслідування, знищити речові докази, які ще не вилучено стороною обвинувачення.

З урахуванням наведеного, оцінивши в сукупності наявні у клопотанні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, а також оцінивши клопотання з точки зору його обґрунтованості, приходжу до висновку про необхідність застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищенаведеним у справі ризикам. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої йому підозри, зможе забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків та запобігти наведеним ризикам, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Задовольняючи клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи недоведеність на цей момент того, що злочин, у вчиненні якого він підозрюється, вчинений із застосуванням насильства чи погрози його застосування, спричинив загибель людини чи раніше йому обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений ним, слідчий суддя вважає необхідним визначити підозрюваному розмір застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 02 січня 2026 року розмір прожиткового мінімуму на працездатну особу становить 3328 грн. 00 коп.

У справі «Гафа проти Мальти» ЄСПЛ підкреслив, що розмір застави повинен визначатися з урахуванням особистості підсудного, його майнового стану та стосунків з поручителями. Мета застави полягає в забезпеченні явки обвинуваченого до суду, тому вона не повинна бути надмірною та має відповідати фінансовим можливостям особи.

У справі «Істоміна проти України» ЄСПЛ встановив, що національні суди не врахували фінансовий стан заявниці при визначенні розміру застави, що призвело до її надмірності. Суд зазначив, що тяжкість обвинувачень не може бути єдиним фактором для обґрунтування розміру застави; необхідно також оцінювати фінансові можливості обвинуваченого.

З огляду на це, суд вважає за можливе визначити підозрюваному заставу в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 1 січня 2026 року) в сумі 99840 грн. 00 коп.

Альтернативний запобіжний захід такого виду на думку слідчого судді є гарантією того, що не перебуваючи під вартою обвинувачений не ухилиться від виконання своїх процесуальних обов`язків.

На підставі наведеного, керуючись статтями 131, 132, 176, 178, 181, 183, 184, 194, 196, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта по мобілізації, співробітника 1 категорії сектору групи 32, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Строк тримання під вартою рахувати з дня затримання, тобто з 01 січня 2026 року по 01 березня 2026 року включно.

Одночасно визначити розмір застави у межах 30 (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 1 січня 2026 року) в сумі 99840 грн. 00 коп. у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу.

Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування, у будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу Інтернет) зі свідка ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також свідками які ймовірно будуть встановлені під час досудового розслідування, крім випадків необхідності такого спілкування безпосередньо в ході проведення слідчих чи процесуальних дій за їх участі у присутності слідчого чи прокурора.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснити, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі внесення застави, строк дії обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України визначити до 02 березня 2026 (включно).

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу негайно вручити підозрюваному ОСОБА_11 після проголошення ухвали.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1