Дата документу 15.09.2025 Справа № 336/3231/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/3231/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/359/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 15 вересня 2025 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працює, зареєстрований та фактично проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 - в режимі відеоконференції,

захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник-адвокат ОСОБА_10 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 жовтня 2024 року, яким визнано винуватим ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк три роки.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати від дня фактичного затримання обвинуваченого у порядку приведення вироку до виконання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід щодо обвинуваченого у виді особистого зобов`язання залишено без змін.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду скасувати та водночас змінити в частині призначення покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги відомості про особу обвинуваченого, який, в силу статті 89 КК України, є не судимим, має важку травму, потребує постійного лікування та догляду, не перебуває на обліках у нарколога та психіатра.

Захисник вважає, що призначене обвинуваченому покарання є занадто суворим і таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилась поведінка потерпілої, яка тривалий час провокувала конфлікти з обвинуваченим, а під час події перебувала у стані наркотичного та алкогольного сп`яніння.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, що є наближеним до найсуворішого виду покарання згідно із санкцією ч.1 ст.122 КК України, суд першої інстанції узяв до уваги лише ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке в силу ст.12 КК України, є нетяжким злочином, та урахував відомості про особу обвинуваченого.

Разом із тим, до показань обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції поставився критично та оцінив їх як неправдиві, мотивувавши це тим, що це обрана позиція захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд не визнав активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття у скоєному, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями або аморальними діями потерпілої.

ОСОБА_6 має певні захворювання, у зв`язку з чим йому потрібне належне лікування та підтримка стану його здоров`я.

Про усе вищевикладене, ОСОБА_6 наголошував у судовому засіданні, про те судом першої інстанції узято до уваги не було.

Отже, суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував у достатній мірі обставини, на які посилався обвинувачений, не визнав їх такими, що пом`якшують покарання, зокрема його щире каяття, що призвело до призначення ОСОБА_6 покарання, яке за своїм розміром є надто суворим і таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Окремо захисник звертає увагу на відсутність обставин, які могли б обтяжити покарання обвинуваченого.

Згідно з вироком суду, 03 січня 2023 року приблизно о 18.00 годині ОСОБА_6 , знаходячись на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті неприязних відносин до потерпілої ОСОБА_8 , в ході раптово виниклого словесного конфлікту, знаходячись спереду потерпілої, кулаками обох рук та ногами наніс не менше ніж 15 ударів в область нижніх, верхніх кінцівок, тулубу ОСОБА_8 , внаслідок чого потерпіла отримала множині синці та садна волосистої частини голови, обличчя, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, які згідно з висновком судово-медичного експерта кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Після чого ОСОБА_6 взяв в руку предмет, схожий на металеву бейсбольну биту, та наніс битою приблизно 4 удари в область лівої руки ОСОБА_8 , яка з метою самозахисту прикривалась від ударів в область голови, спричинивши таким чином останній, згідно з висновком судово-медичного експерта, закритий осколковий перелом нижньої третини ліктьової кістки зліва, який кваліфікується як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров`я строком понад 21 доба.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, потерпілу та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 122 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, щодо суворості призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, а також відомості про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, на обліках із шкідливими залежностями не перебуває, джерел офіційного доходу не має, раніше в силу ст.89 КК України не судимий.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до вимог ст.66,67 КК України, судом не встановлено.

Потерпіла у судовому засіданні висловилась про необхідність суворого покарання обвинуваченого, зазначивши, що останній є нахабною, зухвалою особою, що і раніше застосовував до неї насилля, а тому він не має залишатись непокараним.

В судовому засіданні суд не встановив каяття з боку обвинуваченого у вчиненні злочину та критичного ставлення до своїх дій, тощо. Агресія та жорстокість, виявлені під час побиття потерпілої, вказують на небезпеку обвинуваченого для суспільства.

Отже, з урахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення останньому покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті обвинувачення.

Обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, були враховані судом при призначенні покарання та стали підставою для призначення ОСОБА_6 не найсуворішого виду покарання (позбавлення волі), передбаченого санкцією статті обвинувачення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, призначене обвинуваченому покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

З огляду на фактичні обставини провадження, зокрема нанесення обвинуваченим потерпілій більше ніж 15 ударів у різні ділянки тіла, в т.ч. за допомогою предмету, схожого на металеву бейсбольну биту; відсутність критики до своїх протиправних дій та щирого каяття у обвинуваченого, який намагався перекласти вину за свої дії на саму потерпілу; а також враховуючи відомості про особу обвинуваченого, який, хоча в силу вимог ст.89 КК України, є раніше не судимою особою, проте притягався раніше до кримінальної відповідальності, джерел офіційного доходу не має; позицію потерпілої, яка негативно охарактеризувала обвинуваченого та наполягала на суворому покаранні останнього, підстав для застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням колегія суддів не убачає.

Відсутні також підстави для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 , покарання.

Таким чином, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 жовтня 2024 року, яким визнано винуватим ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4