УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , захисника підозрюваної адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого слідчого відділу Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий, у рамках кримінального провадження № 0002195 від 07.11.2025 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням.

В обґрунтування клопотання вказує, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 22 квітня 2024 року, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного заволодіння чужими майном, розробила злочинний план, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , шляхом обману.

З цією метою ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що станом на 22.04.2024 вона не перебуває у будь-яких договірних відносинах із ТОВ «Капітал Інвест «ДТМ», який є власником та генеральним підрядником будівництва житлового комплексу «Північна Фортеця» за адресою м. Рівне, вул. Захисників Маріуполя, 89, та що її повноваження рієлтора у 2024 році поширювалися виключно на житлові та нежитлові приміщення у 6 та 7 секції багатоквартирного будинку, на підставі договору про надання рієлторських послуг укладеного з ТОВ «Будівельний консалтінг і менеджмент», який є спів інвестором будівництва житлового комплексу, умисно приховала ці обставини від ОСОБА_7 , чим свідомо ввела його в оману. При цьому ОСОБА_5 достовірно знала, що квартира АДРЕСА_1 , яку вона пропонувала ОСОБА_7 , розташована в 11 секції будинку, щодо якої вона не мала жодних повноважень, а також знала, що майнові права на вказану квартиру належать ОСОБА_8 , з яким ОСОБА_5 договір про надання рієлторських послуг не укладала.

Незважаючи на відсутність будь-яких законних підстав, прав та повноважень приймати грошові кошти від покупців, укладати правочини чи здійснювати оформлення прав на нерухомість, ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний план, умисно ввела ОСОБА_7 в оману щодо своїх можливостей здійснити супровід щодо купівлі та оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_2 , заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання. З метою посилення довіри ОСОБА_7 , ОСОБА_5 незаконно використала наявні у неї ключі від квартир, які розташовані в 11 секції будинку, які були нею отримані у невстановленому досудовим розслідуванням місці, часі та спосіб, продемонструвала ОСОБА_7 зазначену квартиру, створюючи у нього хибне уявлення про законність і реальність своїх повноважень.

У подальшому, ОСОБА_7 , перебуваючи під впливом обману, створеного ОСОБА_5 , як представника ОСОБА_8 , який є власником майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , 11 секція, 3 поверх, 22.04.2024, перебуваючи у приміщенні центру продажу ЖК «Північна Фортеця» за адресою: м. Рівне, вул. Захисників Маріуполя, 89, передав для ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 79 575,8 грн., в подальшому 13.05.2024, перебуваючи за адресою: вул. Молодіжна, 34, с. Бармаки Рівненського району, передав для ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 1 191 618 грн., 22.07.2025, перебуваючи у приміщенні центру продажу ЖК «Північна Фортеця» за адресою: м. Рівне, вул. Захисників Маріуполя, 89, передав для ОСОБА_5 19 600 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 817 033,84 грн., які у подальшому ОСОБА_5 обернула на свою користь, чим заподіяла ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 2 088 227,64 грн., що згідно п. 4 примітки до ст. 185 КК України в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів та є особливо великим розміром.

12.12.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Вина підозрюваної ОСОБА_5 , підтверджується сукупністю зібраних по даному кримінальному провадженні доказів, зокрема:

-Протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 07.11.2025;

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 08.12.2025;

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 05.12.2025;

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 08.12.2025;

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 09.12.2025;

-Протоколом огляду від 08.12.2025;

-Іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Таким чином, шляхом застосування до підозрюваної більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, вищевказаних ризиків уникнути не можливо.

Покликаючись на вищевикладене, слідчий вказує про неможливість запобігання вищевказаним ризикам інакше ніж шляхом застосування стосовно ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні повністю підтримали клопотання з викладених у ньому підстав, просили його задоволити.

Підозрювана та його захисник просили застосувати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, покликаючись на відсутність заявлених ризиків.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що Рівненським РУП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002195 від 07.11.2025 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

За вищевказаних обставин, у рамках даного кримінального провадження, 12.12.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений не виконав обов`язки, покладені на нього при застосуванні іншого, раніше обраного запобіжного заходу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа, що це підтверджує.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обовязку, встановленого законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до якого, зокрема, відноситься: верховенство права.

Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Узагальнююче визначення «обґрунтованість підозри» у вчиненні кримінального правопорушення, доведення якої, як одного з трьох обов`язкових елементів, визначених КПК України для можливості взагалі обрання запобіжного заходу, покладено на прокурора, сформульовано у правових позиціях Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Стандарт розумної підозри припускає, що певні елементи правопорушення або певні обставини можеть бути недоведені на ранній стадії розслідування.

Крім того, як зазначено у матеріалі ВССУ від 11.07.2016р. «захист прав людини у кримінальному провадженні: доказування та докази», передумовою для подання клопотання стороною обвинувачення про застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри про те, що особа вчинила кримінальне правопорушення. Слідчий, прокурор зобов`язані з належним обґрунтуванням викласти обставини, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначив, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню, знищення, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення є недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001, суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів; а у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 суд вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особливості підозрюваного і його поведінки.

Враховуючи, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, слід взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року вказав, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. ЄСПЛ в даному рішенні наголошує, що вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Також, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року).

Так, слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а прокурор при розгляді клопотання довели про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Потреба у обранні відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрювана ОСОБА_5 усвідомлюючи те, що її протиправну діяльність викрито, з моменту повідомлення їй про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, розуміючи реальність покарання за вчинений злочин, санкція якого безальтернативно передбачає позбавлення волі, може вжити заходів, щоб переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

Крім цього, з огляду на те, що підозрювана ОСОБА_5 є особою жіночої статі, на неї не поширюються встановлені законами України обмеження щодо виїзду за межі території України, які діють стосовно чоловіків у період дії правового режиму воєнного стану. Таким чином, вона має реальну та необмежену можливість перетнути державний кордон України у будь-який час, без необхідності отримання спеціальних дозволів чи погоджень, у зв`язку з цим підозрювана має змогу безперешкодно залишити територію України, що істотно ускладнить забезпечення її процесуальної поведінки, належної участі у проведенні слідчих (розшукових) дій, виконанні процесуальних обов`язків та подальшій участі у судовому розгляді.

На даний час проводиться досудового розслідування, тому існують підстави вважати, що в даному кримінальному провадженні всі докази ще не встановлені і відповідно не дослідженні. Відтак, у разі застосування відносно підозрюваної запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою, остання будучи обізнаний про обставини кримінального правопорушення, матиме реальну можливість вчинити дії спрямовані на знищення, приховання або спотворення речей чи документів, що мають важливе значення для досудового розслідування та відомості, які в них містяться можуть бути доказами під час судового розгляду.

Підозрювана ОСОБА_5 особисто добре знайома зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні, що вказує на наявність ризику незаконного її впливу на них.

Враховуючи наявні міжособистісні зв`язки та попереднє знайомство, підозрювана може використати ці обставини для побудови власної версії захисту та спроб виправдати свої дії, а також з мотивів особистої зацікавленості чи помсти. За таких умов існує реальний ризик, що підозрювана ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою їх схиляння до відмови від дачі показань або надання завідомо неправдивих показань, у тому числі шляхом психологічного чи іншого тиску.

Також підозрювана ОСОБА_5 може вчинити інші дії, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином шляхом неприбуття та несвоєчасного прибуття на виклики слідчого, прокурора, суду, що в подальшому може позбавити можливості забезпечити досудове розслідування та судове провадження у розумні строки.

Крім того, встановлено наявність ще одного факту кримінального провадження щодо підозрюваної ОСОБА_5 , у якому використано той самий спосіб заволодіння чужими коштами, свідчить про системність, повторюваність та продуманість її протиправної поведінки. Це вказує не лише на високий рівень суспільної небезпечності підозрюваної ОСОБА_5 , що вказує на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З урахуванням наведеного, є необхідним обрати відносно підозрюваної запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до підозрюваної ОСОБА_5 вказаного запобіжного заходу не встановлено.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваній розмір застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином суд, визначаючи розмір застави бере до уваги обставини, встановлені ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а тому вважає, що підозрюваній ОСОБА_5 слід визначити заставу у розмірі 680 прожиткових мінімуму для працездатних осіб, що становить 2059040 гривень, оскільки саме така сума співмірна з наявними ризиками та може забезпечити виконання процесуальних обов`язків.

Саме такий розмір застави, на думку слідчого судді, є справедливим, здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваної, та підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваної суд не вбачає.

Окрім цього, застосовуючи альтернативний запобіжний захід у виді застави, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрювану обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України, підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 184, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів, до 10.01.2026 з визначенням застави у розмірі 680 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 2 059 040 грн.

Утримувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" - м. Рівне, вул. Дворецька, 116.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити на виконання уповноваженій особі ДУ "Рівненський слідчий ізолятор", вручити учасникам судового розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя