Справа № 128/3933/25
Провадження №11-кп/801/1084/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого

у режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 02.10.2025, якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром застави відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000498, внесеного до ЄРДР 07.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 02.10.2025, продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, до 30.11.2025 включно, із визначеним розміром застави у сумі 242 240 гривень.

Своє рішення суд першої інстанції мотивує тим, що при вивченні матеріалів судової справи знайшли підтвердження ті ризики, про які заявляв прокурор у клопотанні, а тому суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора слід задовільнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погодившись із рішенням Вінницького районного суду Вінницької області захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 02.10.2025, та постановити нову, якою до обвинуваченого ОСОБА_8 , застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та зменшити розмір застави до 30 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала судді Вінницького районного суду Вінницької області від 02.10.2025 є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції безпідставно задовольнив клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, не врахувавши обставини, які свідчать про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Зокрема, захисник зазначає, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, добровільно співпрацює зі слідством, проживає з батьками похилого віку, постійно перебуває під наглядом та підтримкою родини. У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про переховування від органів досудового розслідування чи суду, вплив на свідків або інше перешкоджання кримінальному провадженню. За таких умов підстави для подальшого тримання під вартою, як і для застосування суворішого запобіжного заходу, відсутні, що прямо суперечить вимогам ст. 177, 178 КПК України.

Захисник ОСОБА_9 вважає, що визначений судом розмір застави у 80 прожиткових мінімумів є необґрунтовано завищеним, непропорційним і таким, що фактично позбавляє обвинуваченого права скористатися альтернативним запобіжним заходом. Суд не врахував реальний майновий стан обвинуваченого, який не має доходів і утримує батьків похилого віку, що підтверджено матеріалами справи. Встановлення надмірної застави суперечить ч. 4 ст. 182 КПК України та практиці ЄСПЛ (справи Mangouras v. Spain, Neumeister v. Austria), відповідно до якої застава не може перетворюватися на приховану форму тримання під вартою.

Крім того, ухвала суду не містить належного обґрунтування, чому саме тримання під вартою є єдиним ефективним запобіжним заходом, та не пояснює, чому обмежені матеріальні можливості обвинуваченого не були враховані при визначенні розміру застави. Суд також не оцінив позитивні характеристики особи, її стан здоров`я та соціальні зв`язки, що є обов`язковими відповідно до ст. 178 КПК України.

Посилається також на ст. 29 Конституції України та ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини, відповідно до яких тримання під вартою можливе лише за наявності належного мотивування, що в даному випадку відсутнє. У зв`язку з цим ухвала суду є немотивованою, незаконною та підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовільнити, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судової справи та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала Вінницького районного суду Вінницької області від 26.08.2025 відповідає.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів бере до уваги той факт, що на даному етапі судового розгляду судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, доцільності змінювати запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 не вбачається, встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики не зменшились та продовжують існувати.

Обсяг обвинувачення ОСОБА_8 у сукупності із даними про особу обвинуваченого, а саме віддаленість його зареєстрованого місця проживання, відсутність офіційного працевлаштування та власної сім`ї, вказують на обґрунтованість застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тому, для запобігання встановленим під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що вважає виправданим тримання ОСОБА_8 під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

У зв`язку з викладеним, суд прийшов до висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, необхідно продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб із залишенням попередньо визначеного розміру застави та покладенням відповідних обов`язків на обвинуваченого в разі внесення застави, на підставі ч. 3 ст. 183 КК України, зважаючи також на відсутність даних про наявність перешкод для застосування обраного запобіжного заходу.

Щодо зменшення розміру застави, то суд апеляційної інстанції зауважує, що, враховуючи вищевикладені обставини, підстав для зменшення встановленого розміру застави також не встановлено, на переконання колегії суддів, її розмір відповідає обсягу обвинувачення та наявним відомостям про особу обвинуваченого, будь-яких реальних намірів сплатити заставу за обвинуваченого як ним, так і іншими особами, жодними доказами не встановлено.

Твердження захисника про наявність міцних соціальних зв`язків, позитивні характеристики та відсутність судимості не спростовують висновків суду першої інстанції. Європейський суд з прав людини у своїй практиці (справи «Бузаджи проти Молдови», «Ідалов проти росії») неодноразово наголошував, що тяжкість вчиненого злочину, його суспільна небезпека та суворість можливого покарання є чинниками, які надають обґрунтованість висновку національних судів щодо необхідності застосування тримання під вартою.

Крім того, посилання захисника на можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не заслуговують на увагу, оскільки в умовах тяжкості злочину, такий захід не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і не усуває наявних ризиків.

Таким чином, з урахуванням особи обвинуваченого та характеру інкримінованого злочину, тяжкості покарання, що загрожує йому, реальними залишаються ризики, зазначені в оскаржуваній ухвалі.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики переховування ОСОБА_8 від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується продовжують існувати, що виправдовує його тримання під вартою та унеможливлює застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, цілодобового домашнього арешту, оскільки він не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 02.10.2025 якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром застави відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000498, внесеного до ЄРДР 07.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4