ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря

судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ТОВ «Світловодський завод залізобетонних виробів»- адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 20 листопада 2025 року у кримінальному провадженні №0000373,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням слідчий суддя задовольнив клопотання прокурора та наклав арешт на речові докази у кримінальному провадженні № 0000373 від 16.11.2025 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, а саме: на товарно-транспортну накладну № ТТН-1511-05 від 15.11.2025; видаткову накладну № 13 від 04.12.2024; акт прийому передачі до договору купівлі-продажу № 02/12/2024 від 02.12.2024 року; додаток № 2 до Договору купівлі-продажу № 02/12/2024 від 02.12.2024 року; договір купівлі-продажу № 02/12/2024 від 02.12.2024.

При цьому вирішив залишити товарно-транспортну накладну № ТТН-1511-05 від 15.11.2025; видаткову накладну № 13 від 04.12.2024; акт прийому передачі до договору купівлі-продажу № 02/12/2024 від 02.12.2024 року; додаток № 2 до Договору купівлі-продажу № 02/12/2024 від 02.12.2024 року; договір купівлі-продажу № 02/12/2024 від 02.12.2024 на зберігання в матеріалах кримінального провадження № 0000373 від 16.11.2025 після проведення відповідних експертиз.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що вилучене майно визнано речовим доказом та є доказом вчинення кримінального правопорушення й містить відомості, які мають значення для встановлення факту чи обставин під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, тому, з метою збереження останніх для забезпечення можливості проводити слідчі дії та судові експертизи, для встановлення об`єктивної істини у справі, вважав за необхідне накласти арешт.

В апеляційній скарзі власник майна-адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Зазначає, що пісок є власністю ТОВ «Світловодський завод залізобетонних виробів», що підтверджується договором купівлі-продажу №02/12/2024 від 02.12.2024, який не визнано судом недійсним та не скасовано, а тому вважається чинним.

Звертає увагу, що документи вилучені в копіях, в той час як оригінали вилучені не були.

Учасники провадження, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час апеляційного розгляду, у судове засідання апеляційного суду не з`явились та заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

Положеннями ч. 4 ст. 405 КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження, які судом були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів справи, СВ ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 16.11.2025 за №000037 за ч.3 ст.358 КК України.

З матеріалів провадження встановлено, що 15.11.2025 року, до чергової частини відділення поліції №2 Кременчуцького РУП, надійшло повідомлення про те, що співробітниками БПП м.Кременчука, на ділянці ґрунтової автодороги, розташованої поблизу р.Дніпро, в с.Садки Кременчуцького району, був зупинений автомобіль «DAF» н.з. « НОМЕР_1 », з напівпричепом « НОМЕР_2 », під керуванням гр. ОСОБА_7 , який перевозив вантаж, зовні схожий на пісок, на підставі документів, у які невстановленими особами внесено недостовірні відомості.

15.11.2025 в період часу з 14:20 по 14:50 слідчим ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, в ході огляду місця події, а саме ділянки грунтової дороги розташованої в с. Садки, Кременчуцького району, Полтавської області, поблизу річки Дніпро, за координатами «Google Maps» - 49.0147029, 33.4816329, було виявлено вантажний сідловий тягач DAF д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом «SCHWARZMULLER», модель SPA-3E, д.н.з. НОМЕР_2 , водієм якого на момент огляду виявився ОСОБА_7 .

В ході подальшого проведення огляду було виявлено та вилучено:

1)Товарно-транспортну накладну № ТТН-1511-05 від 15.11.2025;

2)Видаткова накладну № 13 від 04.12.2024;

3)Акт прийому передачі до договору купівлі-продажу № 02/12/2024 від 02.12.2024 року;

4)Додаток № 2 до Договору купівлі-продажу № 02/12/2024 від 02.12.2024 року;

5)Договір купівлі-продажу № 02/12/2024 від 02.12.2024.

З пояснення ОСОБА_7 було встановлено, що він працює у ТОВ «Світловодський завод залізобетонних виробів», 15.11.2025 року здійснював перевезення піску із земельної ділянки за кадастровим номером :05:000:0006 з метою підтвердження своїх дій ОСОБА_7 надав працівникам поліції вказані вище документи.

Відповідно до відкритих джерел «Публічної кадастрової карти України», земельна ділянка за кадастром номером :05:000:0006 має цільове призначення для розміщення сонячної електростанції; вид використання для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій; форма власності комунальна власність; площа 19.5458 га., адреса - Полтавська область, Кременчуцький район, Кам`янопотоківська сільська рада.

16.11.2025 року слідчим СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 винесено постанову про визнання речовим доказом: товарно-транспортної накладної № ТТН-1511-05 від 15.11.2025; видаткової накладної № 13 від 04.12.2024; акту прийому передачі до договору купівлі-продажу № 02/12/2024 від 02.12.2024 року; додаток № 2 до Договору купівлі-продажу № 02/12/2024 від 02.12.2024 року; договору купівлі-продажу № 02/12/2024 від 02.12.2024.

16.11.2025 прокурор Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області з клопотанням про арешт вищевказаного майна, мотивуючи подане клопотання необхідністю збереження речових доказів та забезпечення кримінального провадження.

20 листопада 2025 року слідчий суддя Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області задовольнив клопотання прокурора та наклав арешт на вище вказане майно.

З даним рішенням погоджується і колегія суддів та приходить до висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких власник майна просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, не підтвердуються матеріалами справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення. Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 без задоволення.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту на майно в порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407 та ст.422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «Світловодський завод залізобетонних виробів»- адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 20 листопада 2025 року без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4