Справа № 170/318/24
Провадження № 1-кп/168/44/26
У Х В А Л А

про призначення судового розгляду

та продовження строків запобіжних заходів

23 січня 2026 року Старовижівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в селищі Стара Вижівка в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000225 від 18.03.2024 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадження Старовижівського районного суду надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Кримінальне провадження підсудне Старовижівському районному суду Волинської області. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог КПК України, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.

У підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження не заперечили щодо призначення судового розгляду кримінального провадження.

Враховуючи те, що підстав для прийняття рішень, визначених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України судом не встановлено, слід закінчити підготовче провадження і призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні.

Прокурор подав до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , строком на 60 днів без визначення розміру застави, на підставі п.5 ч.4 ст.183 КПК України.

Клопотання обґрунтовуються тим, що обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення. На обґрунтування підозри органом досудового слідства зібрано ряд доказів. Строк тримання під вартою підозрюваним неодноразово продовжувався. Заявлені ризики у клопотанні про застосування запобіжного заходу щодо обвинувачених не одноразово перевірялись слідчими суддями, судом при обранні та продовженні запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, а також під час відмови у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 і не зменшились на теперішній час.

Обставинами, на підставі яких сторона обвинувачення дійшла висновку про наявність вказаних ризиків є те, що кримінальне правопорушення, що інкримінується ОСОБА_8 і ОСОБА_7 є особливо тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Вищевикладене свідчить також про те, що ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, свою участь у незаконному перевезенні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуту наркотичних засобів, особливо небезпечних психотропних речовин, можуть планувати втечу та переховування від органів досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності. Перебування нашої держави у стані війни з російською федерацією може також сприяти ОСОБА_8 і ОСОБА_7 до залишення меж країни, що унеможливить судовий розгляд.

Також прокурор зазначає, що ОСОБА_8 і ОСОБА_7 можуть незаконно впливати на інших обвинувачених, експертів, інших учасників кримінального провадження, з метою зміни раніше наданих у кримінальному провадженні показань і уникнення кримінальної відповідальності, оскільки обвинувачені ознайомлені із матеріалами в порядку ст. 290 КПК України, які містять значиму інформацію, у тому числі щодо проведених слідчих та процесуальних дій відносно невстановлених до цього часу осіб. З урахуванням вказаної обставини обвинувачені, перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, матимуть можливість обговорювати між собою та іншими невстановленими особами, причетними до протиправної діяльності, відомі органу досудового розслідування обставини незаконного виготовлення та незаконного збуту особливо небезпечних психотропних речовин, та, усвідомлюючи невідворотність покарання, намагатимуться вплинути на цих осіб, розробити стратегію ухилення від відповідальності, а також на експертів, свідків.

Таким чином, наразі є достатньо даних вважати, що використовуючи вплив на учасників кримінального провадження з метою мінімізації негативних наслідків для себе, обвинувачені мають можливість впливати на свідків, інших осіб, які ще не допитані, з метою розроблення загальної, узгодженої стратегії уникнення від кримінальної відповідальності.

Зазначені ризики, які виправдовують застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 і ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не зменшились і продовжують існувати, оскільки перебуваючи під вартою ОСОБА_8 і ОСОБА_7 не мали можливості контактувати з причетними до вчинених ним злочинів особами, й узгоджувати з ними свої дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення незаконного впливу на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачуються.

З урахуванням викладених обставин жоден більш м`який запобіжний захід, крім запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

Крім наявності зазначених ризиків, матеріали провадження дають змогу оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання кожного з них винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються; міцність соціальних зв`язків обвинувачених в місці його постійного проживання; вік та стан здоров`я кожного обвинуваченого; їх майновий стан; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

У випадку засудження ОСОБА_8 і ОСОБА_7 за вчинення інкримінованого особливо тяжкого злочину, до них може бути застосовано виключно покарання у виді реального позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Відповідно до вказаної рекомендації, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин, тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Щодо особи обвинувачених на даний час встановлено, що вони є працездатними, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали їх утриманню під вартою, не страждають. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_8 і ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Враховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , дані про їх особу, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання наведеним у клопотанні ризикам необхідно продовжити строк застосування до ОСОБА_8 і ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення у відповідності до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України застави.

Востаннє строк тримання під вартою щодо обвинувачених продовжено до 01.02.2026 включно згідно з ухвалою Шацького районного суду Волинської області від 04.12.2025 у справі № 170/318/24.

Дане провадження передано для розгляду Старовижівському районному суду Волинської області. Беручи до уваги вищевказані законодавчі положення та практику Європейського суду з прав людини, ураховуючи тяжкість, специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , дані про їх особу, є усі законні підстави не застосовувати до них менш суворий запобіжний захід.

Прокурор у судовому засіданні зазначені клопотання щодо застосування запобіжних заходів підтримав з підстав, викладених у клопотаннях, просить клопотання задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав суду письмове заперечення на клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , яке підтримав у судовому засіданні.

Зазначає, що в клопотанні прокурора не наведено жодних обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_8 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення. Стосовно ОСОБА_8 жодних слідчих дій не проводилось, його участь в інкримінованих діях не підтверджена жодним доказом. На підтвердження посилання у клопотанні на те, що ОСОБА_8 може незаконно переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, знищити документи особисто або за допомогою інших осіб, прокурор не навів переконливих обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність заявлених ризиків.

У підозрюваного ОСОБА_8 наявні міцні соціальні зв`язки, а саме він має дружину, дітей, в тому числі малолітню дитину, що також ставить під сумнів ризик переховування від суду.

Ризик знищення підозрюваним документів слідчий пов`язує із тим, що органом досудового розслідування не вилучено всіх документів. Однак, вказане обґрунтування, що походить від виконання органом досудового розслідування своїх обов`язків, не може слугувати вагомою обставиною, оскільки не повинно перекладатися на підозрювану особу шляхом покладення певного обмеження у вигляді застосування заходу забезпечення кримінального провадження. Більше того, на теперішній час кримінальне провадження розглядається в суді першої інстанції, органом досудового розслідування зібрано докази та відкрито матеріали кримінального провадження, тому знищення доказів не можливе.

Зазначені у клопотанні ризики незаконного впливу з боку підозрюваного на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому підозрюється слідчим взагалі не обґрунтовані та відповідних доказів не надано, що вказує на недотримання прокурором вимог ч. 5 ст. 132, п. 5 ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 184 КПК України.

Так, підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем мешкання, є єдиним годувальником в сім`ї, так як його дружина не працевлаштована та здійснює догляд за дітьми. Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою утруднить виконання ним своїх обов`язків по утриманню родини, а отже негативно вплине на рівень доходу його сім`ї.

Просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора та вважає, що доцільно обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 у поданому суду письмовому запереченні на клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 просить відмовити в клопотанні прокурора та обрати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту або альтернативний у виді застави. Вказує, що ризики з плином часу зменшились. Клопотання обґрунтоване лише тяжкістю покарання. Участь ОСОБА_8 у інкримінованих діях є значно меншою в порівнянні з іншим учасником справи. ОСОБА_8 не судимий, тому немає ризику вчинити інше правопорушення. Ризик впливу на свідків не можливий, оскільки обвинувачений проживає у Черкаській області, ініціює застосування до нього домашнього арешту, а свідки проживають на території Волинської області. Орган досудового розслідування вже зафіксував усі обставини злочину, докази долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_10 підтримав заперечення, доповнив, що ОСОБА_8 перебуває під вартою тривалий час, в той же час він має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, має позитивну характеристику, його дружина померла. Клопотання прокурора не обґрунтовуються доказами, містять однакові і однотипні обґрунтування, а ризики не доведені, в тому числі необґрунтованим є ризик переховування від суду.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 заперечив щодо клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_12 звернув увагу суду на те, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою без обвинувального акта суду, що суперечить позиціям, викладеним у рішеннях ЄСПЛ. Усі докази у справі зібрані, надані до матеріалів справи, майже всі вже досліджені, тому ризики не обґрунтовані. Вважає можливим застосування менш суворих запобіжних заходів, застави чи домашнього арешту. Крім того ОСОБА_7 вину визнає, має неповнолітню дитину, батьків похилого віку.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 у вирішенні клопотання щодо строків запобіжного заходу покладається на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_13 просить відмовити в клопотанні прокурора. Обвинувачені тривалий час перебувають під вартою, судом вже досліджені майже всі докази, тим самим нівелюються ризики, вказані у клопотанні прокурора. Обвинувачений ОСОБА_6 довів належне виконання процесуальних обов`язків, тому до інших обвинувачених можливо також застосувати менш суворі запобіжні заходи.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора необхідно задовольнити повністю з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.333 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Частинами 1, 2 ст.331 КПК встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

До заходів забезпечення кримінального провадження, відносяться, зокрема, запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК).

Запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора (ч. 4 ст. 176 КПК).

Метою застосування запобіжного заходу згідно з ч.1 ст.177 КПК є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Шацького районного суду Волинської області від 04.12.2025 щодо обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 01.02.2026 включно, без визначення розміру застави.

У даний час кримінальне провадження надійшло до Старовижівського районного суду для розгляду по суті. Здійснюється стадія підготовчого провадження.

Суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_8 і ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення вказаних клопотань, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинувачених може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, а наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

ОСОБА_8 і ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах, вчинених повторно за попередньою змовою групою осіб, що свідчить про їх високу суспільну небезпечність.

Суд також враховує, що на утриманні у ОСОБА_8 є троє неповнолітніх дітей, а на утриманні ОСОБА_7 є одна неповнолітня дитина.

Разом з тим, приватний інтерес, який виражається в можливості забезпечення обвинуваченими виховання неповнолітніх дітей, не є вищим за публічний інтерес щодо запобігання поширенню серед населення наркотичних засобів та психотропних речовин в особливо великих розмірах.

Тримання обвинувачених під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

ОСОБА_8 і ОСОБА_7 не працюють, не мають офіційного джерела доходів. Окрім того, протипоказань щодо утримання їх в умовах слідчого ізолятора не встановлено.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Ризиками, які дають підстави суду продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід вважати те, що обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_7 можуть переховуватись від суду, зважаючи на суворість покарання, яке їм загрожує, а також те, що останні можуть впливати на свідків, які ще судом недопитані, а також на експертів. Також суд враховує і стадію судового розгляду даного провадження в даний час, те, що провадження надійшло до суду і перебуває на стадії підготовчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити кримінальне правопорушення. В той же час, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

На переконання суду прокурор довів обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків про те, що обвинувачені можуть вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України і, що застосований щодо кожного з них запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить виконання ними покладених обов`язків.

З врахуванням наведеного, особи обвинувачених та тяжкості інкримінованих їм діяння, віку та стану їх здоров`я, відсутність жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість утримання обвинувачених в слідчому ізоляторі, стадії судового розгляду кримінального провадження, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим на шістдесят днів, а оскільки останні обвинувачуються в особливо тяжкому злочині у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, на підставі п.5 ч.4 ст.183 КПК України, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави.

Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи на час розгляду клопотання є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою слід задоволити, а з огляду на викладені вище обставини на норми права, доводи захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про необґрунтованість клопотання прокурора не можуть бути взяті до уваги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-316, 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 18.03.2024 за №0000225 про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307КК України на 13 год. 00 год. 28.01.2026 року у приміщенні Старовижівського районного суду Волинської області.

Кримінальне провадження розглядати у складі колегії трьох суддів у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання викликати прокурора, обвинувачених та їх захисників.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченому ОСОБА_7 задовольнити повністю.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 23 березня 2026 року включно, в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» (вул. Нестора Бурчака, буд. 3, м. Луцьк, Волинської області), без визначення розміру застави на підставі п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 задовольнити повністю.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 23 березня 2026 року включно, в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» (вул. Нестора Бурчака, буд. 3, м. Луцьк, Волинської області), без визначення розміру застави на підставі п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Копію ухвали направити в Державну установу «Луцький слідчий ізолятор» для відома та вручення обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .

Ухвала в частині застосування запобіжних заходів може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду складено 23.01.2026 року 16.00 год.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_14