КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №361/430/24 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1508/2026 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

06 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0003601 від 12.10.2023 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, з вищою освітою, офіційно не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: - 26.12.2022 вироком Броварського міськрайонного суду за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин, покарання за яким відбуте 18.04.2023; - 29.10.2024 вироком Печерського районного суду м. Києва від 29.10.2024 до 7 років позбавлення волі, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року перекваліфіковано дії ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі ст. 70 КК України, з врахуванням вироку Печерського районного суду м. Києва від 29.10.2024, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, арешту майна та речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 12 жовтня 2023 року близько 17 години 00 хвилин, маючи не зняту, не погашену судимість за вироком Броварського міськрайонного суду від 26.12.2022 за ч. 2 ст. 125 КК України, яким засуджений до покарання у виді громадських робіт, перебував за адресою: АДРЕСА_1 , де між ним та ОСОБА_9 виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_6 виник умисел на вбивство ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час словесного конфлікту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, усвідомлюючи, що нанесення ударів ножем у шию, живіт та грудну клітину є небезпечним для життя людини, посягаючи на найвищу соціальну цінність - життя людини, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_9 та бажаючи їх настання, ОСОБА_6 , діставши з куртки ніж та взявши його до правої руки, наніс ним два удари в область шиї, чим спричинив, два колото-різаних поранення шиї по задній та боковій поверхнях, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, після чого наніс тим самим ножем два удари в область черевної порожнини ОСОБА_9 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді двох проникаючих колото-різаних поранень черевної порожнини в області правого підребер`я та біля пупка з ушкодженим печінки та тонкої кишки, утворенням гемоперитонеуму (на операції лапаротомія виявлено та видалено близько 1500 мл рідкої крові зі згортками), які як кожне окремо, так і у сукупності відносяться до тяжких тілесних пошкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_6 тим самим ножем наніс ОСОБА_9 два удари в область грудної клітки, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді двох непроникаючих колото-різаних поранень грудної клітки в проекції 7-х міжребірь з обох боків по задньо-пахвинним лініям, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після чого злочинні дії ОСОБА_6 були припинені ОСОБА_10 , який проїжджав повз та став очевидцем нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_6 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця та досягнення своєї злочинної мети, а саме смерті ОСОБА_9 , але кримінальне правопорушення не було закінчене з причин, які не залежали від його волі, оскільки наслідки у вигляді смерті останнього не настали завдяки наданню йому своєчасної медичної допомоги.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, тобто вчинення усіх дій, які обвинувачений вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак довести свій злочинний умисел до кінця не зміг, з причин, що не залежали від його волі.

Разом з тим, врахувавши характер і динамічність дій обвинуваченого, його поведінку під час вчинення злочину, вибір знаряддя злочину, завдання ним множинних цілеспрямованих ударів ножем в живіт, шию та область тулуба, та їх припинення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обвинувачений у цьому випадку діяв із прямим умислом на позбавлення життя потерпілого, однак не вчинив усіх необхідних дій, які були для нього завідомо такими, що потягнуть смерть останнього по незалежним від нього причин, а саме припинені свідком ОСОБА_10 , шляхом припинення ударів та вихоплення ножа у обвинуваченого.

Відповідно, проаналізувавши та оцінивши всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважав вину обвинуваченого ОСОБА_6 доведеною, а його дії кваліфікував за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на вбивство, тобто незакінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав на вирок суду апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій, просить направити його на лікування до психіатричного закладу, вказуючи на те, що у нього наявний діагноз «шизофренія».

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 , за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, а тому, згідно із ст. 404 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається з вироку суду, обираючи обвинуваченому ОСОБА_6 вид та розмір покарання, суд першої інстанції відповідно до ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких та дані про особу винного, який раніше судимий, відповідно до листа КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» від 20.10.2023 та довідок від 17.10.2023 на обліках у лікаря-нарколога не перебуває, згідно із характеристикою за місцем проживання зарекомендував себе негативно, зі слів сусідів був безробітним та зловживав спиртними напоями, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд першої інстанції, згідно із ст. 66 КК України визнав і врахував, щире каяття. Врахувавши наведені вище обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізаціїпокарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України, узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність направлення його на лікування до психіатричного закладу, у зв`язку із наявним у нього діагнозом «шизофренія», то колегія суддів вважає їх неспроможними, з огляду на наступне.

Так, особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки (відповідно вольова та інтелектуальна ознаки) не є суб`єктом кримінального правопорушення в розумінні ч. 1 ст. 18 КК і в такому випадку відсутня вина як обов`язкова основна ознака суб`єктивної сторони будь-якого складу кримінального правопорушення, а отже і суб`єктивна сторона. Зазначене є правовою підставою для юридичної оцінки дій неосудної особи не як кримінального правопорушення, а як суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК.

Статтею 92 КК передбачено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання (ст. 93 КК).

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Разом з тим, як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи №1236 від 28.11.2023 проведеної експертами відділу судово-психіатричної експертизи Центру судових експертиз ДУ «ІСП МОЗ України»:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу відповідний до інкримінованого кримінального правопорушення виявляв ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок поєднаного вживання психоактивних речовин (алкоголь, канабіноїди, психостимулятори), епізодичне вживання. За психічним станом в період часу, відповідний до інкримінованого кримінального правопорушення, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

- На теперішній час ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок поєднаного вживання психоактивних речовин (алкоголь, канабіноїди, психостимулятори), епізодичне вживання (згідно МКХ-10, шифр F19.25). За психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за психічним станом надання психіатричної допомоги не потребує.

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок поєднаного вживання психоактивних речовин (алкоголь, канабіноїди, психостимулятори), епізодичне вживання (згідно МКХ-10, шифр F19.25). Потребує спостереження нарколога на загальних підставах.

У період правопорушення ОСОБА_6 , не перебував у будь-якому фізіологічно-нормальному вираженому емоційному стані, в т.ч., стані фізіологічного афекту.

Таким чином, зважаючи на те, що примусові заходи медичного характеру повинні застосовуватися лише за наявності у матеріалах кримінального провадження обґрунтованого висновку судової експертизи про наявність у особи хвороби чи іншого розладу, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а в матеріалах кримінального провадження міститься висновок судово-психіатричної експертизи №1236 від 28.11.2023, який підтверджує осудність ОСОБА_6 , то підстави для застосування до обвинуваченого примусових заходів медичного характеру у виді надання психіатричної допомоги з поміщенням в спеціальний лікувальний заклад, відсутні.

Колегія суддів також звертає увагу, на повідомлення філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» №771-КИ від 03.09.2025, відповідно до якого стан здоров`я ОСОБА_6 на даний час стабільний, задовільний та відповідає перебігу наявного психічного (шизотиповий розлад) захворювання.

За таких обставин, у даному випадку, наявність ознак психічних та поведінкових розладів внаслідок поєднаного вживання психоактивних речовин, епізодичне вживання (згідно МКХ-10, шифр F19.25)не є підставою застосування до ОСОБА_6 заходів медичного характеру, як про те ставить питання апелянт, оскільки матеріали кримінального провадження не містять правових підстав для застосування такого заходу.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, обвинуваченим до апеляційного суду не надано.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року у кримінальному провадженні №0003601 від 12.10.2023 щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3