Справа № 467/1270/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка заяву засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера,

ВСТАНОВИВ:

Питання, що вирішується ухвалою

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням, яким просив звільнити його умовно достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Своє звернення умотивував тим, що відбував покарання в ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10», де працював на промисловій зоні, за що двічі заохочувався за сумлінне ставлення до праці.

Проте, після початку повномасштабного вторгнення країни агресора на територію України він був незаконно вивезений до Краснодарського краю рф, де й утримувався до 10 січня 2025 року.

Вказав, що протягом усього часу перебування у таборах рф мусив терпіти постійне знущання, як моральне, так і фізичне, внаслідок чого стан його здоров`я значно погіршився.

Незважаючи на те, що за українським законом строк відбування ним покарання ще не завершився, він добровільно повернувся до України і зараз відбуває покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)».

Незважаючи на те, що він є особою пенсійного віку, він все ж таки працює на промисловій зоні колонії, за що має два заохочення.

При цьому порушень режиму утримання не допускає, характеризується позитивно, бере участь у заходах, що організовуються адміністрацією колонії.

Засуджений вказав, що на цей час своє провину у скоєному визнає повністю та розкаюється. Має сім`ю, яка чекає його повернення додому.

У зв`язку з тим, що він своєю сумлінною поведінкою і чесним ставленням до праці довів своє виправлення, засуджений просить суд звільнити йому умовно достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

Позиція учасників справи

В судовому засідання засуджений своє клопотання підтримав повністю, просив його задовольнити та додатково пояснив суду, що відбуваючи покарання у ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» він постійно залучався до праці, за що два рази заохочувався. Це, зокрема, можуть підтвердити інші засуджені, які прибули разом із ним до ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)».

Вказав, що коли російські війська зайшли на територію Херсонської області, то змінили керівництво і охорону ДУ «Дар`ївська ВК №10». На роботи до промислової зони росіяни засуджених не виводили.

Проте, у подальшому його перевезли до Краснодарського краю, де він відбував покарання загалом у чотирьох колоніях.

Відношення росіян до українських засуджених було жахливим, через що він постійно терпів фізичний і моральний тиск, навіть побої.

Дещо пізніше його відвези до м. Керч, де суд здійснив перерахунок призначеного йому покарання відповідно до російського законодавства, внаслідок він був звільнений.

Але не залишився на території росії і через Грузію добровільно повернувся до України. Незважаючи на те, що в Україні він мав продовжити відбувати призначений судом строк покарання у виді позбавлення волі.

Додав, що по прибуттю до ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)», незважаючи, що він є особою пенсійного віку, залучається до праці на промисловій зоні і має два заохочення.

Водночас, порушення режиму утримання не допускає.

З цим, засуджений просив його клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні вважав відсутніми підстави для умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання через те, що на цей час засуджений лише став на шлях виправлення, однак. не довів його в повній мірі.

Правове регулювання умовно дострокового звільнення

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Частиною другою статті 81 КК України установлено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі ( п.2 ч.3 ст. 81 КК України).

У контексті сумлінної поведінки засудженого суд піддаватиме оцінці, перш за все, дотримання вимог режиму відбування покарання; правил внутрішнього розпорядку установи; додержання дисципліни; виконання вказівок і розпоряджень адміністрації установи; наявності заохочень/стягнень, їх кількості та обставин, які передували їх застосуванню; участі у самодіяльних організаціях та програмах виховного впливу; поведінку в колі засуджених.

Перевіряючи ставлення до праці, суд зважатиме на факти добропорядного, відповідального та чесного ставлення до покладених на засудженого трудових обов`язків, правил охорони праці та техніки безпеки, бережливого використання обладнання установи та засобів праці, прояву трудової ініціативи.

Водночас, при проведенні аналізу сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці, суд братиме до уваги не окремі вчинки засудженого, а безперервну і стабільну лінію його поведінки, так само як і загалом спосіб життя в умовах специфічного режиму проживання.

При цьому, суд враховує, що процес виправлення засудженого не є одномоментним, йому притаманна певна динаміка і поступовість розвитку, зокрема, в бік чи то позитивних, чи то негативних змін, залежно від конкретних обставин.

А відомості про це суд отримуватиме з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує виникненню у нього права на умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання.

Безперечно суд проаналізує і усі наявні у нього відомості про ставлення засудженого до скоєного ним правопорушення, що, у свою чергу, вказує на готовність останнього, за можливості, виправити ситуацію і буде являти собою додатковий важіль для правильного прийняття рішення у цій справі.

Установлені судом обставини в рамках цього провадження і їх оцінка у контексті застосованого права

Тож, суд за наслідками дослідження матеріалів особової справи засудженого установив таке.

ОСОБА_4 засуджений вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 червня 2020 року за ч.2 ст. 121, п.12 ч.2 ст. 115 КК України із застосуванням положень ч.1 ст. 70 цього ж Кодексу до 15 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання судом ухвалено рахувати з 17 червня 2020 року.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року вказаний вирок залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07 червня 2023 року вказані судові рішення були змінені.

Зокрема, дії ОСОБА_4 перекваліфіковані з п.12 ч.2 ст. 115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України та виключено застосування положень ч.1 ст. 70 цього ж Кодексу.

Тому за постановою ВС ОСОБА_4 вважається засудженим за ч.2 ст. 121 КК України до 10 років позбавлення волі.

У решті рішення суду першої та апеляційної інстанції були залишені без змін.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 травня 2025 року з урахуванням ухвали цього ж суду від 15 травня 2025 року про виправлення описки ОСОБА_4 зараховано у строк відбування покарання, визначеного вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 червня 2020 року з урахуванням постанови Верховного Суду від 07 червня 2023 року за ч.2 ст. 121 КК України до 10 років позбавлення волі, період фактичного відбування покарання з 25 липня 2018 року по 28 лютого 2022 року, період відбування покарання в установах виконання покарань на непідконтрольній території України з 01 березня 2022 року по 10 січня 2025 року, період переміщення на непідконтрольній території України та території російської федерації, протягом якого вирок не виконувався, з 11 січня 2025 року по 23 лютого 2025 року».

Строк відбування покарання засудженому судом ухвално обчислювати з моменту його повторного затримання в порядку виконання вироку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 червня 2020 року, тобто з 24 лютого 2025 року.

Тим самим початок строку відбування засудженим покарання відліковується з 24 лютого 2025 року, у той час, як кінець строку припадає на 27 липня 2028 року.

Із цим, 2/3 частини строку визначеного судом покарання засуджений відбув 26 березня 2025 року.

Відповідно, на час розгляду цього клопотання невідбута частина покарання становить 2 роки 10 місяців 2 дні.

Тому установивши наявність умов, визначених п.2 ч.3 ст. 81 КК України, для застосування умовно - дострокового звільнення засудженого, суд переходить до аналізу обставин, які вказують на його поведінку та ставлення до праці, у тому числі й доказів, як їх підтверджують.

Перш за все суд відмічає, що не може простежити динаміку поведінки засудженого і його ставлення до праці за період відбування покарання в ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10», так як матеріали його справи не містять у собі таких даних через обставини, що не залежати від самого засудженого.

Ані про наявність і кількість заохочень, ані про наявність і кількість стягнень.

Наразі установа виконання покарань направила до суду письмові пояснення засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які одностайно характеризують засудженого ОСОБА_4 позитивно і вказали про наявність у нього заохочень за працю на промисловій зоні ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10».

Але разом із цим суд не може взяти до уваги такі пояснення, так як був позбавлений можливості встановити особи цих засуджених і отримати від них показання у порядку, що установлений ст. 352 КПК України.

Позаяк, суд у межах кримінального провадження не має права оперувати поясненнями осіб, яких він не може встановити і допитати у якості свідків із дотриманням визначеної процесуальним законом процедури, бо такі пояснення не матимуть доказової сили для нього, оскільки не вважатимуться такими, що отримані у передбачений законом спосіб.

Та й будь якому випадку, навіть якби суд і допитав цих осіб у якості свідків, то виключно стосовно того, як безпосередньо ці засуджені характеризують поведінку ОСОБА_4 через призму їх власного сприйняття.

Проте, суду необхідні відомості саме про кількість заохочень, конкретних видів робіт і точний час відпрацьований час ОСОБА_4 , щоб простежити його дійсне ставлення до неї. А цю інформацію засуджені ОСОБА_5 і ОСОБА_6 суду надати у точній відповідності до реальних даних не зможуть.

Наразі вони відмічають лише про наявність заохочень у ОСОБА_4 і не можуть нічого знати про їх кількість, квартали, за підсумками роботи у яких були застосовані ці заохочення. А так само і про наявність/відсутність у нього стягнень за порушення режиму утримання, що має значення для прийняття правильного рішення про УДЗ.

Тому суд через об`єктивні обставини позбавлений можливості оцінити період відбування ОСОБА_4 покарання за період 25 липня 2018 року по 28 лютого 2022 року.

У той час, як з 01 березня 2022 року по 23 лютого 2025 року період відбування покарання ОСОБА_7 фактично переривався через повномасштабне вторгнення рф на територію України.

Суд почув засудженого стосовно обставин, які супроводжували його після заходу військ рф на територію Херсонської області, а так само і стосовно подій, які відбулись із ним після прибуття на територію рф та Грузії, у тому числі й про застосування до нього психологічного і фізичного тиску, проте, не може врахувати ці події і обставини при прийнятті рішення стосовно УДЗ, бо оцінює готовність засудженого до звільнення лише в ключі його поведінки і його ставлення до праці під час відбування покарання.

Із цим суд переходить до аналізу відбування ОСОБА_4 покарання безпосередньо в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія №83», до якої він прибув 31 березня 2025 року.

По прибуттю до колонії засуджений не скористався своїм правом працювати у місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією установи, через перебування у дільниці карантину, діагностики та розподілу.

З моменту прибуття до установи і по теперішній час засуджений не працевлаштований, заробітну плату не отримує.

Натомість станом на 23 квітня 2025 року загалом характеризується позитивно: дій, пов`язаних з погрозами або насильством, не вчиняє, не проявляє неадекватну поведінку,контролює свої емоції, не підтримує про кримінальних стосунків, натомість, підтримує соціальні зв`язки, має бажання змінити життя на краще, на критику реагує адекватно; намагається дотримуватись правомірних і ввічливих відносин з персоналом, відповідально ставиться до майна установи, самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень для цього; на профілактичному обліку не перебуває; продовжує виховні заходи.

Ризики повторного вчинення правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюються як середні.

Але вже станом на 23 вересня 2025 року, тобто по сплину п`яти місяців виховного впливу на засудженого, він залучається до робіт з благоустрою колонії, поліпшення житлово- потових умов та допоміжних робіт, приймає участь у проведенні ремонтів гуртожитку.

При цьому, роботи засуджений виконує в повному обсязі і проявляє трудову ініціативу.

І вже має два заохочення за своє ставлення до праці.

Водночас, ОСОБА_4 не допускає порушення режиму утримання і продовжує позитивно характеризуватись у побуті, у відносинах з іншими засудженими та з персоналом установи. На профілактичному обліку не перебуває і продовжує виконувати заходи виховного впливу.

Ризики повторного вчинення правопорушення і небезпеки для суспільства залишаються незмінними. Тобто, не прогресують у бік покращення, але й не знижуються.

Тож, суд відмічає вкрай позитивну динаміку поведінки засудженого і його ставлення до праці.

При цьому, суд враховує на те, що ОСОБА_4 є особою пенсійного віку, однак, незважаючи на це, залучається до робіт у колонії.

З рештою, якщо засуджений бажає скористатись своїм правом на УДЗ, то довести своє виправлення може тільки через своє ставлення до праці і зразкову поведінку.

Разом із цим, суд не може встановити загальний бал щодо ступеня виправлення засудженого через значене затемнення відповідної графи висновку.

Суд також враховує наявну у справі інформацію про те, що засуджений на цей переосмислив своє ставлення до скоєного злочину, бо визнає вину і усвідомлює наслідки. Адже при розгляді справи і після ухвалення вироку він не визнавав своєї вини, не погоджувався із призначеним покаранням і кваліфікацією своїх дій.

Але піддавши аналізу загалом усі наявні у особовій справі засудженого відомості у сукупності, вважає, що на даний час він лише став на шлях виправлення.

Оскільки очевидно наявні позитивні зрушення в його поведінці, так і його ставленні до праці, які, в свою чергу, свідчать про успішне здійснення процесу виправлення

Проте, на переконання суду засуджений ще потребує впливу виховних заходів протягом певного часу з тим, щоб повністю і беззаперечно довести своє виправлення і бути звільненим умовно дострокового на законних підставах.

Хоч суд і не встановив негативних проявів з боку засудженого в ході вихованого процесу під час відбування покарання, однак, не може однозначно стверджувати, що він готовий до правослухняного життя у соціумі на цей час.

Бо на переконання суду наявність лише двох заохочень за сумлінне ставлення до праці не є достатньою обставиною, що говорити про доведеність виправлення засудженого. А період, який суд може піддати аналізу на наявність/відсутність передумов для УДЗ є незначним, незважаючи на те, що це не залежало від дій засудженого і його волі.

Зокрема, й з огляду на тяжкість скоєного злочину, первинне ставлення до нього і, хоч і позитивну динаміку змін на краще, але не настільки, що беззаперечно говорити про можливість УДЗ на цей час.

Тому сьогодні суд змушений відмовити у задоволенні клопотання засудженого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-372, 537,539 КПК України,суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду, яка набрали законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_8