У Х В А Л А

25 листопада 2025 року м. Львів

Слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_6 від 03.11.2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 потерпілими у кримінальному провадженні №0003249 від 29.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.367 КК України, -

в с т а н о в и в :

Скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_6 від 03.11.2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 потерпілими у кримінальному провадженні №0003249 від 29.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.367 КК України. Просить таку скасувати.

Скаргу мотивує тим, що постановою слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_6 від 03.11.2025 року, відмовлено у визнанні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 потерпілими у кримінальному провадженні №0003249 від 29.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.367 КК України. Скаржник зазначає, що даним кримінальним правопорушенням його довірителям завдано майнову та моральну шкоду. Вважає дану постанову невмотивованою та необгрунтованою, такою, що порушує права їх права, у зв`язку з чим просить її скасувати.

Адвокат до судового засідання подав заяву про розгляд скарги у його відсутності, вимоги скарги підтримує, просить таку скасувати.

Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, з врахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що скаргу слід розглянути у відсутності скаржника на підставі наявних матеріалів.

Представник суб`єкта оскарження - Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, письмових заперечень на скаргу на адресу суду не скерував. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів. Крім того, в силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги вважаю, що таку слід задоволити частково виходячи з наступних підстав.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).

У відповідності до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Судом встановлено, що слідчими Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003249 від 29.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.367 КК України.

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулася до слідчого із вимогою про визнанян її потерпілими, однак отримав оскаржувану постанову, якою у визнанні потерпілим відмовлено.

Слідчий дану постанову мотивує тим, що скаржниками не надано, а досудовим розслідуванням не здобуто доказів про завдання останній моральної, фізичної або майнової шкоди.

Встановивши обставини та мотиви винесення оскаржуваної постанови приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Тобто, на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.

Таким чином, дізнавач, виносячи оскаржувану постанову, повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови, виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення заявнику шкоди та врахувати те, що саме за її заявою були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення та те, що права і обов`язки потерпілого виникли в особи з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення. Як зазначається скаржником, при поданні заяви про визнання її потерпілим, нею до матеріалів кримінального провадження було долучено докази завдання як матеріальної, так і моральної шкоди вказаним правопорушенням.

Тому слідчий суддя погоджується з доводами заявника, що відмова у визнанні її потерпілою слідчим належним чином не мотивована. Зокрема, слідчий в оскаржуваній постанові обмежився мотивами, в яких констатовано відсутність доказів заявника щодо спричинення останнім шкоди та констатацією, що завдання будь-якої фізичної чи моральної шкоди заявнику не встановлено, однак слідчий в оскаржуваній постанові не зазначив які слідчі та інші процесуальні дії вчинені в даному кримінальному провадженні, в тому числі з метою перевірки факту спричинення такої шкоди, та чи встановлював він у заявника факту заподіяння такої шкоди. Відсутня інформація, чи заявники викликались до органу досудового розслідування, чи відбирались в таких пояснення, чи з`ясовувались питання завдання таким шкоди.

Тому слідчий суддя погоджується з доводами заявника, що відмова у визнанні потерпілими слідчим належним чином не мотивована.

Таким чином, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки не містить належних мотивів прийнятого рішення, не відповідає вимогам процесуального закону, тому підлягає до скасування з зобов`язанням слідчого повторно розглянути заяву.

Крім цього, слід роз`яснити скаржнику, що вимога зобов`язати слідчого визнати осіб потерпілими у даному кримінальному провадженні, не підлягає розгляду слідчим суддею, оскільки не передбачена ч.1 ст. 303 КПК України. Слідчий суддя не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, у тому числі і функцію процесуального керівництва досудового розслідування, а також втручатись у закріплену ст. 40 КПК України процесуальну самостійність слідчого.

Керуючись ст.ст. 55, 110, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково .

Постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_6 від 03.11.2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 потерпілими у кримінальному провадженні №0003249 від 29.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.367 КК України скасувати.

Зобов`язати слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_6 або іншого слідчого в провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження №0003249, відповідно до вимог ст. 220 КПК України, повторно розглянути заяву адвоката ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про залучення їх в якості потерпілих, про що повідомити заявника.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1