ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1/26
Провадження №1-кс/477/7/26
УХВАЛА

про арешт майна

19 січня 2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000001 від 01 січня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2026 року прокурор Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000001 від 01 січня 2026 року із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 майно, що було вилучено 01 січня 2026 року в ході проведення особистого обшуку особи, затриманої в порядку статті 208 КПК України.

В обґрунтування поданого клопотання посилається на те, що у провадженні слідчого відділу ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000001, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 01 січня 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого четвертою статті 187 КК України, за фактом нападу на ОСОБА_5 з метою заволодіння її майном, шляхом проникнення у житло, що вчинено в умовах воєнного стану.

Досудовим розслідуванням у цьому кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_4 31 грудня 2025 року проник на територію домоволодіння по АДРЕСА_1 , де став вимагати у ОСОБА_5 передати йому грошові кошти, приставивши ніж до шиї потерпілої, що охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України.

01 січня 2026 року ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України в порядку статті 208 КПК України.

В ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 було виявлено та вилучено майно: грошові кошти, мобільні телефони та документи.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, прокурор ОСОБА_3 звернувся з даним клопотанням у якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

У судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явився, подавши заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

ОСОБА_4 , як володілець майна, з приводу якого вирішується питання про накладення арешту, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділу ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській перебуває кримінальне провадження №0000001 від 01 січня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України, за фактом нападу на ОСОБА_5 з метою заволодіння її майном, шляхом проникнення у житло, що вчинено в умовах воєнного стану.

Під час досудового розслідування в даному кримінальному провадженні встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_4 31 грудня 2025 року, з метою особистого збагачення, реалізуючи свій злочинний корисливий намір, направлений на викрадення чужого майна, після 12.00 год., прийшов до огородженої території домоволодіння по АДРЕСА_1 , та через відсутній фрагмент огорожі зі сторони присадибної земельної ділянки, незаконно проник на територію двору вказаного домоволодіння.

Діючи на реалізацію свого корисливого умислу, ОСОБА_4 пройшов до вхідних дверей будинку, які були закриті, однак не зачинені, та приклавши фізичну силу, натиснув на вказані двері, і таким чином відчинивши їх, проник до приміщення вищевказаного будинку, у якому знаходилася ОСОБА_5 . Пройшовши до кухні будинку, ОСОБА_4 став вимагати у ОСОБА_5 передати йому заощаджені грошові кошти, при цьому з метою примусити потерпілу виконати його вимогу, дістав із кишені куртки ніж та, приставивши його до шиї потерпілої, став погрожувати ОСОБА_5 застосуванням насильства. Під тиском погроз ОСОБА_5 у спальній кімнаті будинку, із своєї сумки дістала грошові кошти в сумі 1000 грн., після чого передала їх ОСОБА_4 .

Не зупиняючись на цьому, ОСОБА_4 продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, став вимагати у ОСОБА_5 передати йому золоту обручку вартістю 6000 грн., при цьому самостійно зняв її із пальця останньої, а також заволодів мобільним телефоном марки Infinix Х6532 ІМЕН: НОМЕР_1 ІМЕІ2: НОМЕР_2 , який був розміщений на дивані.

Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 12500 грн.

Тим самим, ОСОБА_4 ймовірно вчинив дії, які охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України.

01 січня 2026 року ОСОБА_4 затримано в порядку статті 208 КК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України.

Цього ж дня, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України, тобто в нападі з метою заволодіння чужим майном, з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану, яка з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

Під час проведення особистого обшуку затриманого в порядку статті 208 КПК ОСОБА_4 , було виявлено та вилучено речі, зокрема грошові кошти та належні останньому мобільні телефони.

Згідно постанови про визнання речовим доказом від 01 січня 2026 року, вилучене під час обшуку особи, затриманої в порядку статті 208 КПК України майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000001 від 01 січня 2026 року та передано на зберігання до кімнати речових доказів ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області.

З метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні прокурор ОСОБА_3 , звернувся з даним клопотанням.

Вирішуючи питання арешту в межах поданого клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами статті 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (частина третя статті 132 КПК України).

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Описана у клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення у сукупності з наданими слідчим матеріалами кримінального провадження свідчить про причетність ОСОБА_4 до вчинення протиправних дій пов`язаних із нападом на ОСОБА_5 з метою заволодіння її майном, шляхом проникнення у житло, що вчинено в умовах воєнного стану.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (частина перша статті 167 КПК України).

Згідно частини другої статті 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Так у випадку вилучення майна у затриманої на підставі статті 208 КПК особи, таке майно набуває статусу тимчасово вилученого майна та за правилами статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про його повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна. Затримання особи в порядку статті 208 КПК України, у цьому випадку і є підставою для проведення обшуку цієї особи.

З огляду на встановлені матеріалами клопотання обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, на арешті якого наполягає орган досудового розслідування, відповідає критеріям речових доказів, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, оскільки може зберігати на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, містити відомості щодо обставин його вчинення і, таким чином, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням статтями 170-173 КПК України, приходжу до переконання про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, так як зберегло сліди кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя, з огляду на обставини справи та враховуючи, що у кримінальному провадженні необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки слідчим доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, що було вилучене 01 січня 2026 року в ході проведення особистого обшуку затриманого, у порядку статті 208 КПК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном, а саме на:

грошові кошти в сумі 620 грн, купюрами номіналом 500 грн., 100 грн. та 20 грн.;

посвідчення УБД №352022 на ім`я ОСОБА_6 ;

мобільний телефон, марки «Infinix Х6532», імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 ;

чохол з ножом із рукояткою коричневого кольору, лезо довжиною 11 см., довжина рукоятки 13 см;

мобільний телефон марки «Redmi Note 9 Pro», імеі1: НОМЕР_3 , імеі2: НОМЕР_4 із сім карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_5 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_7