Справа № 442/4118/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/703/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 червня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст.71 КК України, з урахуванням п.п.„б п.3 ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань призначених за даним вироком та за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 03.02.2025, остаточно визначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Вирішено питання про речові докази, процесуальні витрати та арешт майна.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 20.05.2025 близько 14 години 00 хвилин, перебуваючи у парку, що на вул. Андрія Мельника у місті Стебнику Львівської області, знайшов на землі у траві фрагмент блістера з вмістом у ньому двох таблеток білого кольору.

Усвідомлюючи, що вказані таблетки білого кольору є метадоном, що являється наркотичним засобом, вирішив їх придбати, шляхом привласнення знайденого, з метою власного вживання, без мети збуту.

У подальшому, ОСОБА_7 , всупереч вимогам ст. 7 Закону України „Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори від 15.02.1995 № 60/95-ВР, ст. 1 Закону України „Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними від 15.02.1995 № 62/95-ВР, з наступними змінами і доповненнями, умисно, незаконно, достовірно знаючи, що це є наркотичний засіб обіг якого обмежено метадон, зберігав у передній правій кишені своєї куртки для власного вживання без мети збуту до 14 години 52 хвилин 20.05.2025, тобто до моменту, коли його зупинили працівники поліції.

Так, 20.05.2025 в період з 15 години 53 хвилин по 16 годину 07 хвилин під час проведення огляду місця події неподалік будинку № 2-А на вул. Андрія Мельника в місті Стебнику Львівської області у ОСОБА_7 виявлено та вилучено фрагмент блістеру із вмістом у ньому двох таблеток білого кольору метадон, які віднесені до наркотичного засобу, обіг якого обмежено загальною масою 0,0448 грама, які останній незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого та зберігав у передній правій кишені своєї куртки для власного вживання, без мети збуту.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуваний вирок у частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ч. 4 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом поглинання одного покарання іншим, призначеним за даним вироком та вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 03.02.2025, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається, що ОСОБА_7 беззаперечно та повно визнав свою вину, щиро розкаявся, погодився на проведення судового розгляду без його участі. Вказує, що санкцією ч. 1 ст. 309 КК України передбачено покарання і у виді штрафу.

При апеляційному розгляді справи захисник підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів та просив таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу захисника з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються та апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши апеляційні доводи захисника щодо призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно матеріалів справи, при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом у повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке класифікується як кримінальний проступок, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а саме беззаперечне визнання ним вини у повному обсязі, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується негативно, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та визнання вини, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Отже, при призначенні обвинуваченому покарання місцевим судом враховано усі наявні у справі обставини та дані про особу ОСОБА_7 , у тому числі і ті, на які захисник покликається у своїй апеляційній скарзі.

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 у межах даної справи вчинив кримінальне правопорушення через незначний проміжок часу (20 травня 2025 року) після того, як був засуджений вироком Трускавецького міського суду Львівської області 03 лютого 2025 року, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України покарання, у межах санкції інкримінованої йому статті, а саме у виді обмеження волі строком на 1 рік, у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України, іншого покарання, зокрема у виді штрафу, як просить захисник в апеляційній скарзі.

Крім цього, колегія суддів погоджується із призначенням обвинуваченому остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України.

Підстави вважати, що призначене за оскаржуваним вироком обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим внаслідок суворості відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: