УХВАЛА

Іменем України

25.09.2025 Справа №607/19748/25 Провадження №1-кс/607/5585/2025

м. Тернопіль

Слідча суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000093 від 23.03.2023 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Берестове Бердянського району Запорізької області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

УСТАНОВИЛА:

24.09.2025 старший слідчий в ОВС слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_5 звернувся до слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_6 .

Клопотання мотивоване тим, що СВ УСБУ в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000093 від 23.03.2023 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Так, органом досудового розслідування встановлено, що з початку окупації російською федерацією частини Запорізької області у громадянки України ОСОБА_6 як мешканки тимчасово окупованої території виник злочинний умисел, спрямований на колабораційну діяльність.

При цьому ОСОБА_6 було відомо, що згідно з Конституцією Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

24.02.2022 військовослужбовці зс рф шляхом збройної агресії незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, Донецькій та Луганській областях і здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення для держави і у такий спосіб здійснили тимчасову окупацію частини території України, в тому числі села Смирнове Пологівського району Запорізької області.

З метою протидії збройній агресії російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб введено воєнний стан, який продовжено у визначеному законом порядку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон № 1207-VII), тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі за текстом - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Відтак, Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» села Олексіївка та Смирнове Смирновської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, внесені до вказаного переліку територіальних громад, які перебувають в тимчасовій окупації починаючи з 03.03.2022.

Після окупації зазначених територій Запорізької області, представниками збройних формувань російської федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій ними території області шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності місцевих громад, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування, правоохоронців, активістів, волонтерів та їх членів сім`ї і близьких родичів.

Разом з тим 12.03.2022 представниками збройних формувань російської федерації всупереч законного порядку установленого Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими діючими нормативно-правовими актами, цілеспрямовано було створено окупаційну адміністрацію російської федерації - «Военно-гражданская администрация Запорожской области», яку очолив ОСОБА_7 з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом та тимчасово окупованій території Запорізької області, а також реалізації узурпованих владних повноважень.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

15.07.2022 Центральною виборчою комісією України прийнято Постанову № 82 «Про неприпустимість організації підготовки та проведення на тимчасово окупованих територіях України псевдо референдумів», відповідно до якої проведення будь-яких виборів та референдумів в умовах воєнного стану прямо заборонено ч. 1

ст. 19 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Аналогічні заборони встановлено також Виборчим кодексом України та Законом України "Про всеукраїнський референдум».

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України «Про всеукраїнський референдум» від 26.01.2021, у разі введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або окремих її місцевостях призначення (проголошення) та проведення всеукраїнського референдуму забороняється.

26.07.2022 указом голови так званої «Військово-цивільної адміністрації Запорізької області» ОСОБА_7 створено незаконний орган влади «виборчу комісію Запорізької області». Після чого, 20.09.2022 указом № 356-у, призначено референдум про вихід Запорізької області зі складу України та про входження Запорізької області до складу рф на правах суб`єкта рф, на якому було винесено питання на референдум щодо голосування за вихід Запорізької області із складу України, утворення на території Запорізької області самостійної держави та входження її до складу рф на правах суб`єкта рф.

З метою організації вказаного незаконного референдуму, так званою «центральною виборчою комісією Запорізької області», яка діє у складі окупаційної адміністрації російської федерації, на тимчасово окупованій території Запорізької області утворено «територіальні виборчі комісії», у тому числі «територіальну виборчу комісію Пологівського району Запорізької області» та у подальшому в її складі утворено «дільничну виборчу комісію №390», яка розташовувалась у будинку культури за адресою: вул. Смирнова, 7, с. Смирнове Пологівського району Запорізької області.

У подальшому, 23.09.2022 на тимчасово окупованій території Запорізької області фактично розпочалося проведення незаконного референдуму про вихід Запорізької області із складу України та її входження до складу російської федерації, з метою подальшої зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Так, ОСОБА_6 , перебуваючи у с. Смирнове Смирновської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23.09.2022, діючи умисно, в порушення Конституції України, Закону України «Про всеукраїнський референдум», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», добровільно надала згоду та була призначена членом дільничної виборчої комісії № 390, повноваження якої поширювались на територію населених пунктів Смирновської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, та уповноважена безперешкодно відвідувати приміщення «дільничної виборчої комісії», ознайомлюватися з документами виборчої комісії, здійснювати побудинковий (поквартирний) обхід жителів на території сіл Смирнове та Олексіївка Смирновської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, залучати мешканців населених пунктів до голосування у незаконному референдумі, отримувати переносні урни для голосування, списки виборців, бюлетенів для голосування, а також схем обходу місцевих мешканців для участі у зазначеному незаконному референдумі, агітувати мешканців вищевказаних населених пунктів з метою їх голосування за приєднання Запорізької області до складу російської федерації в ході проведення незаконного референдуму.

Після цього, ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на організацію та участь проведення незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, у період з 23 до 27 вересня 2022 року, перебуваючи на території Смирновської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, разом з іншими членами дільничної виборчої комісії, у супроводі військовослужбовців зс рф, здійснювала побудинковий обхід мешканців с. Олексіївка та с. Смирнове Смирновської територіальної громади Пологівського району Запорізької області. При цьому, ОСОБА_6 в ході проведення незаконного референдуму звіряла анкетні дані місцевих мешканців із наявними списками виборців, спонукала жителів зазначених населених пунктів проголосувати та поставити відмітку про підтримку приєднання території Запорізької області до складу російської федерації, сприяла іншим членам так званої «дільничної виборчої комісії» в організації та проведенні незаконного референдуму.

У подальшому, у тому числі внаслідок дій ОСОБА_6 , 27.09.2022 так звана ЦВК Запорізької області за результатами підрахунку всіх бюлетенів визнала незаконний референдум таким, що відбувся. Відповідно до його результатів задекларовано 430 268 громадян, що становить 93.11 % від загальної кількості виборців, які прийняли участь у голосуванні, виявили бажання за входження Запорізької області у склад російської федерації.

Таким чином громадянка України ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у добровільній участі в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території.

Слідчий зазначив, що у кримінальному провадженні № 0000093 від 23.03.2023 наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

04.09.2025 в порядку ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Разом з тим на неодноразові виклики для допиту як підозрюваної та проведення за її участю слідчих дій ОСОБА_6 не з`являлася, у зв`язку із чим 22.09.2025 оголошено розшук підозрюваної ОСОБА_6 .

Слідчий зазначив, що на даний час виникла необхідність в обранні підозрюваній ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв`язку із наявністю ризиків, передбачених п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Відтак, зважаючи, що на даний час ОСОБА_6 вже переховується від органів досудового розслідування, внаслідок чого оголошена у регіональний, державний та міжнародний розшук, слідчий просить обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання з викладених у клопотанні підстав та просив клопотання задовольнити.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 пояснила, що не мала можливості узгодити позицію із підозрюваною, а тому під час прийняття рішення покладається на розсуд слідчої судді.

При цьому відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Так, з долучених до клопотання матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України, а також постановою слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_5 від 22.09.2025 ОСОБА_6 оголошена у розшук.

З урахуванням викладеного слідча суддя вважає доведеною наявність обставин, передбачених ч. 6 ст. 193 КПК України, та можливість розгляду даного клопотання за відсутності підозрюваної ОСОБА_6 .

Заслухавши прокурора та захисника, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, слідча суддя дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Частина 1 ст. 29 Конституції України визначає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований, зокрема до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (ч. 1 ст. 178 КПК України).

Так, слідчим відділом УСБУ в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000093 від 23.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

04.09.2025 у даному кримінальному провадженні слідчим СВ УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_5 за погодженням з прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 складене письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 було вручено 04.09.2025 її захиснику за призначенням адвокату ОСОБА_4 , що підтверджується проставленими нею датою та підписом.

З клопотання також вбачається, що ОСОБА_6 для вручення повідомлення про підозру 04.09.2025, допиту як підозрюваної за викликами на 04.09.2025, 15.09.2025, 16.09.2025, 17.09.2025 до слідчого не прибула без повідомлення про причини неприбуття, що підтверджується доданими до клопотання матеріалами.

Так, 30.08.2025 в порядку ст. 135 КПК України через засіб масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження «Урядовий кур`єр» та офіційний веб-сайт Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 викликана на 10 год. 00 хв. 04.09.2025 до слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області для отримання письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, та допиту як підозрюваної. Однак, будучи належним чином повідомленою про виклик, ОСОБА_6 у слідчий відділ УСБУ в Тернопільській області не з`явилася, про причини неявки не повідомила.

Надалі 10.09.2025 через засіб масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження «Урядовий кур`єр» та офіційний веб-сайт Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 повідомлена про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та викликана на 15, 16 та 17 вересня 2025 року на 10 год. 00 хв. в слідчий відділ УСБУ в Тернопільській області для допиту як підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, та проведення інших слідчих і процесуальних дій за її участю. Однак, будучи належним чином повідомленою про виклики, ОСОБА_6 у слідчий відділ УСБУ в Тернопільській області не з`явилася, про причини неявки не повідомила.

Указане дає підстави для висновку, що орган досудового розслідування вжив усіх можливих заходів для вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, чим виконав вимоги ч. 1 ст. 278, ч. 8 ст. 135 КПК України.

Зважаючи на правила ст. 42, 135 КПК України, дотримання прав особи, яка тимчасово не проживає за місцем реєстрації або переховується від органів досудового розслідування, полягає не в обов`язку інших осіб, якими отримано процесуальний документ, призначений для неї, повідомити про надходження процесуального документу, а в тому, що про наявність цих процесуальних документів особа може дізнатися не тільки від правоохоронних органів чи суду, а й з інших, доступних для неї джерел. Разом з тим набуття процесуального статусу підозрюваного пов`язується не з самим фактом обізнаності особи про наявне щодо неї досудове розслідування, а з діями, які відповідно до кримінального процесуального закону має вчинити слідчий, прокурор. У даному випадку вжитих стороною обвинувачення заходів достатньо для того, щоб приписи закону стосовно належного повідомлення особі про підозру вважалися такими, що виконані з достатньою ретельністю.

Крім того, слідча суддя поряд з положеннями ч. 2 ст. 297-4 КПК України враховує й практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої «обґрунтована підозра», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, означає наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати об`єктивного спостерігача, що конкретна особа можливо вчинила злочин.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23.10.1994) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Наведені обставини у сукупності дають підстави для висновку, що ОСОБА_6 набула у кримінальному провадженні № 0000093 від 23.03.2023 процесуальний статус підозрюваної, а відтак слідча суддя може вирішувати питання про обрання запобіжного заходу.

Також про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_6 , та її можливу причетність до вчиненого кримінального правопорушення свідчать долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності, а саме: протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 06.02.2025; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.08.2025, 19.02.2025, 14.08.2025 та довідки до них; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 19.02.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 02.08.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 02.08.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 14.08.2025; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 21.08.2025; протоколи огляду від 02.04.2025, 23.05.2024, 30.05.2024.

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідча суддя встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

Ураховуючи, що слідча суддя на цьому етапі провадження лише зобов`язана на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні дані слідча суддя доходить висновку про обґрунтованість підозри та можливу причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилався прокурор, слідча суддя зазначає таке.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111-112 рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії», обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, в обґрунтування обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор зазначив, що існують ризики, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Ризик того, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, що остання перебуває на тимчасово окупованій території Запорізької області та на даний час вже переховується від органів досудового розслідування. Більше того 22.09.2025 слідчим відділом УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_6 оголошена у розшук, що свідчить про те, що, перебуваючи на волі, підозрювана знову може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Крім цього, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання, зокрема у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої. Слідча суддя вважає, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при о цінюванні ризиків переховування. Відтак слідча суддя вважає, що стороною обвинувачення доведена наявність вказаного ризику.

Так само ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, підтверджується тим, що підозрювана перебуває на тимчасово окупованій території, а досудове розслідування ще триває та відбувається процес збирання доказів, відшукання та вилучення речей, які мають значення для кримінального провадження.

Так само слідча суддя вважає, що ризик того, що підозрювана може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, є доведеним стороною обвинувачення, оскільки підозрювана продовжує проживати на тимчасово окупованій території с. Берестове Бердянського району Запорізької області з метою продовження своєї злочинної діяльності.

Ураховуючи викладене, характер вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваної, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній в разі визнання її винною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, слідча суддя вважає, що обрання до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе попередити ризики, визначені ст. 177 КПК України.

При цьому положеннями ч. 4 ст. 197 КПК України встановлено, що у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Також згідно з абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

За таких обставин слідча суддя доходить висновку, що в даному кримінальному провадженні існують підстави для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а відтак клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 369-372, 379, 532 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_6 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000093 від 23.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, задовольнити повністю.

Обрати підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід має бути розглянуте слідчим суддею після затримання ОСОБА_6 і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_1