Номер провадження: 11-сс/813/170/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 09.12.2025 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0001236 від 03.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накладений арешт із забороною відчуження, користування та розпорядження на тимчасово вилучене в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди майно, а саме на:

-на автомобіль «ВАЗ-2109», р/н НОМЕР_1 ,1989 року випуску, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 18.01.2023 ТСЦ 5145, VIN (номер кузова, шасі, рами) - НОМЕР_3 , належить громадянину України ОСОБА_8 ;

-на мотоцикл «HONDACBR600F», р/н НОМЕР_4 , 2005 року випуску, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 виданого 11.09.2025 ТСЦ 5143, VIN (номер кузова, шасі, рами) - НОМЕР_6 , належить громадянину України ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на автомобіль «ВАЗ-2109», р/н НОМЕР_1 , який, належить громадянину ОСОБА_8 .

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Представник зазначає, що в даній справі майно було тимчасово вилучено під час огляду місця події 03.12.2025 року. Таким чином з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно слідчий мав звернутись до слідчого судді 04.12.2025 року, але клопотання подане до суду лише 05.12.2025 року.

Крім того, представник посилається на те, що клопотання слідчого, у відповідності до вимог процесуального закону, мало бути розглянуте слідчим суддею не пізніше 07.12.2025 року, однак в порушення процесуальних строків розглянуто лише 09.12.2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу; думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи скарги; колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України (далі - КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 зазначеної норми права встановлено, що метою накладення арешту на майно є: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положення даної норми КПК узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Із клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001236 від 03.12.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що 03.12.2025 року, о 20:23 год, на нерегульованому перехресті вул.Кишинівська і вул.Смертенюка, в с.Випасне, Білгород-Дністровського району Одеської області сталася ДТП, а саме: по вул.Кишинівська з боку м.Білгород-Дністровський у напрямку с.Молога, рухався автомобіль «ВАЗ-2109», р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який на вказаному перехресті, під час виконання маневру лівого пороту, не дав дорогу, виїхав на зустрічну смугу руху і допустив зіткнення з мотоциклом «HONDACBR600F», р/н НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався у зустрічному напрямку.

В результаті ДТП водій ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та пасажир мотоциклу ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці пригоди.

04.12.2025 року, після проведеного огляду місця дорожньо-транспортної події за участю автомобіля «ВАЗ-2109», р/н НОМЕР_1 та мотоцикла «HONDACBR600F», р/н НОМЕР_4 , вказані транспортні засоби були вилучені з місця події та, для подальшого зберігання на ньому слідів ДТП, направлені на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів після ДТП, розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с.Салгани, вул. Шабська, 22.

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 від 04.12.2025 року вилучені транспортні засоби визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Статтею 98 КПК регламентовано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оцінюючи викладені в клопотанні слідчого про арешт майна обставини, апеляційний суд вважає, що автомобіль марки «ВАЗ-2109», р/н НОМЕР_1 - є матеріальним об`єктом, який міг зберегти на собі сліди злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, а отже відповідає критеріям майна, на яке відповідно до положень ч.3 ст.170 КПК України може бути накладений арешт.

Апеляційний суд вважає, що на теперішній час у даному кримінальному провадженні існує обґрунтована потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна з метою встановлення фактів чи обставин, які мають значення для проведення повного та всебічного досудового розслідування, зокрема шляхом детального дослідження автомобілю за участю спеціалістів (експертів) в галузі автотехніки та проведення необхідних автотехнічних та транспортно-трасологічних експертиз.

Метою арешту майна у даному випадку є збереження речових доказів у кримінальному проваджені.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи представника власника майна про те, що клопотання слідчого про арешт майна подано та розглянуто слідчим суддею з порушенням передбачених КПК строків.

Так, відповідно до ч.5 ст.171 КПК, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, огляд було розпочато о 23:50 год 03.12.2025 року та завершено о 01:50 год 04.12.2025 року (а.с.11-19).

Слід зазначити, що саме по завершенню огляду місця події, слідчий прийняв рішення про вилучення транспортних засобів та здійснив таку дію 01:50 год 04.12.2025 року, про що зазначено в протоколі огляду місця події.

За таких обставин, колегія суддів наголошує, що саме з 04.12.2025 року розпочався перебіг передбаченого ч.5 ст.171 КПК процесуального строку, для подачі клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, що спростовує доводи апелянта про порушення органом досудового розслідування строку звернення з клопотанням про арешт майна.

Доводи апелянта стосовно недотримання слідчим суддею вимог ч.1 ст.172 КПК, колегія суддів визнає частково слушними, з огляду на таке.

Із матеріалів судової справи вбачається, що клопотання про арешт майна подано до Київського районного суду м.Одеси 05.12.2025 року, а розглянуто слідчим суддею 09.12.2025 року, що не спростовується апелянтом (а.с.34).

Доводи апелянта про те, що клопотання про арешт майна мало бути розглянуте слідчим суддею не пізніше 07.12.2025 року, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки клопотання подане слідчим до місцевого суду 05.12.2025 року (п`ятниця), а 06.12.2025 та 07.12.2025 року - вихідні дні, тому розгляд клопотання слідчим суддею, у відповідності до приписів ч.7 ст.115, ч.1 ст.172 КПК, мав бути здійснений 08.12.2025 року (понеділок).

Колегія суддів не може не погодитись з доводами апелянта, що застосовний алгоритм розгляду клопотання в даній справі, може вказувати на неналежне забезпечення слідчим суддею виконання приписів ч.7 ст.115, ч.1 ст.172 КПК.

Водночас колегія суддів зазначає, що апелянтом не доведено, що вказані обставини в будь-яких спосіб вплинули на законність та обґрунтованість ухваленого слідчим суддею рішення по суті клопотання, тому ці обставини не можна визнати такими, що слугують безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Відповідно до ч.1, п.7 ч.2 ст.131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника автомобіля ОСОБА_8 , оскільки існує реальна потреба в збереженні речових доказів у кримінальному провадженні, зокрема збереження слідів кримінального правопорушення, які може містити на собі транспортний засіб.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, на даній стадії досудового розслідування, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що питання про доцільність подальшого арешту на вилучене майно буде перевірено в ході досудового розслідування, а власник майна не позбавлений можливості звернутися до слідчого судді в порядку ст.174 КПК.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, з достатньою повнотою врахував наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника, а також забезпечив своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За наведених обставин, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість оскарженої ухвали колегія суддів визнає необґрунтованими.

Пунктом 1 частини 3 статті 407 КПК визначено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст.117, 170-173, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 09.12.2025 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0001236 від 03.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4