Справа № 462/7350/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/430/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, із вищою освітою, військовозобов`язаного, одруженого, офіційно непрацевлаштованого, місце проживання якого зареєстроване та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовозобов`язаного, фізичної особи-підприємця, місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня його затримання уповноваженим органом на виконання вироку суду, який набрав законної сили.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня його затримання уповноваженим органом на виконання вироку суду, який набрав законної сили.

Цивільний позов Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» - задоволено. Стягнути солідарно із ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» () 275332,98 грн. завданої майнової шкоди.

Вирішено питання судових витрат.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою у групі осіб зі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , котрі за даним епізодом злочинних дій засуджені вироком Галицького районного суду м.Львова від 03.04.2024 року (справа № 461/790/22), умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом обману, попередньо узгодивши між собою дії кожного, заволоділи майном (грошовими коштами) ТДВ «Експрес Страхування» у великих розмірах за наступних обставин.

Так, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , реалізовуючи свій злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами ТДВ «Експрес Страхування», підшукали автомобіль марки «Kia Sportage», номерний знак НОМЕР_3 , з пошкодженими елементами кузова, власником якого був ОСОБА_6 , котрий був стороною договору із ТДВ «Експрес Страхування» добровільного страхування наземних транспортних засобів №208.19.2492526 від 17.10.2019 року та мав поліс №АО-4428278 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.10.2019 року, укладений з ТДВ «Експрес Страхування», а також автомобіль марки «Mercedes-Benz GLE 250», номерний знак НОМЕР_4 , з пошкодженими елементами кузова, власником якого був ОСОБА_7 ОСОБА_12 та ОСОБА_11 вступили в злочинну змову з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою заволодіння грошовими коштами ТДВ «Експрес Страхування» в якості страхових відшкодувань (виплат). А саме, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 повинні були виконати роль водіїв вказаних транспортних засобів під час заздалегідь спланованої ДТП, внаслідок якої уже наявні на момент змови пошкодження автомобілів ніби-то виникли внаслідок обумовленої ДТП, оформлення такої події працівниками поліції та звернення до ТДВ «Експрес Страхування» із заявами про страхове відшкодування на ремонт пошкоджених транспортних засобів, а ОСОБА_12 діючи відповідно до п.2.3 Договору про надання послуг №ДМ/19-121 від 01.02.2012 року, укладеного між ним та ТДВ «Експрес Страхування», здійснити огляд транспортного засобу (об`єкта страхування) зі складання акта огляду та фотознімки пошкоджень, що слугувало б підставою для подальшої страхової виплати.

11.11.2019 року, близько 20.05 год., ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебуваючи на вул.Рясненській у м.Львові, реалізовуючи спільний злочинний умисел та вказану вище попередню їхню домовленість із ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на заволодіння грошовими коштами ТДВ «Експрес Страхування», діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману, умисно створили дорожньо-транспортну пригоду наближену до реальних обставин між автомобілем марки «Kia Sportage», номерний знак НОМЕР_3 , який був попередньо застрахований ОСОБА_6 згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №208.19.2492526 від 15.10.2019 року та полісу №АО-4428278 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.10.2019 року, і у якого до моменту обумовленого ДТП були уже наявні технічні пошкодження аварійного характеру, та під його керуванням, і автомобілем марки «Mercedes-Benz GLE 250», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_7 , у якого до моменту імітованої ДТП теж були наявні пошкодження аварійного характеру, повідомили про таку ДТП працівників поліції та надали їм пояснення про механізм та причини ДТП. Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомили ТДВ «Експрес Страхування» про факт страхового випадку, видавши пошкодження, які були попередньо наявні на вказаних транспортних засобах, як такі, що утворилися 11.11.2019 року внаслідок зазначеної ДТП. В подальшому, ОСОБА_12 згідно договору про надання послуг №ДМ/19-121 від 01.02.2012 року, укладеного між ним та ТДВ «Експрес Страхування» провів огляд транспортного засобу «Mercedes-Benz GLE 250», номерний знак НОМЕР_4 , діючи заздалегідь обумовленим планом з метою заволодіння коштами ТДВ «Експрес Страхування», підтвердив наявність технічних пошкоджень на автомобілі марки «Mercedes-Benz GLЕ 250», номерний знак НОМЕР_4 , що у подальшому слугувало підставою для страхового відшкодування ТДВ «Експрес Страхування» коштів за пошкоджені транспортні засоби.

Так, 16.12.2019 року ТДВ «Експрес Страхування» було виплачене страхове відшкодування за полісом №АО-4428278 за пошкоджений автомобіль «Mercedes-Benz GLЕ 250», номерний знак НОМЕР_4 , в сумі 130000 грн., яке згідно платіжного доручення №ЦО01628 від 16.12.2019 року проведено на рахунок ОСОБА_7 НОМЕР_5 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», після чого о 16.28 год. 16.12.2019 року ОСОБА_7 , перебуваючи в районі вул.Героїв УПА у м.Львові, заволодівши безпідставно отриманою страховою виплатою, розпорядився нею, а саме, перерахував вказані грошові кошти у сумі 129350 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_6 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_12

17.12.2019 року за договором КАСКО №208.19.2492526 від 17.10.2019 року проведено виплату ОСОБА_6 за пошкодження автомобіля марки «Kia Sportage», номерний знак НОМЕР_3 , у сумі 144832,98 грн., яка згідно платіжного доручення №ЦО01634 від 17.12.2019 року перерахована на рахунок ПрАТ «Галичина-Авто», що здійснює свою діяльність на вул.Городоцькій, 282 у м.Львові, де було відремонтовано автомобіль ОСОБА_6 марки «Kia Sportage», номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок чого останній заволодів грошовими коштами ТДВ «Експрес Страхування», сплаченими в якості страхового відшкодування.

Таким чином, внаслідок заздалегідь спланованих та проведених злочинних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 шляхом обману заволоділи грошовими коштами ТДВ «Експрес Страхування», чим заподіяли матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 274832,98 грн., що згідно примітки до ст.185 КК України є великим розміром.

На вказаний вирок захисник обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених подав апеляційні скарги, які є аналогічними за мотивами.

Захисник обвинувачених в інтересах ОСОБА_6 просить скасувати вирок Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині призначеного покарання.

У разі незмінності висновків щодо вини обвинувачених, прийняти рішення про зміну покарання на штраф або інший більш м`який захід, який не передбачає судимості. Врахувати, що накладення судимості може мати серйозні наслідки для майбутнього обвинувачених, зокрема для їх професійної діяльності, соціальної адаптації та репутації, а також можливість уникнення судимості є важливою для його подальшого життя і кар`єри. Враховуючи особисті обставини обвинувачених, їх позитивну характеристику та відсутність попередніх судимостей, прошу про застосування покарання, яке дозволить уникнути судимості, сприятиме виправленню обвинуваченого, але не завдасть йому надмірної шкоди.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема судом першої інстанції допущені неточності при кваліфікації кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченим, безпідставно врахував загальний розмір шкоди в сумі 274 832,98 грн, завданої у межах кримінального провадження. Згідно з матеріалами справи, обвинувачений ОСОБА_6 уклав договір добровільного страхування транспортного засобу з ТДВ «Експрес Страхування» щодо автомобіля Кіа Sportage. У межах цього договору, після подання заяви про настання страхового випадку та проведення експертизи, страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 144 832,98 грн, яку було перераховано на рахунок ПрАТ «Галичина-Авто» для здійснення ремонту зазначеного транспортного засобу.Обвинувачений ОСОБА_7 уклав договір добровільного страхування з ТДВ «Експрес Страхування» щодо автомобіля Mercedes-Benz GLE 250. У результаті звернення до страхової компанії та оформлення відповідних документів страхова виплата була здійснена у розмірі 130 000 грн, яка перерахована на особистий рахунок ОСОБА_7 .

Судом не надано відповідну правову оцінку діям обвинувачених в межах ст. 26 КК України.

Суд не встановив та не обґрунтував наявність спільного умислу між обвинуваченими, дії кожного з яких мали окремі об`єкти посягання, різні обставини страхування, різні транспортні засоби та різні суми відшкодування. Таким чином, судом наявні підстави вважати, що обвинувачення кожного з осіб повинно оцінюватися індивідуально, а не в сукупності з іншими особами. У зв`язку з цим врахування загального розміру шкоди при кваліфікації дій обвинувачених є необґрунтованим, таким, що суперечить принципу індивідуалізації кримінальної відповідальності та нормам кримінального і кримінального процесуального законодавства, зокрема статтям 2, 23, 73, 91 КПК України.

Окрім цього, що при розгляді справи судом першої інстанції та винесені оскаржуваного вироку суд істотно порушив вимоги ст. ст. 22, 91, 94, 370 КПК України, оскільки не дослідив належним чином та не надав належної правової оцінки доказам у їх сукупності. Зокрема неналежно досліджено та не враховано дійсні обставини справи Галицького районного суду м. Львова від 03.04.2024р. у справі №461/790/22 за результатами розгляду кримінального провадження №0000352. за обвинуваченням ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.З, ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 - ч.4ст.190 КК України, яке має істотне значення. В межах цієї кримінальної справи обвинувачені перебували у процесуальному статусі свідків у епізоді 11.11.2019 р.

Заслухавши, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисника адвоката ОСОБА_10 на підтримку апеляційних скарг, виступ прокурора ОСОБА_9 , який заперечив проти задоволення апеляційних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів з точки зору їх достовірності та достатності для висновків є перш за все завданням суду першої інстанції. Апеляційний суд має перевірити, чи керувався суд першої інстанції під час оцінки доказів принципами, закладеними Конституцією та кримінальним процесуальним законом, а також чи достатньо мотивовані рішення судів про прийняття або відхилення тих чи інших доказів, чи є ці мотиви логічними і чи приймалися судами всі важливі фактори, необхідні для оцінки окремого доказу чи їх сукупності.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції належно, повно та всебічно дослідив усі, зібрані по справі докази. Відтак, колегія суддів не вбачає необхідності у повторному дослідженні доказів у справі, оскільки такі були предметом дослідження судом першої інстанції без будь-яких процесуальних порушень.

Дані докази є належними, допустимими та такими, що не суперечать один одному, а доводять винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України КК України.

За версією сторони захисту ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не брали участі у інкримінованих їм шахрайських діях та домовленості із ОСОБА_12 та ОСОБА_11 про вчинення таких, у кожного з них склалися цивільно-правові відносини із ТДВ «Експрес Страхування» щодо виплати страхового відшкодування внаслідок ушкодження їхніх автомобілів у ДТП, яка відбулася 11.11.2019 року і була реальною, а не імітованою.

Проте, вказана версія подій не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду і спростовується сукупністю вказаних досліджених судом доказів, зокрема, такі покази обвинувачених про реальність ДТП спростовані висновками відповідних транспортно-трасологічних експертиз та показами експертів.

Твердження обвинувачених про те, що вони не знали про дії ОСОБА_12 і ОСОБА_11 за обставин визнання останніми встановлених вироком суду від 03.04.2024 року у справі №461/790/22 обставин організації ними імітації ДТП 11.11.2019 року із залученням водіїв автомобілів «Kia Sportage», номерний знак НОМЕР_3 , та «Mercedes-Benz GLE 250», номерний знак НОМЕР_4 , колегія суддів не бере до уваги, як такі що спрямовані на ухилення від кримінальної відповідальності за вчинене.

Аналіз доказів, поданих стороною захисту дає підстави для висновку про те, що вони не спростовують висновків суду про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, доводи захисників, що ДТП, яка мала місце 11.11.2019 року, перевірялася працівниками патрульної поліції та була предметом розгляду судді Шевченківського районного суду м.Львова, який за результатом розгляду притягнув 23.12.2019 року ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, не спростовують наведених висновків суду про наявність події кримінального правопорушення і винуватості в такому обвинувачених.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що саме лише оформлення працівниками поліції адмінматеріалів щодо ДТП 11.11.2019 року і подальший їх розгляд суддею, притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ДТП не може свідчити про справжність ДТП, натомість ці обставини вказують, враховуючи використану шахрайську схему у виді штучного створення страхового випадку для виплати страховою компанією страхових виплат, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 повідомляючи поліцію про ДТП, даючи відповідні пояснення щодо такого, діяли свідомо, умисно, реалізуючи попередню домовленість із ОСОБА_12 , і ОСОБА_11 , намагались легалізувати штучно створені ними обставини страхового випадку і отримати документальне оформлення такого для подальшого обґрунтування отримання страхових виплат.

Щодо рішення судді у справі про адміністративне правопорушення, то таке ґрунтуються на тих матеріалах справи, які зібрані відповідним органом, уповноваженим на збирання доказів. Рішення судді у справі про адміністративне правопорушення про притягнення водія автомобіля до адміністративної відповідальності не може вважатися належним та допустимим доказом обставин настання ДТП, оскільки ухвалювалось без використання спеціальних наукових знань у галузі автотехніки та трасології щодо встановлення дійсних обставин пошкодження автомобілів, водії-учасники ДТП не попереджались про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань, а дії учасників ДТП були спрямовані з одного боку - формування хибного уявлення щодо обставин ДТП, а з іншого боку легалізацію пояснень водіїв щодо часу, місця та обставин ДТП шляхом винесення судом рішення у справі про притягнення водія до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не міг заволодіти коштами потерпілого ТДВ «Експрес Страхування» в сумі 144832,98 грн., якщо вказана сума страхового відшкодування була перерахована з ТДВ «Експрес страхування» на споріднену їй, засновником та власником, юридичну особу ПрАТ «Галичина-Авто», не можуть братись до уваги, оскільки ОСОБА_6 заволодів коштами ТДВ «Експрес Страхування» саме у вигляді вартості ремонту його автомобіля на суму 144832,98 грн., тобто він отримав шляхом обману ремонт пошкоджень автомобіля за рахунок страхових виплат, на які не мав права з огляду на імітування ДТП 11.11.2019 року, а перерахування цих коштів страховиком на СТО, навіть якщо ці юридичні особи пов`язані між собою, не спростовує заволодіння обвинуваченим коштами потерпілого у вказаний спосіб та формі.

Не надано також об`єктивного підтвердження аргументів ОСОБА_7 , що він перераховані страховиком на його рахунок кошти перерахував працівнику СТО ОСОБА_12 за ремонт автомобіля «Mercedes-Benz GLE 250» і доказів наявності правовідносин ОСОБА_7 та ПрАТ «Галичина-Авто» щодо ремонту його автомобіля на суму 129350 грн., тому суд не приймає такі доводи і оцінює їх критично.

Відповідно до ст. 190 КК України шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Наявність формальних (навіть належним чином оформлених) цивільно-правових відносин, за допомогою яких суб`єкт прагне завуалювати свій злочинний умисел, за наявності підстав не повинна бути перешкодою для оцінки вчиненого як злочину, передбаченого ст.190 КК України (постанова Верховного Суду України від 24.11.2016 року у справі № 5-250 кс 16).

Існування між обвинуваченим та потерпілим певних цивільно-правових чи інших подібних правовідносин, які були закріплені в певному правочині, саме собою не виключає можливості кваліфікації діяння особи як шахрайства за наявності усіх необхідних елементів складу цього злочину. В окремих випадках такі відносини цілком можуть бути частиною реалізації умислу особи на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою.

Принциповим у цьому питанні є встановлення і доведення поза розумним сумнівом, що особа, умисно, з корисливих мотивів заволодіваючи чужим майном або набуваючи права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, зокрема й беручи на себе при цьому певні зобов`язання, одразу не мала наміру їх виконувати, використовуючи певні правовідносини як спосіб реалізації умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою. Висновок про це може бути зроблений, у тому числі, виходячи із сукупності фактичних дій такої особи.

Обман як спосіб шахрайства полягає в повідомленні неправдивих відомостей (активний обман) або у приховуванні відомостей про обставини, повідомлення яких мало б суттєве значення для рішення про передачу майна або права на майно (пасивний обман).

До адресатів обману при вчиненні шахрайства належать не лише власники майна, а й інші особи, в тому числі уповноважені власником (у широкому його розумінні) на вчинення дій стосовно майна.

Отже, в даному випадку, обвинувачені діяли шляхом пасивного обману, який спрямований на страховика та полягає у приховуванні відомостей від страховика про наявність пошкоджень авто до ДТП, що має суттєве значення для прийняття рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування.

У свою чергу суб`єктивна сторона складу злочину характеризується такими юридичними ознаками, як прямий умисел, корисливі мотив і мета.

Зміст прямого умислу утворюють два моменти інтелектуальний і вольовий. Інтелектуальний мотив визначається усвідомленням суспільно небезпечного характеру вчиненого діяння і передбачення суспільно небезпечних наслідків, в той час як вольовий бажанням настання суспільно небезпечних наслідків, які передбачаються винною особою.

Вчиняючи шахрайство, винна особа цілком усвідомлює суспільну небезпечність самого діяння, тобто фактичну сторону діяння та його суспільне значення, усвідомлює об`єкт та предмет злочину, цінність матеріальних благ та інших предметів спеціального призначення, усвідомлює спосіб вчинення злочину, той факт, що свідомо вводить потерпілого в оману шляхом обману чи зловживання довірою, що останній лише зовнішньо добровільно передає їй предмет злочину, тоді як фактично ця воля потерпілого є фіктивною, усвідомлює факт заволодіння майном, правом на майно чи предметами спеціального призначення.

Отже об`єктивна та суб`єктивна сторони шахрайства як конкретного акту вольової поведінки суб`єкта злочину перебувають у тісному взаємозв`язку та взаємообумовленості. Вчинюване шляхом обману чи зловживання довірою заволодіння майном, правом на майно, предметами спеціального призначення є свідомим та вольовим діянням, яке обумовлено потребами, інтересами винної особи, прагненням досягнення конкретного результату свідомо обраним шляхом.

За встановленими обставинами кримінального провадження на момент здійснення страхових виплат за фактом ДТП, яка мала місце 11.11.2019 року, кваліфікація дій водіїв та інших осіб дії, яких потягнули за собою настання страхового випадку, надана не була, а відтак, підстави для відмови у здійсненні таких виплат у ТДВ «Експресс-Страхування» були відсутні.

Документи, які виготовлялися за участю обвинувачених, а також ОСОБА_12 і ОСОБА_11 які діяли з ними за попередньою змовою, формували у потерпілої особи ТДВ «Експрес Страхування» уяву про відповідність заявлених обставин ДТП, фактичним обставинам, що заявлялися учасниками ДТП в повідомленнях про настання страхового випадку, формували у потерпілого уяву про те, що повний комплекс пошкоджень автомобілів виник внаслідок однієї заявленої страхової події, та формували у потерпілої особи уяву про необхідність виплатити страхове відшкодування за весь комплекс пошкоджень відповідно до оформлених документів.

Під час врегулювання страхового випадку працівники потерпілої особи ТДВ «Експрес Страхування» були переконані у тому, що виконують взяті страховою компанією зобов`язання перед своїм клієнтом, довіряли інформації та документам. Така переконаність була результатом впливу на працівників страховика шахраїв, а саме введення потерпілого в оману щодо правомірності виплати страхового відшкодування. Добровільність рішення страховика про визнання випадку страховим та виплату страхового відшкодування має уявний характер, оскільки вона обумовлена обманом, не можливістю потерпілої особи на стадії врегулювання справи правильно оцінити час, місце та обставини ДТП, характер пошкоджень автомобілів.

Обвинувачений ОСОБА_6 уклав із ТДВ «Експрес Страхування» договори страхування з метою отримати страхове відшкодування за такими, приховавши від страховика відомості про наявність пошкоджень авто і маючи намір імітувати ДТП, що в свою чергу підтверджує в його діях прямий умисел, корисливий мотив і мету, яким характеризується шахрайство, на відміну від цивільно-правових відносин.

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальному акті, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами сторони захисту, відтак, такі доводи не беруться до уваги і колегією суддів апеляційного суду.

На переконання колегії суддів, вина ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у заволодінні чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст.190 КК України в редакції КК України.

Щодо призначеного судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке, згідно положення ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані про особи обвинувачених, зокрема те, що ОСОБА_6 раніше не судимий (т.2, а.с.152), одружений, здійснює догляд за матірю-пенсіонером, яка має інвалідність І групи (т.3, а.с.240, 241), на обліку щодо узалежнень та в лікаря-психіатра не перебуває (т.2, а.с.149, 151), а ОСОБА_7 раніше не судимий (т.2, а.с.111), одружений, має на утриманні малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.5, а.с.84) та батька-інваліда II групи (т.5, а.с.85), фізичної особи-підприємця (т.5, а.с.90-93), який має подяки командира в/ч НОМЕР_7 та за менторство на освітній програмі «Системи штучного інтилекту» в Національному університеті «Львівська політехніка» (т.5, а.с.86-89), на обліку щодо узалежнень та в лікаря-психіатра не перебуває (т.2, а.с.11, 118), вину у чиненому визнали частково.

Відповідно до статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

На переконання колегії суддів та враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 листопада 2023 року справа N641/1067/23, суд першої інстанції дійшов вірного переконання, що необхідною і достатньою мірою покарання для перевиховання обвинувачених і попередження вчинення ними нових злочинів може бути покарання у виді позбавлення волі, оскільки їх виправлення та попередження скоєння ними нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

З врахуванням конкретних обставин справи, позиції обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які вину у вчиненому визнали частково, колегія суддів вважає неможливим застосування до них положень ст. 69 , 75 КК України.

Щодо заявленого потерпілим ТДВ «Експрес Трахування» цивільного позову про стягнення 275332,98 грн. матеріальної шкоди, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такий підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п.10 ч.1 ст.56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Статтею 1166 ЦК України Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання (ч.1 ст.1190 ЦК України).

Згідно ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи , що під час судового розгляду доведено вчинення спільними діями обвинувачених кримінального правопорушення, внаслідок чого ТДВ «Експрес Страхування» завдано майнову шкоду, яка дорівнює загальному розміру виплаченого потерпілим страхового відшкодування по факту ДТП 11.11.2019 року (т.1 а.с. 176-178) і складає 275332,98 грн. (130000 грн. + 144832,98 грн. + 500 грн. за послуги евакуатора), тому суд першої інстанції правомірно стягнув із обвинувачених солідарно на користь ТДВ «Експрес Страхування» вказану суму майнової шкоди, задовольнивши цивільний позов потерпілого у кримінальному провадженні.

Відтак, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку суду, так як є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для скасування вироку суду першої інстанції, не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 190 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4