Справа №573/3/26
Номер провадження 1-в/573/2/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря : ОСОБА_2 ,

представника в/ч: ОСОБА_3 ,

прокурора: ОСОБА_4 ,

розглянувши подання командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_6 для відбування покарання призначеного вироком суду,

ВСТАНОВИВ:

До Білопільського районного суду Сумської області надійшло подання командира військової частини НОМЕР_1 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , у зв`язку з порушенням ним обов`язків, покладених судом, та самовільним залишенням пункту тимчасової дислокації.

Подання обгрунтоване тим, що 08.04.2025 до військової частини НОМЕР_2 надійшов вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук від 03.10.2024 по справі 524/7846/24 номер провадження 1-кп/524/679/24, яким громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , було засуджено за скоєння кримінальною правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік. На підставі ч. 4 ст. 76 КК України командиру військової частини за місцем служби здійснювати нагляд за військовослужбовцем ОСОБА_6 протягом встановленого іспитового строку тривалістю один рік. Надалі 09.04.2025 і р. ОСОБА_6 ознайомлений і порядком та умовами відбування покарання, роз`яснено покладені на нього судом обов`язки в період іспитового строку та попереджений, що у разі порушення порядку відбування покарання іспитовий строк буде скасований з подальшим направленням в місця позбавлення волі.

10.06.2025 засуджений ОСОБА_6 самовільно залишив пункт тимчасової дислокації 1 стрілецького взводу ротної тактичної групи 1 військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , в підпорядкуванні якого перебував згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 .

В подальшому до розташування військової частини НОМЕР_2 не прибув, на телефонні дзвінки не відрповідає, документів які підтверджують його законну відсутність на військовій службі не надав, місце його перебування не відоме. За даним фактом ТУ ДБР розташоване в м. Полтава 19.06.2025 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0010835 за ч. 5 ст. 407 КК України за фактом самовільного залишення тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 .

Оскільки засуджений ОСОБА_6 не виконав покладених на нього судом обов`язків, повторно вчинив кримінальне правопорушення, тому враховуючи викладене вище, на підставі ч. 2 ст. 78 КК України, ст. 166 КВК України та ч. 1 п. 8 ст. 537 КПК України, командир в/ч НОМЕР_1 просить скасувати звільнення від відбування покарання з випробуванням стосовно засудженого ОСОБА_6 та направити його для відбування покарання призначеного вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.10.2024.

У судовому засіданні представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 подання підтримав. Зазначив, що на сьогодні в/ч НОМЕР_1 є правонаступником в/ч НОМЕР_2 . Також зазначив, що на час направлення подання до Білопільського районного суду Сумської області встановити фактичне місце проживання чи перебування засудженого ОСОБА_6 не можливо, оскільки він у червні 2025 року самовільно залишив пункт тимчасової дислокації АДРЕСА_2 , тому вважає, що це і є останне відоме місце проживання засудженого.

Прокурор Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_6 був засуджений 03.10.2024 вироком Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області за ч. 4 ст 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, зі встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Разом з тим, відповідно до п. 8 ч. 1 ст 537 К1ІК України під час виконання вироків суду, суд має право вирішувати, серед іншого, питання направлення звільненого від відбування покарання і випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком суду. Однак, згідно із п. 3 ч. 2 ст. 539 КПК України вбачається, то клопотання про направлення для відбування покарання, призначеного за вироком суду мас розглядатися місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений.

Із наглядової справи та службового розслідування на засудженого ОСОБА_6 вбачається, що місцем проживання останнього є АДРЕСА_1 . Аналогічні анкетні дані містяться і у долученому до матеріалів подання копії вироку відносно ОСОБА_6 но справі № 524/7846/24.

Відповідно до ст. З Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» визначено терміни: місце перебування та місце проживання і до місця проживання віднесено саме житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає строком більше 6 місяців на рік.

Факт проходження служби і знаходження особи у пункті тимчасової чи постійної дислокації військового підрозділу не є тотожним місцю проживання, оскільки особа під час служби не веде побут, а виконує бойові розпорядження чи накази, тобто виконує свій військовий обов`язок. Тому, місце проходження служби не є місцем проживання особи.

Таким чином вважає, що командир військової частини НОМЕР_1 звернувся з поданням з порушенням правил територіальної юрисдикції, тобто не до того суду, шо уповноважений здійснювати розгляд клопотань такого роду, однак розділ VIII КПК України не передбачає можливості повернення такого клопотання, як надісланого не до того суду, в його задоволенні необхідно відмовити.

Засуджений ОСОБА_6 до суду не з"явився, повідомлявся належним чином за адресою проживання : АДРЕСА_1 .

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши подання та долучені матеріали, суд приходить до настпуних висновків.

Відповідно ч. 1-2 ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а згідно ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження, крім іншого, є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Так, згідно із п. 8 ч. 1 ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема п. 8 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Як зазначив прокурор, із наглядової справи та службового розслідування на засудженого ОСОБА_6 встановлено, що місцем проживання останнього є АДРЕСА_1 . Такі ж анкетні дані містяться і у долученій до матеріалів подання копії вироку відносно ОСОБА_6 но справі № 524/7846/24.

Згідно із положеннями ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено терміни місце перебування та місце проживання і до місця проживання віднесено саме житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає строком більше 6 місяців на рік.

Факт проходження служби військовим і знаходження особи у пункті тимчасової чи постійної дислокації військового підрозділу не є тотожним місцю проживання оскільки особа під час служби не веде побут, а виконує бойові розпорядження накази, тобто виконує свій військовий обов`язок. Тому, місце проходження служби не є місцем проживання особи.

Крім того, судом встановлено, що командир військової частини НОМЕР_2 вже звертався у липні 2025 року до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області за місцем проживання засудженого ОСОБА_6 у м. Кременчук Полтавської області, та у грудні 2025 року до Сумського районного суду Сумської області за місцем розташування військової частини. За результатами розгляду ухвалою суду подання було повернуто у зв`язку з непідсудністю даної справи.

На сьогодні військова частина НОМЕР_1 є правонаступником військової частини НОМЕР_2 , яка ліквідована, де проходив службу засуджений ОСОБА_6 , та знаходиться в м. Полтава. Із подання вбачається, що 10.06.2025 року засуджений ОСОБА_6 самовільно залишив пункт тимчасової дислокації в АДРЕСА_2 .

Разом із цим засуджений ОСОБА_6 до проходження військової служби проживав за адресою : АДРЕСА_1 . Інших відомостей про адресу проживання засудженого ОСОБА_6 на території Сумського (до укрупнення Білопільського) району, Сумського району матеріали подання не містять і суду не надані.

Таким чином командир військової частини НОМЕР_1 звернувся з поданням до Білопільського районного суду Сумської області з порушенням правил територіальної юрисдикції, тобто не до того суду, шо уповноважений здійснювати розгляд клопотань такого роду відповідно до положень ст. 537, 539 КПК України, однак розділ VIII КПК України не передбачає можливості повернення такого клопотання, як надісланого не до того суду, а тому в його задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення ОСОБА_6 , засудженого вироком Автозаводського районного суду м. Кременчук від 03.10.2024, для відбування призначеного покарання, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Суддя