Справа № 457/1205/25
провадження №1-кп/457/105/25
УХВАЛА

17 жовтня 2025 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської областів складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Трускавецького відділу Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,-

розглянувши клопотання прокурора Трускавецького відділу Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна обвинуваченого ОСОБА_4 для забезпечення цивільного позову, перевіривши надані матеріали, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо кримінального провадження, в межах якого було подано дане клопотання, дослідивши докази по даних матеріалах,

В С Т А Н О В И В:

16.10.2025 прокурор Трускавецького відділу Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_3 подав клопотання про арешт майна обвинуваченого ОСОБА_4 для забезпечення цивільного позову. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у складанні та видачі приватним підприємцем завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення та у привласненні чужого майна, що було йому ввірено, вчиненого у великих розмірах, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 191 КК України.

На стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000075 від 11.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 358 КК України, 31.07.2025 до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Дрогобицькою окружною прокуратурою в інтересах Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 522 457, 86 грн. Вказаний цивільний позов 31.07.2025 разом з обвинувальним актом відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_4 скеровано для розгляду до Трускавецького міського суду Львівської області.

Згідно інформації Територіального сервісного центру МВС №4642, відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, за ОСОБА_4 зареєстровано транспортні засоби:

-DACIA LOGAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , від 04.07.2008, на підставі довідки рахунку;

-ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_2 , від 27.09.2019, на підставі акту електронних торгів;

-MITSUBISHI GALANT, державний номерний знак НОМЕР_3 , від 07.09.2019 на підставі акту електронних торгів.

Прокурор судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання. Додатково пояснив, що ОСОБА_4 є власником вказаних транспортних засобів, однак вони вибули з його користування, він не знає де вони знаходяться.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Згідно ч. 1, 2 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Судом встановлено, що 11.11.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 358 КК України за № 0000075.

Ухвалою слідчого судді Трускавецького міського суду Львівської області від 27 червня 2025 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, строком на 60 діб, з 27 червня 2025 року по 25 серпня 2025 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 липня 2025 року.

Відповідно до ухвали слідчої судді Трускавецького міського суду ОСОБА_8 від 21 серпня 2025 року, ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 21 серпня 2025 року по 20 жовтня 2025 року.

За результатами досудового розслідування 31 липня 2025 року Дрогобицькою окружною прокуратурою Львівської області скеровано у Трускавецький міський суд Львівської області обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000075 від 11 листопада 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 358 КК України відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Згідно ухвали Трускавецького міського суду від 02.10.2025 по обвинувальному акту в кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 358 КК України, призначено підготовче судове засідання.

Згідно інформації Територіального сервісного центру МВС №4642, відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, за ОСОБА_4 зареєстровано транспортні засоби:

-DACIA LOGAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , від 04.07.2008, на підставі довідки рахунку;

-ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_2 , від 27.09.2019, на підставі акту електронних торгів;

-MITSUBISHI GALANT, державний номерний знак НОМЕР_3 , від 07.09.2019 на підставі акту електронних торгів.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» наголошує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Прокурором у клопотанні не наведено підстав, які б свідчили, що не вжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливить виконання судового рішення, доводи клопотання зводяться виключно до припущення.

Прокурором не встановлено та в клопотанні і доданих до нього матеріалів не вказано вартості майна, яке просить арештувати прокурор з метою забезпечення цивільного позову, яка згідно ч. 8 ст. 170 КПК України повинна бути співмірною розміру шкоди, зазначеної у цивільному позові.

Крім того, всупереч вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, прокурором не зазначені способи арешту майна - право на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що належні йому транспортні засоби вибули з його користування, з метою уникнення можливості їх відчуження третіми особами, суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання - в частині заборони відчуження належного обвинуваченому майна.

Керуючись ст.ст. 170, 172, 173 Кримінального процесуального України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Трускавецького відділу Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна для забезпечення цивільного позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою заборони права на відчуження транспортних засобів, а саме:

-DACIA LOGAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , від 04.07.2008, на підставі довідки рахунку;

-ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_2 , від 27.09.2019, на підставі акту електронних торгів;

-MITSUBISHI GALANT, державний номерний знак НОМЕР_3 , від 07.09.2019 на підставі акту електронних торгів.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 20.10.2025

Суддя: ОСОБА_1