УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 462/5362/23

провадження № 51-4391 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 17 січня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року,

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень та встановлені обставини

За вироком Залізничного районного суду м. Львова від 17 січня 2025 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 71 КК, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Галицького районного суду міста Львова від 01 грудня 2021 року та призначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 5 місяців.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком місцевого суду встановлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 01 грудня 2021 року, ОСОБА_5 засуджено ч. 2 ст. 125 КК та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1 360 грн. 26 серпня 2022 року, ухвалою цього суду, ОСОБА_5 замінено несплачену суму штрафу в розмірі 1 360 грн на покарання у виді 80 годин громадських робіт.

21 грудня 2022 року та 27 грудня 2022 року, обвинувачений ОСОБА_5 , належним чином викликався до Залізничного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, з метою постановки на облік та роз`яснення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт, однак за вказаними викликами не з`явився, та не повідомив про причини неявки.

02 січня 2023 року, обвинувачений ОСОБА_5 з`явився до Залізничного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, де належним чином був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, та цього ж дня отримав направлення щодо необхідності прибути 03 січня 2023 року для відбування покарання в ЛКП «Левандівка».

Однак, маючи умисел на ухилення від відбування покарання у виді 80 годин громадських робіт, обвинувачений ОСОБА_5 з 03 січня по 16 січня 2023 року без поважних причин не з`являвся в ЛКП «Левандівка» для відбування вказаного покарання.

16 січня 2023 року, обвинувачений ОСОБА_5 з`явився за викликом до Залізничного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, де в нього було відібране письмове пояснення та винесено письмове попередження про притягнення до кримінальної відповідальності, однак вказане застереження у виді письмового попередження ОСОБА_5 підписувати відмовився, про що складено відповідний акт працівниками уповноваженого органу з питань пробації.

Маючи умисел на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт обвинувачений ОСОБА_5 з 17 січня по 03 лютого 2023 року без поважних причин не з`явився в ЛКП «Левандівка».

06 лютого 2023 року обвинувачений ОСОБА_5 звернувся до ЛКП «Левандівка» з направленням органу пробації, проте документи на відпрацювання не оформив, та до роботи не приступив.

Відповідно до наказу ЛКП «Левандівка» № 9-к від 06 лютого 2023 року, обвинувачений ОСОБА_5 , був прийнятий на роботу двірником для відбування призначеного покарання у виді 80 годин громадських робіт.

Згідно табелю виходу на роботу в ЛКП «Левандівка» та кількості відпрацьованих годин громадських робіт засудженим., за лютий 2023 року кількість годин за графіком становить - 64 години, кількість з них відбутих - 0 годин.

Маючи умисел на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, обвинувачений ОСОБА_5 , без поважних причин не з`являвся з 07 лютого по 10 лютого 2023 року, з 13 лютого по 17 лютого 2023 року, з 20 лютого по 24 лютого 2023 року та з 27 лютого по 28 лютого 2023 року в ЛКП «Левандівка» для відбування покарання, чим умисно ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.

20 лютого 2023 року, ОСОБА_5 з`явився за викликом до Залізничного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, де в нього було відібране письмове пояснення.

Згідно табелю виходу на роботу в ЛКП «Левандівка» та кількості відпрацьованих годин громадських робіт обвинуваченим за березень 2023 року, вбачається, що кількість годин за графіком становить - 80 години, кількість відбутих годин - 4,5 годин.

Маючи умисел на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, обвинувачений ОСОБА_5 без поважних причин не з`являвся в період часу з 01 березня по 09 березня 2023 року, а 13 березня 2023 року з`явився для відбування громадських робіт в ЛКП «Левандівка», проте під час перевірки комісією виконання судового рішення був відсутній за місцем роботи і покладену на нього роботу не виконав.

14 березня 2023 року, обвинувачений без поважних причин не з`являвся в ЛКП «Левандівка». 15 березня та 16 березня 2023 року з`явився для відбування громадських робіт в ЛКП «Левандівка», проте до виконання робіт не приступив та на робочому місці був відсутній. 17 березня 2023 року, обвинувачений з`явився для відбування громадських робіт, проте на робочому місці виконував роботу лише 30 хвилин. 20 березня 2023 року з`явився для відбування громадських робіт в ЛКП «Левандівка», проте роботу не виконував. 21 березня 2023 року, без поважних причин не з`явився в ЛКП «Левандівка» для відбування вказаного покарання. 22 березня - 24 березня 2023 року обвинувачений з`являвся в ЛКП «Левандівка», проте до роботи не приступав та на робочому місці був відсутній, 27 березня та 28 березня 2023 року, без поважних причин не з`являвся в ЛКП «Левандівка», чим умисно ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.

Згідно табелю виходу на роботу в ЛКП «Левандівка» за квітень 2023 та кількості відпрацьованих годин громадських робіт засудженим, вбачається, що кількість годин за графіком становить - 75,5 годин, кількість відбутих годин - 0 годин.

Маючи умисел на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, обвинувачений ОСОБА_5 , 03 квітня 2023 року, з`явився в ЛКП «Левандівка», проте до роботи не приступав та на робочому місці був відсутній, а з 04 квітня по 07 квітня 2023 року, з 10 квітня по 14 квітня 2023 року, з 17 квітня по 21 квітня 2023 року, без поважних причин не з`являвся в ЛКП «Левандівка» для відбування вказаного покарання, чим умисно ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.

Окрім цього, маючи умисел на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, обвинувачений ОСОБА_5 04 квітня 2023 року, у магазині «Король напоїв» по вул. Городоцькій, 210 у м. Львові вчинив дрібну крадіжку товару, а саме викрав енергетичний напій «Burn» загальною вартістю 23,85 грн без ПДВ та не оплативши вартості товару покинув магазин, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 51 Кодекс України про адміністративні правопорушення

(далі - КУпАП), про що 09 червня 2023 року, складено протокол про адміністративне правопорушення.

Також, маючи умисел на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт обвинувачений ОСОБА_5 04 квітня 2023 року, у магазині «Король напоїв» по вул. Городоцькій, 210 у м. Львові вчинив дрібне хуліганство, а саме: виражався нецензурною лайкою у сторону адміністратора магазину, погрожував їй фізичною розправою, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП, про що 09 червня 2023 року, на ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 22 червня 2023 року, обвинуваченого ОСОБА_5 , за вказаними фактами визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 51, ст. 173 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить змінити судові рішення та із застосуванням ст. 75 КК звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий термін строком 2 роки.

Обґрунтовуючи свої вимоги захисник вказує, що суди попередніх інстанцій

не врахували, що його підзахисний повністю визнав свою вину, щиро покаявся та усвідомив протиправність своїх дій; не дослідили позитивні зміни в поведінці обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення; не дали належної оцінки тому факту, що вчинене правопорушення належить до категорії кримінальних проступків (ч. 2 ст. 12 КК), що за визначенням передбачає меншу суспільну небезпеку; не дали належної оцінки відсутності обставин, що обтяжують покарання.

Також сторона захисту звертає увагу, що суди проігнорували зміну сімейних обставин обвинуваченого, які настали після вчинення інкримінованого діяння, не врахували, що призначення реального строку покарання матиме непропорційні негативні наслідки не лише для обвинуваченого, а й для третьої особи - його матері, яка є особою похилого віку з інвалідністю та яка залишиться без єдиного джерела підтримки і догляду.

Призначення ОСОБА_5 покарання у виді 2 років обмеження волі без застосування ст. 75 КК, на думку сторони захисту, створює істотну диспропорцію між ступенем суспільної небезпеки вчиненого проступку, фактичними обставинами справи та суворістю призначеного покарання.

Мотиви Суду

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оскаржуються.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору виду та міри покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною. Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку, з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з їх урахуванням визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Виходячи зі змісту ст. 75 КК застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Місцевий суд керувався наведеними законодавчими положеннями при виборі засудженому заходу примусу та порядку його відбування.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_5 покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, згідно відповіді КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», має розлади психіки та поведінки, вину визнав. Обставин, які обтяжують покарання суд не встановив.

Оцінивши вказані обставини у сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання саме у виді обмеження волі, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження нових злочинів. При цьому, з посиланням на позицію обвинуваченого у судовому засіданні, суд спростував наявність щирого каяття, як обставини, що пом`якшує покарання, належним чином обґрунтувавши своє рішення.

Також, суд визнав безпідставним доводи сторони захисту щодо можливості застосування до ОСОБА_5 інституту умовного звільнення, зазначивши, що призначаючи ОСОБА_5 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК та звільняючи від його відбування на підставі ст. 75 КК, водночас звільняючи від невідбутого покарання за попереднім вироком Галицького районного суду міста Львова від 01 грудня 2021 року, яке ОСОБА_5 , має відбувати реально, на переконання суду призведе до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та буде суперечити меті кримінального покарання - забезпеченню невідворотності покарання та виправленню особи.

У такому випадку застосування положень ст. 75 КК фактично знівелює необхідність відбуття ОСОБА_5 , покарання за вказаним вище вироком Галицького районного суду м. Львова та буде свідчити про його ігнорування, що в свою чергу призведе до порушення принципу справедливості та мети кримінального провадження.

Із позицією місцевого суду щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_5 покарання погодився й апеляційний суд, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою сторони захисту, зазначивши, що місцевий суд у повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, врахувавши у тому числі, й ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі.

Також цей суд зазначив, що ОСОБА_5 неодноразово судимий, однак на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, ухилявся від відбуття покарання у виді громадських робіт, призначеного йому за попереднім вироком. Наведене свідчить як про системний характер вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, так і про відсутність у нього усвідомлення необхідності понести покарання за свої дії, а застосування до ОСОБА_5 інституту умовного звільнення фактично знівелює необхідність відбуття ним покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 01 грудня 2021 року.

Твердження сторони захисту про складні сімейні обставини ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції визнав такими, що не можуть бути самостійною підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки суд, призначаючи покарання, керується, зокрема, принципом індивідуалізації покарання та призначає особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, справедливу міру покарання, спрямовану на досягнення цілей виправлення такої особи і приватної превенції, а також сприяє досягненню інших цілей, поставлених перед покаранням, зокрема, визначених ст. 50 КК.

Апеляційний суд слушно зазначив, що місцевий суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, взяв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально-побутовому сенсі, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення.

Також суд звернув увагу, що стороною захисту не надані відомості та докази, які б підтверджували вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин. Тим більше, що покарання у виді штрафу за вироком Галицького районного суду м. Львова від 01 грудня 2021 року було замінено ОСОБА_5 на 80 годин громадських робіт ухвалою цього суду від 26 серпня 2022 року, тобто у нього був достатній період часу, щоб таке покарання відбути.

З такими висновками погоджується й суд касаційної інстанції.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій є обґрунтованими, відповідають вимогам статей 370, 419 КПК та не викликають сумнівів у їх правильності.

Обраний засудженому захід примусу є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість Суд не вбачає, як і не вбачає підстав для застосування до нього положень ст. 75 КК.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 17 січня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3