У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000488, за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 травня 2025 року відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Першотрвневе Іванівського району Херсонської області, мешкає в АДРЕСА_1 раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_8 ,

потерпіла ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 травня 2025 року затверджено угоду від 14.05.2025 р. про примирення між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

Ухвалено ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу на користь держави в розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення експертиз на загальну суму 9 396,32 грн.

Ухвалено скасувати арешт накладений на автомобіль марки Toyota Rav 4, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та доведеності вини обвинуваченого, вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_6 , на підставі угоди про примирення, суд першої інстанції не надав належної оцінки висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.12.2018 р. у справі № 756/11661/17, при визначенні того, чи можна укладати угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо двооб`єктивних (багатооб`єктивних) злочинів суд має не тільки керуватись вимогами статей 468, 469, 474 КПК України, а й встановити, чи не суперечить зміст такої угоди інтересам суспільства та чи забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення.

Всупереч вказаних приписів, суд ухвалив незаконний вирок та незаконно затвердив угоду про примирення у кримінальному провадженні, в якому вона не могла бути затверджена, оскільки внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 першочергово завдано шкоди суспільним інтересам у сфері безпеки дорожнього руху, а за таких умов, укладення угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим, є неприпустимим.

Прокурор звертає увагу на те, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Основним безпосереднім об`єктом правопорушення є суспільні відносини у сфері безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортних засобів. Додатковим обов`язковим об`єктом виступають відносини життя, здоров`я та майно громадян.

На думку прокурора, судом неправильно застосовано й закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону України, який не підлягав застосуванню ст. 69 КК України, оскільки у даному випадку не встановлено виключних обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення.

За вказаних обставин прокурор вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а матеріали кримінального провадження, направленню до суду першої інстанції для проведення судового провадження в загальному порядку, оскільки кримінальне провадження надійшло до суду з обвинувальним актом після закінчення досудового розслідування.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

13.10.2024 р. близько 00.20 год., у темний час доби, за наявністю опадів у вигляді дощу, обвинувачений ОСОБА_6 , порушивши п. 2.9 (а) Правил Дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р., із відповідними змінами та доповненнями (далі - ПДР України), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить останньому, рухався по проїжджій частині автодороги Н-11, сполученням «Дніпро-Миколаїв», в межах м. Новий Буг Новобузької ОТГ Баштанського району Миколаївської області, по вул. Москаленка, в напрямку м. Миколаєва, що має дві смуги, призначені для руху в обох напрямках (по одній в кожному напрямку), на якій транспорті потоки протилежних напрямків розділені лінією дорожньої розмітки 1.1 Розділу 34 Правил дорожнього руху, в межах своєї смуги руху разом з пасажирами: ОСОБА_9 , яка перебувала на задньому лівому пасажирському сидінні, ОСОБА_10 , який перебував на задньому пасажирському сидінні (по центру), ОСОБА_11 , яка перебувала на задньому правому пасажирському сидінні та ОСОБА_12 , який перебував на передньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля.

Встановлено, що в той час проїжджа частина мала вологе, частково забруднене асфальтоване покриття без вибоїн.

Рухаючись в обраному напрямку, водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та, керуючи транспортним засобом марки «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , діючи зі злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 2.3 (б), 2.9 (а), п.п. 12.1, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху, а саме: будучи зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, а також під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху останній, не врахувавши дорожньої обстановки, хоча мав таку технічну можливість, не вибрав безпечної швидкості, а напроти, рухаючись по населеному пункту з перевищенням максимально допустимої швидкості на вказаній ділянці дороги, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, що призвело до втрати керування ним транспортним засобом, виїздом в ліве, по ходу свого руху узбіччя, з послідуючим зіткненням з нерухомою перешкодою у вигляді дерева.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події пасажир вказаного автомобіля, ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді переломів лобкової та сідничної кісток тазу зліва зі зміщенням уламків, перелому лівої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням уламків, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Дорожньо-транспортна подія сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 12.4, 12.9 (б), 12.1 ПДР.

За цих обставин обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

14.05.2025 р. між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_6 укладено угоду про примирення.

Встановивши, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 віднесено до категорії нетяжких злочинів, згідно ч. 4 ст. 12 КК України; потерпіла претензій матеріального характеру немає, розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені у п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України; ОСОБА_6 цілком розуміє права, визначені п. п. 1, 4 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою; вказана угода не суперечить вимогам КПК України та КК України, відповідає інтересам суспільства, не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; фактичні підстави для визнання винуватості наявні; дії обвинуваченого кваліфіковані вірно; обвинувачений ОСОБА_6 погодився на призначення йому узгодженого покарання, а прокурор не заперечував проти затвердження угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 р. № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до положень ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;

- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

У ч. 4 ст. 469 КПК України визначено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Згідно із ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , є нетяжким злочином.

Отже, враховуючи ст. 12 КК України та ч. 3 ст. 469 КПК України, у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 286-1 КК України, може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Повноваження прокурора при оскарженні вироку суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим чітко обмежені приписами п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України, згідно з якими такі вироки можуть бути оскаржені прокурором лише у зв`язку з порушеннями вимог ч. 3 ст. 469 КПК України під час укладення угоди, і не підлягають розширенню.

При цьому, питання про призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджено сторонами угоди в апеляційному порядку має право порушувати лише потерпілий.

Відповідно, наведені норми кримінального процесуального закону не передбачають можливості оскарження прокурором вироку відносно ОСОБА_6 в частині покарання.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що суд повинен відмовити у затвердженні угоди, зокрема, якщо угода не відповідає інтересам суспільства, на думку апеляційного суду, також не є підставою для оскарження прокурором вироку суду, зважаючи на наступне.

Угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. Адже сторони, шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норми права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.

І оскільки укладена у кримінальному провадженні угода про примирення підписана відповідала інтересам потерпілого, то, відповідно, вона відповідала і інтересам суспільства.

Будь яких інших доводів щодо неможливості укладення в даному кримінальному провадженні угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим апеляційна скарга не містить.

Наведене свідчить про те, що вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 15.05.2025 р. відносно ОСОБА_6 , яким затверджено угоду про примирення між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_9 , не може бути оскаржений прокурором з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України суддя-доповідач повертає апеляційну скаргу, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Однак, в даному випадку, помилково відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.02.2019 р. у справі № 569/17036/18, касаційний суд дійшов висновку про те, що якщо після відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що воно відкрите за апеляційною скаргою на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Аналогічний підхід застосований Великою Палатою Верховного Суду, яка вважала за необхідне закрити касаційне провадження, відкрите за скаргою на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (постанова від 23..01.2019 р. у справі № 738/1482/16-к).

За наведених обставин апеляційна скарга, подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу, не може бути розглянута по суті, а відкрите (розпочате) апеляційне провадження за такою скаргою підлягає закриттю, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України.

Враховуючи викладене та зазначені правові висновки суду касаційної інстанції, апеляційний суд доходить висновку про помилковість відкриття апеляційного провадження в даному кримінальному проваджені та вважає за необхідне закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 травня 2025 року відносно ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 376, 399 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 травня 2025 року, яким затверджено угоду про примирення, укладену 14.05.2025 р. між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_6 закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3