ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія: ст. 183 КПК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2025 року, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто з 06 листопада 2025 року по 04 січня 2026 року включно,

встановив:

Старший слідчий Четвертого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

В обгрунтування клопотання вказував, що Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві за процесуального керівництва Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000863 від 31.10.2024 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

За даними матеріалів досудового розслідування ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді загороджень інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 23.07.2024 не пізніше 10 год. 00 хв., більш точний час досудовим розслідуванням встановити не вдалося, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби - місце тимчасового розташування інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася у АДРЕСА_2 , направився у невідомому напрямку, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 06.11.2025 не був затриманий слідчим Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, в порядку, визначеному ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК.

Оцінюючи в сукупності вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує, з огляду на особу підозрюваного, з метою забезпечення належного виконання ним своїх процесуальних обов`язків, запобігання спробам останнього вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню та переховуватися від органів слідства та суду, а також припинити вчинення злочину у якому він підозрюється, беручи до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, слідчий просив обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2025 року клопотання задоволено. Застосовано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто з 06 листопада 2025 року по 04 січня 2026 року включно.

Задовольняючи клопотання слідчого та застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, органом досудового розслідування доведені ризики, передбачені п.п. 1, 3-5 ч.1 ст. 177 КПК України, а тому з метою досягнення цілей кримінального провадження на даному етапі та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, з урахуванням положень ч.7 ст. 176 КПК України, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, підозрюваний оскаржив її в апеляційному порядку. Просить скасувати ухвалу в частині обраного запобіжного заходу та застосувати стосовно нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема домашній арешт або особисте зобов`язання. У випадку залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просить визначити розмір застави у 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який він здатен внести.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвала постановлена за неповного врахування всіх обставин у справі.

Звертає увагу, що слідчий суддя не перевірив можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки підозрюваний має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, наміру переховуватися від слідства та суду не має, не заперечує проти виконання всіх процесуальних обов`язків та має бажання повернутися до лав ЗСУ.

Крім того, зазначає, що в СІЗО не створені умови для перебування під час повітряних тривог, оскільки відсутнє бомбосховище.

Заслухавши доповідь судді, міркування захисника та підозрюваного, які підтримали вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні за наведених у ній підстав, думку прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи тим, що ухвала є законна та обґрунтована, перевіривши матеріали справи, ухвалу слідчого судді в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, за таких підстав.

Згідно з положенням п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 131 КПК України запобіжні заходи відносяться до заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 8 статті 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, - тримання під вартою.

Водночас, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а також вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються.

За змістом ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, необов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

При цьому, надаючи оцінку обґрунтованості підозри, колегія суддів враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини термін «обґрунтована підозра» у скоєнні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, тлумачення поняття «обґрунтованості» залежить від усіх обставин справи (рішення від 22.10.1997 у справі «Ердагоз проти Туреччини», № 21890/93, §51; рішення від 30.08.1990 у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», серія A № 182, § 32).

Так, за матеріалами досудового розслідування ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

06.11.2025 ОСОБА_7 був затриманий в порядку, визначеному ст. 208 КПК України, та цього ж дня йому повідомлено про підозруу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Колегія суддів вважає, що матеріали досудового розслідування містять достатньо даних, які свідчать про причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому злочину.

Обираючи стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, слідчий суддя дотримався вимог ст. 194 КПК України, вимог Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ, врахував положення ч.8 ст.176 КПК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину в умовах воєнного стану, який відноситься до категорії тяжких злочинів, і за який, у випадку визнання особи винуватою, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, особу підозрюваного, який раніше не судимий, врахував наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які доведено органом досудового розслідування під час розгляду клопотання слідчим суддею, з чим погоджується і колегія суддів, що в сукупності дає підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, яким відповідно до імперативного положення ч.8 ст. 176 КПК України може бути виключно тримання під вартою.

Колегія суддів відхиляє як неспроможні доводи апелянта про відсутність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, з огляду на те, що наявність ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України обґрунтовується насамперед тим, що підозрюваний, який раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності за тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років, стійких соціальних зв`язків не має, а тому може переховуватись з метою уникнення покарання за вчинене.

Також колегія суддів враховує, що підозрюваному інкримінується вчинення злочину як військовослужбовцем, який не усвідомлює необхідності виконання ним військового конституційного обов`язку, за введеного в Україні воєнного стану, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки.

Доводи апелянта про неповноту дослідження слідчим суддею обставин у справі, зокрема про наявність міцних соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, що, на думку апелянта, дає можливість застосувати менш обтяжливий запобіжний захід, колегія суддів оцінює критично, оскільки доказів про наявність міцних соціальних зв`язків підозрюваним не надано, а наявність постійного місця проживання, в даному випадку, не зменшує ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину. Водночас положенням ч.8 ст. 176 КПК України передбачено застосування до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, зокрема передбаченого ст. 407 КК України, запобіжного заходу виключно у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4. ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-4421 Кримінального кодексу України.

Враховуючи особу підозрюваного, наявність обгрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та наявність ризиків, слідчий суддя дійшов висновку про застосування запобіжного заходу без визначення розміру застави, з чим погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді слідчим суддею клопотання щодо обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 та порушення прав останнього, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, як тримання під вартою без визначення застави є необхідним та таким, що буде запобігати наявним у кримінальному провадженні ризикам та забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому на даний час не вбачає підстав для скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді.

Керуючись статтями 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2025 року, якою стосовно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення іоскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді