ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026року

м. Київ

справа № 314/2874/17

провадження № 51-3399 км 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 29 травня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000474, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 січня 2021 року за ч. 1 с т. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до покарання на підставі ст. 70 КК України у виді арешту на строк 3 місяці,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 травня 2025 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінено. Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення цим покаранням покарання, призначеного за попереднім вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 січня 2021 року, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 23 квітня 2017 року з 23 по 00 год, маючи умисел, направлений на умисне вбивство, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в будинку АДРЕСА_2 , де мешкав ОСОБА_8 , під час раптово виниклого конфлікту з потерпілим, завдав не менше трьох ударів ногами в область грудної клітки спереду та в подальшому утримуючи в правій руці молоток, який він попередньо взяв у даному житловому приміщенні, завдав ще кілька ударів в область голови та обличчя. Після чого ОСОБА_7 , не зупиняючись на досягнутому, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, утримуючи вищевказаний молоток у правій руці завдав потерпілому ще не менше десяти ударів в область обличчя, голови, шиї та верхніх кінцівок. В результаті завданих ударів потерпілий помер на місці події.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить, за змістом скарги, скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам. Вказує на недопустимість доказів, при цьому надаючи їм власну оцінку. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки судом було формально розглянуто дане кримінальне провадження, не проаналізовано та не надано відповіді на всі доводи апеляційних скарг сторони захисту.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , просить, за змістом скарги, скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої доводи зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не погоджуються з оцінкою доказів, при цьому надаючи власну оцінку, наводить доводи щодо наявності, на його думку, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених під час розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції.Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки судом було формально розглянуто дане кримінальне провадження, не проаналізовано та не надано відповіді на всі доводи апеляційної скарги захисника.

Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали подані касаційні скарги та просили їх задовольнити, скасувати ухвалу апеляційного суду та направити кримінальне провадження на новий розгляд в суд апеляційної інстанції.

Позиції інших учасників судового провадження

Під час касаційного розгляду прокурор ОСОБА_5 , посилаючись на безпідставність наведених у касаційних скаргах сторони захисту доводів, вважав, що оскаржуване судове рішення слід залишити без зміни, а касаційні скарги захисника та засудженого - без задоволення.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення щодо неповноти та однобічності судового слідства, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 дотримано в повному обсязі.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд відповідно до обвинувального акта в межах висунутого обвинувачення, безпосередньо дослідивши всі надані докази стороною обвинувачення, належно їх оцінивши, надавши кожному з них належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом в умисному вбивстві, які виклав у вироку.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковані правильно.

Вирок суду першої інстанції є законним та відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, був предметом ретельної перевірки апеляційного суду і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оціненим судом, і є обґрунтованим.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження також було з`ясовано, що висновки суду апеляційної інстанції є правильними як стосовно встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального правопорушення, так і стосовно відсутності у кримінальному провадженні істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнули би за собою безумовне скасування судових рішень.

Не встановлено таких процесуальних порушень і касаційним судом, оскільки усім доводам, викладеним, в поданих апеляційних скаргах захисника та засудженого, суд апеляційної інстанції надав вичерпні та вмотивовані відповіді.

Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляційних скарги, зокрема захисника та засудженого, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України і погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Що стосується доводів касаційних скарг захисника ОСОБА_6 та засудженого про істотне порушення кримінального процесуального закону під час проведення огляду домоволодіння АДРЕСА_1 24 квітня 2017 року, то вони є необґрунтованими, оскільки ця процесуальна дія була проведена за дозволом свідка ОСОБА_9 .

Апеляційним судом також перевірялись твердження сторони захисту про недопустимість протоколу огляду від 24 квітня 2017 року, через те, що слідчу дію проведено та протокол складено з порушенням вимог КПК, які суд також визнав неспроможними.

Так, відповідно до положень ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, що є важливою гарантією права на справедливий суд.

Згідно зі ст. 404 КПК України апеляційна процедура передбачає оцінку відповідності оскаржуваного вироку нормам матеріального та процесуального закону, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

Апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих сторонами обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Судом апеляційної інстанції у своєму рішенні не надано доказам іншої оцінки, відмінну від тієї, що надано було місцевим судом.

Висновуючи зазначене, колегія суддів вважає, що при перегляді вироку місцевого суду судом апеляційної інстанції не було допущено істотних порушень вимог ст. 404 КПК України.

Доводи касаційної скарги захисника та засудженого щодо вчинення кримінального правопорушення нібито не засудженим ОСОБА_7 , є безпідставними, з огляду на те, що на всі ці доводи касаційних скарг сторони захисту, які за своїм змістом аналогічні доводам їх апеляційним скаргам, апеляційний суд обґрунтовано визнав їх неспроможними та детально дав відповіді на кожен з них. З наведеними в ухвалі апеляційного суду висновками щодо зазначених доводів погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Згідно з положеннями ст. 50 КК Українипокарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, що покарання ОСОБА_7 повинно бути призначено в межах санкції інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та на підставі положень ст. 70 КК України, тобто у виді позбавленні волі на строк 10 років, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Інші доводи, викладені в касаційних скаргах захисника та засудженого, та матеріали кримінального провадження не містять посилань на порушення судом апеляційної інстанції при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які би ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Касаційний суд констатує, що у касаційній скарзі захисника та засудженого містяться також інші доводи, які не потребують детального аналізу та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні, з огляду на те, як неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав та основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (справа Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spain).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; окрім того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (справа Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland).

Отже, оскільки істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судових рішень, не встановлено, а тому касаційні скарги захисника та засудженого слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 29 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10