ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/420/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2026 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 15 п.п. 5, 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 березня 2026 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 15, п.п. 5, 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 - за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2026 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 березня 2026 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливістю застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу незаконною, прийнятою з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, а висновки суду, викладені в ухвалі, такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування скарги вказує на недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, будь-яких родинних зв`язків за межами України не має.

Крім того зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що клопотання не містить посилань на конкретні факти, докази, або обставини, які можуть свідчити про наявність ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.

Вважає необґрунтованим доводи клопотання щодо існування ризику вчинення іншого кримінального провадження чи продовження кримінального правопорушення, оскільки само по собі перебування під слідством нівелює ризик продовження вчинення кримінального правопорушення, матеріали клопотання не містять безумовних доказів спілкування обвинуваченого саме з представником держави-агресора.

Просить скасувати ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 .

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та зазначила про порушення вимог щодо подання клопотання про продовження застосування запобіжного заходу, оскільки доказів на підтвердження ризиків, до клопотання не було додано. Вважала, що вказані ризики є абстрактними, обґрунтовуються лише тяжкістю покарання, а також судом першої інстанції не були враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що йому не надається медична допомога через постійні етапування та відсутність зв`язку з захисником. Вважав, що в місті Запоріжжя він має змогу пройти профільне лікування.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, з клопотанням про особисту участь у розгляді апеляційної скарги, не звертався.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, ч. 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ризик переховування від суду наразі є актуальним, не зменшився та обумовлений, серед іншого, притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим негативними для особи наслідками (обмеженнями), і зокрема, суворістю можливого покарання за злочин.

Зокрема, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 15, п.п. 5, 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, суворість можливого покарання за злочини, передбачені ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, п.п. 5, 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що тяжкість можливого покарання у даному випадку не є визначальним фактором при оцінці ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки з-поміж іншого, із фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, існує висока вірогідність припускати про наявність у ОСОБА_6 ймовірних зв`язків з представниками іноземної держави - держави агресора рф, якими, будучі на свободі, обвинувачений може скористатися для переховування, у тому числі на тимчасово окупованій території.

На продовження ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України слугує той факт, що ОСОБА_6 обвинувачується в ряді злочинів, фактичні обставини інкримінованих кримінальних правопорушень свідчать про заздалегідь розроблений план, використання методів конспіраційних заходів та тривалу підготовку, яка передувала вчиненню злочинів, що вказує на здатність скоєння інших кримінальних правопорушень.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у незакінченому замаху на умисне вбивство, вчинене на замовлення, тобто інкримінований обвинуваченому злочин, передбачений ч. 3 ст. 15, п.п. 5, 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України не доведений ним до кінця, з причин, що не залежали від волі обвинуваченого, а отже, будучі на свободі, маючи зв`язки із особами, від яких ОСОБА_6 безпосередньо отримував завдання щодо вчинення злочинів, маючи доступ до мобільних сервісів обміну інформацією в мережі Інтернет - месенджерів, обвинувачений може продовжити вчиняти дії, які направлені на досягнення мети, яка не була ним раніше досягнута.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та не зменшились.

Даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , який би унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час апеляційному суду не надано.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Апеляційний суд вважає, що застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою також кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України, які передбачають, що під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо не визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні, що також узгоджується із ч. 4 ст. 183 КПК України.

Доводи про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 стійких соціальних зв`язків та постійного місця проживання, не можуть свідчити про можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з огляду на вищевказані обставини та продовження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що навіть за відсутності даних, які б свідчили про такий стан здоров`я ОСОБА_6 , що унеможливлює утримання його в умовах слідчого ізолятору, відреагувати на зазначені обвинуваченим обставини щодо його стану здоров`я та відповідно до п.п. 1, 2 ст. 206 КПК України доручити уповноваженим особам філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Кіровоградській області організувати здійснення обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 , і за потреби забезпечити йому належне лікування.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 199, 206, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2026 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 15, п.п. 5, 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 березня 2026 року включно, залишити без змін.

Доручити уповноваженим особам філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Кіровоградській області організувати здійснення обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і за потреби забезпечити належне лікування.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4