ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3143/25 Справа № 181/564/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконфереції кримінальне провадження №000043 від 20.01.2025 рокуза апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_8 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соколівка Жашківського району Черкаської області, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня, має на утриманні одну малолітню дитину, одружений, військовослужбовець військової служби під час мобілізації з 2023 року на посаді командира відділення управління командира взводу 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимий, -

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 від відбування основного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком два роки, з покладенням на нього відповідно до ст. 76 КК обов`язків: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Захід забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_7 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до положень ст.100 та ст.124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) .

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Відповідно до витягу з наказу № 129 від 01.04.2023 командира військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_7 призначено на посаду командира відділення управління командира взводу 2 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України молодший сержант ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правила дорожнього руху), та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , транспортний засіб автомобіль «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_3 , (PR82301), VIN: НОМЕР_4 , країна реєстрації: Польща, належить на праві власності: ОСОБА_9 .

Відповідно до п.п. 12.3. Правил дорожнього руху, згідно яких:

п. 2.3. - У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Проте, молодший сержант ОСОБА_7 достовірно знаючи вимоги вказаного вище законодавства, яке регламентує Правила дорожнього руху та маючи можливість належно їх виконувати, діючи із протиправною кримінальною самовпевненістю, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, допустив їх порушення та вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Так, 20 січня 2025 року близько 17 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_3 , (PR82301), VIN: НОМЕР_4 , країна реєстрації: Польща, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить на праві власності: ОСОБА_9 , в темний час доби без наявного електроосвітлення проїзної частини, здійснював рух з увімкненим ближнім світлом фар по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини вулиці Центральної в с. Антонівське, Новопавлівська територіальна громада, Синельниківського району, Дніпропетровської області, яка має по одній смузі для руху у кожному напрямку, з боку с-ща Межова у напрямку с. Веселе.

Як наслідок ОСОБА_7 , 20 січня 2025 року близько 17 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем «Ford Тransit», реєстраційний номер НОМЕР_3 , (PR82301), VIN: НОМЕР_4 , країна реєстрації: Польща, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить на праві власності: ОСОБА_9 , в темний час доби без наявного електроосвітлення проїзної частини, здійснював рух з увімкненим ближнім світлом фар по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини вулиці Центральної в с. Антонівське, Новопавлівська територіальна громада, Синельниківського району, Дніпропетровської області, яка має по одній смузі для руху у кожному напрямку, з боку с-ща Межова у напрямку с. Веселе, в порушення ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б) та 12.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, відповідно до яких:

п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.»;

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;»;

п. 12.3.: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»,

проявляючи кримінальну протиправну недбалість, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити перешкоду для руху у вигляді пішохода ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебувала на смузі для руху керованого ним автомобіля, не зменшив швидкість руху, аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, чим не виконав покладені на нього обов`язки, як на водія транспортного засобу, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, та, як наслідок, поблизу буд. 44 по вулиці Центральній в с. Антонівське, Новопавлівська територіальна громада,Синельниківського району, Дніпропетровської області скоїв наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_3 , (PR82301), VIN: НОМЕР_4 на задню поверхню тулуба ОСОБА_10 .

Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: - внутрішні: відкрита черепно-мозкова травма: ізольований округлий перелом кісток основи черепа з розповсюдженням на склепіння, численні масивні крововиливи під м`які мозкові оболонки лівої та правої півкуль головного мозку, численні крапкові крововиливи у товщі речовини головного мозку, скупчення темно-червоної рідкої крові у шлуночках лівої та правої півкуль головного мозку у кількості по 5-7 мл, численні уламкові переломи кісток лицьового скелету; - зовнішні: забійні рани шкіряних покривів спинки носу по центру та підборіддя по центру. Садна у загальній кількості 17-ти: на шкіряних покровах волосистої частини голови у проекції лобно-скронево-тім`яній ділянці праворуч, в лобній ділянці праворуч на 0,7 см до гори від волосистої частини правої надбрівної дуги та на 6,9 см від умовної середньої лінії голови, на передній поверхні спинки носу у проекції нижньої третини, на верхній губі праворуч з розповсюдженням на слизову оболонку, на задній поверхні правого променево-зап`ястного суглоба, на тильній поверхні правої кисті по центру, на задній поверхні лівого променево-зап`ястного суглоба з розповсюдженням на тильну поверхню лівої кисті, на передній поверхні лівого та правого колінних суглобів на розгинаючих їх поверхнях. Синці у загальній кількості 9-ть: на шкіряних покривах верхньої та нижньої повіках лівого та правого ока з розповсюдженням на спинку носу до проекції верхньої третини, на підборідді по центру, на тильних поверхнях лівої та правої кистей по центру, на передній поверхні правої гомілки у проекції верхньої третини, на задній поверхні лівої передньо-внутрішній поверхні лівого колінного суглоба, на підколінної ямки з розповсюдженням на верхню третину гомілки.

Всі виявлені тілесні ушкодження утворилися прижиттєво, за дуже короткий проміжок часу до настання смерті останньої, по ударному механізму, з великою силою великою швидкістю від дії тупого твердого предмету (предметів) чи при ударі об такий (такі), та за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень в момент їх спричинення, та такими предметами бути виступаючи частини рухаючогося транспортного засобу, з послідуючим механізмом при дорожньо-транспортної пригоді: удар виступаючими частинами рухаючогося автотранспорту, з подальшим його ударом, відкидання від рухаючогося автотранспорту з подальшим волочінням тіла об дорожнє покриття.

Всі виявленні тілесні ушкодження перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті внаслідок дорожньо-транспортної пригоди внаслідок збиття автомобілем «Ford Transit», від 20.01.2025 року о 17 годині 30 хвилин.

Смерть ОСОБА_10 настала 20 січня 2025 року о 17 годині 30 хвилин біля буд. 44 по вулиці Центральній в с. Антонівське, Новопавлівська територіальна громада, Синельниківського району, Дніпропетровської області від відкритої черепно-мозкової травми котра супроводжувалася ізольованим округлим переломом кісток черепа розповсюдженням на склепіння, численними масивними крововиливами під м`які мозкові оболонки лівої правої півкуль головного мозку, численними крапковими крововиливами у товщі речовини головного мозку, скупченням темно-червоної рідкої крові у шлуночках лівої та правої півкуль головного мозку у кількості по 5-7 мл, численними уламковими переломами кісток лицьового скелету, забійними ранами спинки носу та забійна рана підборіддя по центру, численними синцями та саднами голови, верхніх та нижніх кінцівок, що підтверджується вищевказаними даними проведеної судово-медичної експертизи трупу.

З умовах вказаної події, молодший сержант ОСОБА_7 , керуючи вищезазначеним транспортним засобом, мав технічну можливість запобігти настанню даної дорожньо-транспортної пригоди за умови виконання ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.

З огляду на вказане, порушення молодшим сержантом ОСОБА_7 , вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху, знаходилось у прямому причинному зв`язку з виникненням вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_10 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені вироком суду фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правової кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК, порушує питання про скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що судом першої інстанції, при призначенні покарання, надано таку обставинам вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, що, на думку апелянта, не відповідає реальним обставинам діючого у державі правового режиму воєнного стану, конкретним умовам та обставинам вчиненого злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Свої доводи сторона обвинувачення аргументує тим, що ОСОБА_7 вчинив кримінального правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК, яке відповідно до ст.12 КК є тяжким злочином. При цьому, хоча по відношенню до наслідків вина засудженого є необережною, проте об`єкт посягання є здоров`я іншої людини та наслідком вчинення якого, зокрема є смерть потерпілого. Також обвинувачений допустив грубі порушення ПДР. Тяжкі наслідки у виді смерті людини є непоправними і не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі. Крім того, як зауважує апелянт, позитивні характеристики обвинуваченого мають формальний характер та жодним чином не зменшують суспільної небезпечності як його самого, так і вчиненого ним правопорушення.

Отже, на переконання прокурора, звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК від відбування покарання з випробуванням повністю нівелює мету покарання, передбачену ст.50 КК, а саме не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншим особами, більш того, сприятиме вчиненню нових подібних злочинів.

З огляду на вищенаведене прокурор просить апеляційний суд скасувати вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та в цій частині ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_11 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та який наполягав на її задоволенні у повному обсязі, вислухавши думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, частково дослідивши докази та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених та оцінених судом в порядку ч.3 ст.349 КПК доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються обвинуваченим в апеляційній скарзі, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що прокурором фактично порушується питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 ККта роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Відповідно положень ч.1 ст.75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виправлення як мета покарання - це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Таким чином, зі змісту ст.75 КК вбачається, що застосування інституту звільнення від відбування покарання допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що, виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин справи, виправлення засудженого є можливим без відбування покарання.

Зміст оскаржуваного вироку свідчить про те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, скоїв необережний тяжкий злочин, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проходження служби характеризується позитивно, у скоєному щиро розкаявся, не зник з місця події та одразу викликав швидку допомогу та працівників поліції, всіляко сприяв слідству та розкриттю злочину, потерпілий ОСОБА_11 до нього претензій не має та просив не позбавляти його волі, що підтверджується поданої до суду його власноруч написаною заявою (а.п.34). Також суд враховує, що обвинувачений перебуває на службі в лавах ЗСУ та є діючим військовим, виконуючі бойові завдання на Покровському напрямку Донецької області. Згідно наданої командиром реактивної артилерийської батареї В/Ч НОМЕР_1 характеристики, обвинувачений ОСОБА_7 зарекомендував себе з позитивної сторони, як грамотний, дисциплінований та відповідальний військовослужбовець. Серед побратимів по військовій службі та особового складу підрозділу користується авторитетом. Бойові завдання завжди виконує якісно та відсутність ОСОБА_7 на займаній посаді негативно вплине на боєздатність підрозділу (а.п.37-38).

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК пом`якшує покарання, суд визнав - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому обставин, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання, судом не встановлено.

Отже, враховуючиконкретні обстаивни кримінального провадження, позицію потерпілого, особу обвинуваченого, його поведінку одразу після скоєння ДТП та протягом усього слідства, а також його відношення до скоєного, суд дійшов обгрунтованих висновків про можливе виправлення обвинуваченого без відбування покарання у місцях позбавлення волі, з випробовуванням та застосуванням ст.75 КК, але з обовязковим призначенням додаткового покарання у виді позбавлення прав керувати транспортними засобами.

На переконання апеляційного суду призначене за вироком суду покарання обвинуваченому у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та звільненням на підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки, з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК, буде достатнім для досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК, відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Крім того колегія суддів зауважує, що хоча думка потерпілого про вид та розмір покарання і не є визначальною у злочинах даної категорії справ, про що слушно вказує апелянт, натомість саме діючий у державі правовий режим воєнного стану, який запроваджений в Україні через збройну агресію рф, та саме участь обвинуваченого у її відсічі у складі бойового підрозділу ЗСУ, його відношення до виконання своїх обов`язків військової служби та його авторитет серед особового складу повинні бути у даному конкретному випадку вирішальними при обранні покарання ОСОБА_7 та можливості його виправлення в умовах відбування покарання з іспитовим строком.

Також суд апеляційної інстанції приймає до уваги той факт, що в минулому ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності не притягався, має родину та неповнолітню дитину на своєму утриманні, що нівелює твердження апелянта про неможливість досягнення мети покарання та запобігти вчиненню нових злочинів обвинуваченим при призначенні ОСОБА_7 покарання на підставі ст.75 КК.

У свою чергув поданій апеляційній скарзі прокурор не навів переконливих аргументів, які б вказували на неможливість у даному конкретному випадку виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 у мовах відбування покарання з випробуванням та необхідності призначення винному реального покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства та від його бойового підрозділу.

Таким чином апеляційний суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 реального покарання, на чому наполягає прокурор.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає, а вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4