У Х В А Л А

07.01.2026 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , внесений в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002626 від 23.12.2025 року, обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачен ОСОБА_3 ,

захисник - адвокат ОСОБА_5 ,

установив:

У зв`язку з неявкою захисника ОСОБА_6 , який надав клопотання про відкладення підготовчого судового засідання, на участі якого наполягав обвинувачений ОСОБА_3 ,з метою забезпечення обвинуваченому права на захист, підготовче судове засідання з розгляду ОСОБА_3 , внесений в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002626 від 23.12.2025 року, обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК Українинеобхідно відкласти.

Оскільки термін застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 закінчується 11 січня 2026 року, а провести судове засідання до зазначеної дати не надається можливим, прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою ще на 60 днів, в зв`язку з тим, що на даний час продовжують існувати ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 заперечували щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили змінити на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши доводи прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з матеріалів справи строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 закінчується 11 січня 2026 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальнее обґрунтування ризиків, що залишаються та їханаліз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичнее продовженнястроків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_7 , строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обгрунтоване та підлягає до задоволення оскільки на даний час ризики та обставини, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не змінилися та продовжують існувати.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому злочину, дані про його особу, те, що відповідно до ч.3 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо отримав під час судового засідання, суд приходить до висновку, що ризики та обставини відповідно до ст.ст.177,178 КПК України, які враховував суд при обранні відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді гримання під вартою, на сьогодні не зменшилися та продовжуютьіснувати.

Таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 .

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжитий щодо обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків.

Таким чином, виходячи з положень КПК України та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченому під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 , необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На даній стадії процесу судом не допитані свідки та не досліджені матеріали провадження.

Даних про те, що ОСОБА_3 не може утримуватися в умовах СІЗО, суду не надано.

Тому, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на 60 днів.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначено в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2026 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2026 і по даний час становить 3328 грн.

Суд рахує за необхідне та достатнє визначити розмір застави ОСОБА_3 в розмірі більшому ніж передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме - 166,5 (сто шістдесят шість з половиною) розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб, прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що складає 554 112 гривень. що еквівалентно 12000 (дванадцяти тисячам) доларів США.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_3 такі обов`язки, передбачені ч. 3, п.п. 1, 2, 3, 4, ч. 5 ст. 194 КК України: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Початок строку дії обов`язків в разі внесення застави рахувати з дня звільнення підозрюваного з -під варти та встановити їх дію на 2 (два) місяці.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 331 КПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Краматорськ, Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 . З його слів фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимомуу вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів - по 03 березня 2026 року включно, утримуючи в державнійустанові «Київський слідчий ізолятор» Міністерстваюстиції України.

Визначити застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_3 обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі більшому ніж передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 166,5 (сто шістдесят шість з половиною) розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб, прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що складає 504 162 гривень.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_3 , обов`язки, передбачені ч. 3, п.п. 1, 2, 3, 4, ч. 5 ст. 194 КК України: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Початок строку дії обов`язків в разі внесення застави рахувати з дня звільнення підозрюваного з -під варти та встановити їх дію на 2 (два) місяці.

Підготовче судове засідання по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК Українивідкласти до 02 лютого 2026 року до 09 год. 00 хв.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_3 ,захиснику та скерувати начальнику Державної установи Київський слідчий ізолятор Міністерства юстиції України для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1