ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/633/26 Справа № 210/5825/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року ОСОБА_3

20.01.2026р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг у складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі судового засідання ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.10.2025р., якою залишено без задоволення клопотання начальника ДУ «Криворізька виправна колонія № 80» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та встановлення адміністративного нагляду щодо засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1

за участю захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.10.2025р. залишено без задоволення клопотання начальника ДУ «Криворізька виправна колонія № 80» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та встановлення адміністративного нагляду щодо засудженого за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_8 .

Ухвалу суду першої інстанції оскаржено захисником ОСОБА_7 , та засудженим ОСОБА_8 , які не погодилися із оскаржуваним рішенням, подали кожен окремо апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 :

- вважає, що суд першої інстанції постановив необґрунтовану, незаконну ухвалу всупереч законних прав та інтересів засудженого - зокрема, та держави України - в цілому;

- вважає, необ`єктивними висновки суду першої інстанції, що засуджений ОСОБА_8 не розкаявся у вчиненому злочині, висновків для себе не зробив, за час відбування покарання неодноразово порушував режим відбування покарання, за що 6 разів був поміщений до ДІЗО, невідбутий строк покарання становить більше 9 років, тому засуджений не довів, що заслуговує на застосування до нього умовно дострокового звільнення для проходження військової служби за контрактом;

- звертає увагу, що засуджений 03.10.2025р. в судовому засіданні суду показав, що він щиросердно розкаявся у вчиненому злочині, на даний момент усвідомив неприпустимість свого вчинку, наголосив, що вчинив злочин у віці 18 років, був занадто молодим, зараз ні за яких обставин не вчинив би подібних дій, усвідомлено та щиросердно бажає долучитись до захисту держави, маючи гарний фізичний стан та патріотичний настрій, бажає принести користь суспільству України в зоні бойових дій, та представник ДУ «КВК № 80» в судовому засіданні підтвердив вказані обставини;

- зазначає, що стосовно засудженого ніколи не порушувалося кримінальне провадження за ст. 349 КК України, що в свою чергу підтверджує, що допущені засудженим під час відбування покарання шість дисциплінарних порушень, на які послався суд першої інстанції в своїй ухвалі, були незначними, не систематичними;

- додатково звертає увагу, що засуджений раніше судимим не був, даний злочин вчинив вперше, та щодо нього відсутні законодавчі заборони для застосування вимог 81-1 КК України, та за результатами військово-лікарської комісії ОСОБА_8 за станом здоров`я придатний до військовоі служби;

- вважає необ`єктивним та таким, що суперечить дійсності висновок суду першої інстанції, щодо незастосування до засудженого умовно-дострокового звільнення при вказаних обставинах не буде сприяти підвищенню бойового духу та обороноздатності ВСУ України, оскільки Збройні Сили України четвертий рік поспіль захищають територіальну цілісність України та населення України від повномасштабного вторгнення росії, намагаються втримати лінію бойового зіткнення, не допустити захоплення нових територій України ворогом, натомість мобілізаційний процес в Україні відбувається вкрай неефективно, внаслідок чого бійці ЗСУ змушенні воювати четвертий рік поспіль майже без відпочинку, без можливості бути демобілізованими;

- прохає скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» щодо засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та встановлення адміністративного нагляду

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі навів доводи, аналогічні тим, що наведені захисником ОСОБА_7 в апеляційній скарзі поданій, від її імені.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги та прохали про їх задоволення, позицію прокурора ОСОБА_9 , який заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисника та засудженого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарги, дійшов висновку про залишення апеляційних скарг захисника та засудженого без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення про відмову у звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання для проходження військової служби за контрактом встановив, що засуджений ОСОБА_8 , діючи умисно, після застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого та спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, та продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті за допомогою запальнички, підпалив одяг непритомного потерпілого, після чого, залишили потерпілого та зникли з місця скоєного злочину.

Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 18.08.2022р. ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України, та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років з конфіскацією належного йому майна.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2020р. яким він був засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України, до позбавлення волі строком на чотири роки, на підставі ст.ст. 75, 104 звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на один рік виконувати самостійно.

Вироком Запорізького апеляційного суду від 26.01.2023р. вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 18.08.2022р. в частині призначеного покарання скасовано. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено засудженому ОСОБА_8 покарання за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років з конфіскацією належного йому майна; за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на вісім років з конфіскацією належного йому майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років з конфіскацією належного йому майна.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2020р. яким він був засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України, до позбавлення волі строком на чотири роки, на підставі ст.ст. 75, 104 звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на один рік виконувати самостійно.

На день розгляду клопотання про умовно дострокове звільнення засудженого невідбута ним частина покарання становить більше ніж дев`ять років вісім місяців.

При цьому суд першої інстанції врахував, що відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Також суд першої інстанції, врахувавши матеріали особової справи засудженого, зміст вироку суду першої інстанції, відповідно до якого засуджений вчинив особливо тяжкі злочини, у вчиненому не розкаявся, за час відбування покарання неодноразово порушував режим відбування покарання, за що шість раз був поміщений до ДІЗО, невідбутий строк покарання становить більше дев`яти років, тому засуджений не довів, що заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення для проходження військової служби за контрактом.

Крім того, суд першої інстанції врахувавши дані, що характеризують особу засудженого, обставини вчинення ним злочину, вважав, що засуджений ОСОБА_8 становить небезпеку для суспільства з урахуванням, поведінки засудженого під час відбуття покарання, а саме, що він висновків для себе не зробив, тому клопотання установи виконання покарань про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та встановлення адміністративного нагляду є таким, що не підлягає задоволенню.

Також, на думку суду першої інстанції, застосування до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення при вказаних обставинах не буде сприяти підвищенню бойового духу та обороноздатності ВСУ України.

Суд апеляційної інстанції із висновками суду першої інстанції погоджується, та вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено після повного та всебічного врахування фактичних обставин справи, відомостей про особу засудженого, та цілей, які переслідує умовно дострокове звільнення засуджених для проходження військової служби за контрактом з урахуванням наступного.

Так судом апеляційної інстанції встановлено, що вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на десять років.

Керуючись ч. 5 ст. 4 ЗУ «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005р. № 3262, відповідно до якого суди мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів ЄДРСР, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Відповідно до вироку засуджений 26.06.2020р., в період часу з 02:30год. до 05:40год. разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , спільно вживали алкогольні напої поблизу зупинки громадського транспорту «вулиця Героїв 93 бригади» у місті Запоріжжі, після чого вони втрьох попрямували до балки, що розташована між вул.. Воронезькою, Героїв 93-ї бригади, 14 жовтня та Новгородською у місті Запоріжжі, на землях Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Під час руху територією вищевказаної балки засуджений ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном, вирішили вчинити розбійний напад та вбивство ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний намір, 26.06.2020р., приблизно о 05:50год. засуджений та ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись територією балки, діючи за попередньою змовою між собою, умисно, з корисливих мотивів, вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_11 , застосовуючи при цьому насильство, яке є небезпечним для його життя та здоров`я, і виразилось у нанесенні засудженим одного удару скляною пляшкою ємкістю 0,5л з алкогольним напоєм «Garage» в область голови потерпілого та у нанесенні ОСОБА_10 не менше десяти ударів руками та не менше одного удару каменем в область голови потерпілого. В результаті застосованого засудженим та ОСОБА_10 насильства, потерпілому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження які згідно висновку експерта № 2679 від 10.08.2020р. відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Після застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого та спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, засуджений та ОСОБА_10 , діючи узгоджено між собою, заволоділи майном потерпілого, а саме грошовими коштами у невстановленому розмірі та пачкою цигарок «Parliament», спричинивши потерпілому матеріальну шкоду.

Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті потерпілого, тобто його вбивство, засуджений та ОСОБА_10 за допомогою запальнички, яка перебувала у ОСОБА_10 , підпалили одяг непритомного потерпілого, внаслідок чого потерпілому були додатково спричинені тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків полум`ям голови, шиї, тулуба та кінцівок ІІІ А-Б ступеня 45% поверхні тіла, які згідно висновку експерта № 2679 від 10.08.2020 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, після чого, залишили потерпілого та зникли з місця скоєного злочину.

Внаслідок злочинних дій засудженого та ОСОБА_10 , від наявних тілесних ушкоджень, що перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, 26.06.2020 року о 10:45 год. у приміщенні КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 80, настала смерть потерпілого, яка, згідно висновку експерта № 2679 від 10.08.2020, наступила від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді множинних переломів кісток мозкового і лицьового відділів черепа, забоїв головного мозку, крововиливів під його м`які оболонки, що на фоні глибоких термічних опіків тіла полум`ям, ускладнилося розвитком шоку.

Дії засудженого кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, за вироком суду апеляційної інстанції засудженому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років з конфіскацією майна.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 81-1 КК України під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.

Зазначена вище норма закону прямо вказує, що рішення про умовно-дострокове звільнення засуджених для проходження ними військової служби за контрактом є правом повноваженого органу (суду), а не обов`язком.

Відповідно до положень Пленуму ВСУ «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002р. суди вирішують питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Статтю 81-1 КК України слід вважати спеціальною нормою, покликаною забезпечити обороноздатність країні від військової агресії з боку росії, та яка визначає порядок умовно дострокового звільнення засудженого від відбування призначеного покарання дещо у спрощеному порядку, зокрема вимагається згода засудженого на проходження служби за контрактом, згода командування військової частини на залучення вказаного засудженого до військової служби, та стан здоров`я засудженого, який дозволяє проходити таку службу в ЗСУ.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що при розгляді питань даної категорії також не слід залишати поза увагою і загальні вимоги щодо умовно дострокового звільнення за загальним правилом, зокрема, слід повно та всебічно вивчати дані про особу засудженого.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавчі зміни до КК України якими його доповнено статтею 81-1, були прийняті з метою визначення правових та організаційних засад залучення до військової служби громадян, яким призначено покарання за вчинення злочинів у виді обмеження волі або позбавлення волі, які пов`язані з необхідністю боронити свою територію та захищати населення від злочинних дій держави-агресора.

Законодавець, покладаючись на ці зміни, передбачав, що для посилення обороноздатності держави також можуть бути задіяні особи, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, та серед цих людей є мотивовані та патріотично налаштовані громадяни, готові спокутувати власну провину перед суспільством на полі бою.

Отже засуджена особа не тільки має виявити бажання для проходження служби в ЗСУ за контрактом, вона також має бути вмотивованою для цього та патріотично налаштованою.

Суд апеляційної інстанції також наголошує, що умовно дострокове звільнення засудженого для проходження військової служби під час воєнного стану має на меті зміцнення обороноздатності країни, та не повинно створювати хибного уявлення засудженого у будь який спосіб звільнитися з під варти, з подальшою можливістю втечі та переховування, або ж уникнення проходження служби у інший спосіб.

При цьому також слід наголосити, що проходження служби в ЗСУ та пов`язане з цим умовно дострокове звільнення засудженого за особливо тяжкий злочин, також має дотримуватись принципу доцільності, або ж користі, яку може отримати військовий підрозділ від залучення такого засудженого.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи відомості про особу засудженого наголошує, що він вчинив особливо тяжкий злочин умисне вбивство потерпілого під час розбійного нападу, після чого за допомогою запальнички підпалив одяг непритомного потерпілого.

Під час судового розгляду за обвинуваченням засудженого була допитана потерпіла ОСОБА_12 - мати загиблого, яка повідомила, що в день події син пішов із дому та мав при собі 100 доларів США для того, щоб обміняти їх на гривні, оскільки він збирався їхати до Польші та йому потрібно було придбати квитки на потяг.

Тобто вбивство потерпілого вчинено із корисливих мотивів, а саме заволодіння грошовими коштами, загальна сума яких на час злочину складала близько 2500грн., тобто мотивом вбивства став вкрай незначний привід.

Даний злочин не містить прямої заборони для відмови в умовно достроковому звільненні, проте фактичні обставини справи дають суду обґрунтовані сумніви щодо можливості такого звільнення з урахуванням ймовірної користі засудженого із врахуванням жорстокості, проявленої засудженим під час злочину, та після нього, а також мотиву злочину заволодіння незначною сумою грошових коштів.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що засуджений потенційно перебуватиме в екстремальних умовах, як з іншими співслужбовцями, так і з особами, на яких буде покладено адміністративний нагляд за засудженим, для дотримання умов проходження служби.

Також, як встановлено судом апеляційної інстанції, засуджений на момент вчинення тяжкого кримінального правопорушення, а саме вбивства потерпілого, перебував у стані алкогольного сп`яніння, при цьому розумів наслідки вчиненого ним злочину, оскільки фактично намагався приховати у спосіб, наведений вище.

Суд апеляційної інстанції звертає також увагу, що відповідно до змісту вироку щодо засудженого, він на день злочину офіційно не працював, не був одруженим, утриманців не має, за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2020р. був засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України, до позбавлення волі строком на чотири роки, на підставі ст.ст. 75, 104 звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на один рік. За змістом вироку подія злочину мала місце 07.03.2020р., тобто на час вбивства потерпілого ОСОБА_11 неповнолітній засуджений перебував під тягарем кримінального переслідування, та знов вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи відомості про фактичні обставини кримінального правопорушення, вчиненого засудженим, та відомості про його особу, не вважає сумнівними доводи апеляційної скарги, що засуджений буде корисним війську, сумлінно проходитиме військову службу у дусі вмотивованості та патріотичності, готовності спокутувати власну провину перед суспільством на полі бою.

При цьому суд апеляційної інстанції усвідомлює, що не є секретом, що мобілізаційний ресурс нашого ворога є надвеликим, та державі слід використовувати всі наявні можливості для відсічі збройної агресії, у тому числі і можливість залучення до військової служби осіб, засуджених до позбавлення волі за тяжкі злочини.

Проте суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавець, приймаючи зміни до КК України, та доповнюючи його ст. 81-1 КК України, визначив її не в формі обов`язку, а в формі судової дискреції.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції про неможливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 для проходження військової служби за контрактом є законним, ухваленим після повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи та відомостей про особу засудженого, тому суд апеляційної інстанції не вбачає обґрунтованих підстав для його скасування, а подання адміністрації ДУ «Криворізька виправна колонія (№ 80)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання для проходження військової служби за контактом є таким, що не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши наведене вище, вважає доводи апеляційної скарги захисника та засудженого що суд першої інстанції постановив необґрунтовану, незаконну ухвалу всупереч законних прав та інтересів засудженого - зокрема, та держави України - в цілому, що є необ`єктивними висновки суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 не розкаявся у вчиненому злочині, висновків для себе не зробив, за час відбування покарання неодноразово порушував режим відбування покарання, за що 6 разів був поміщений до ДІЗО, невідбутий строк покарання становить більше 9 років, тому засуджений не довів, що заслуговує на застосування до нього умовно дострокового звільнення для проходження військової служби за контрактом, що засуджений 03.10.2025р. в судовому засіданні суду пояснив, що він щиросердно розкаявся у вчиненому злочині, на даний момент усвідомив неприпустимість свого вчинку, наголосив, що вчинив злочин у віці 18 років, був занадто молодим, зараз ні за яких обставин не вчинив би подібних дій, усвідомлено та щиросердно бажає долучитись до захисту держави, маючи гарний фізичний стан та патріотичний настрій, бажає принести користь суспільству України в зоні бойових дій, та представник ДУ «КВК № 80» в судовому засіданні підтвердив вказані обставини, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційних скарг захисника та засудженого, що є необ`єктивним та таким, що суперечить дійсності висновок суду першої інстанції, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення при вказаних обставинах не буде сприяти підвищенню бойового духу та обороноздатності ВСУ України, оскільки Збройні Сили України четвертий рік поспіль захищають територіальну цілісність України та населення України від повномасштабного вторгнення росії, намагаються втримати лінію бойового зіткнення, не допустити захоплення нових територій України ворогом, натомість мобілізаційний процес в Україні відбувається вкрай неефективно, внаслідок чого бійці ЗСУ змушенні воювати четвертий рік поспіль майже без відпочинку, без можливості бути демобілізованими є також безпідставними, оскільки демобілізація в України не оголошувалася та жодним нормативним актом не визначена.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 81-1 КК України, ст.ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.10.2025р., якою залишено без задоволення клопотання начальника ДУ «Криворізька виправна колонія № 80» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та встановлення адміністративного нагляду щодо засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.10.2025р., якою залишено без задоволення клопотання начальника ДУ «Криворізька виправна колонія № 80» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та встановлення адміністративного нагляду щодо засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді