Справа № 598/146/26
провадження № 1-кс/598/25/2026
УХВАЛА

іменем України

"27" січня 2026 р. Слідчий суддя Збаразького районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання заступника начальника СВ ВП № 4 (м.Збараж) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР № 0002353 від 30 вересня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 та ч. 4 ст. 186 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого без реєстрації у АДРЕСА_1 , громадянина України, матроса, водія-механіка евакуаційного відділення евакуаційного взводу військової частини НОМЕР_1 , із середньою освітою, неодруженого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

за ч. 5 ст. 407 та ч. 4 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в :

Згідно клопотання,в провадженніслідчого відділення ВП №4 Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002353 від 30 вересня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 та ч.4 ст.186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що матроса ОСОБА_5 , наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 21 серпня 2023 року №60-РС, було призначено на посаду водія-стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 і зараховано до списків особового складу.

Надалі, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 вересня 2023 року, матроса ОСОБА_5 призначено на посаду водія-механіка евакуаційного відділення евакуаційного взводу військової частини НОМЕР_1 .

Згідно із ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було введено воєнний стан на всій території України, який триває до теперішнього часу.

Матрос ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю й гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення товаришів по службі, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства. Військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності військовій присязі.

Натомість, матрос ОСОБА_5 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину (кримінального правопорушення) проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

04 вересня 2024 року матрос ОСОБА_5 без поважних причин з метою тимчасового ухилення від військової служби не прибув у розташування військової частини НОМЕР_3 .

У період з 04 вересня 2024 року по 26 січня 2026 року, військовослужбовець військової служби за мобілізацією матрос ОСОБА_5 перебував поза межами тимчасового розташування військової частини НОМЕР_3 ( населений пункт АДРЕСА_2 ) та свої службові обов`язки не виконував, проводячи час на власний розсуд.

26 січня 2026 року місцезнаходження матроса ОСОБА_5 було встановлено і о 08 годині 00 хвилин цього ж дня останній добровільно прибув до відділення поліції №4 (м.Збараж) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області.

Таким чином, матрос ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, всупереч вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від військової служби, 04 вересня 2024 року не прибув вчасно на службу до тимчасового розташування військової частини НОМЕР_3 (населений пункт АДРЕСА_2 ), а в подальшому проводив час на власний розсуд, однак 26 січня 2026 року місцезнаходження матроса ОСОБА_5 було встановлено і о 08 годині 00 хвилин він добровільно прибув до відділення поліції №4 (м.Збараж) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Також, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє по даний час.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20 грудня 2025 року приблизно о 19 годині 00 хвилин у період дії воєнного стану на території України, у ОСОБА_5 , який перебував в приміщенні магазину «Релакс», що за адресою вулиця Грушевського, 153 А, місто Збараж, Збаразької територіальної громади, Тернопільського району Тернопільської області виник протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна належного фізичній особі підприємцю ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, а саме 20 грудня 2025 року, приблизно 19 годині 00 хвилин, перебуваючи в приміщенні магазину «Релакс», що за адресою вулиця Грушевського, 153 А, місто Збараж, Збаразької територіальної громади, Тернопільського району Тернопільської області, діючи з прямим умислом, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу, зайшов за робоче місце продавця ОСОБА_7 , та з прилавку відкрито викрав одну пляшку горілки ємністю 0,5л. торговельної марки «Наливайко» вартістю 69,90 гривень.

Після чого, направився до виходу з магазину, однак в цей час його дії були помічені ОСОБА_7 , яка намагалася його зупинити.

Однак, ОСОБА_5 , розуміючи, що його дії уже несуть відкритий характер для оточуючих, на вимогу ОСОБА_7 , зупинитися не відреагував та покинув приміщення магазину « Релакс », розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_6 заподіяно матеріальної шкоди на суму 69,90 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

26 січня 2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозруу вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 407 та ч. 4 ст. 186 КК України.

Вина підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 та ч. 4 ст. 186 КК України підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, зокрема: допитами свідків військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 , а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; висновком службового розслідування із додатками до нього; повідомлення про підозру, у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України; допитами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; іншими доказами в сукупності.

В процесі досудового розслідування вказаного кримінального провадження отримано докази, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 та ч.4 ст.186 КК України, останнє з яких відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого не передбачено інших альтернативних видів покарання, окрім як позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Окрім того, санкцією ч.5 ст.407 КК України також не передбачено інших альтернативних видів покарання, окрім як позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років позбавлення волі.

Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_5 встановлено, що він є уродженцем та проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується посередньо, із середньою освітою, без постійного місця роботи, без постійного джерела доходів, як наслідок утримувати інших осіб не спроможний, неодруженого, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Метою застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні, а також запобігання спробам передбачених ст.177 КПК України ризиків, а саме:

1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років позбавлення волі, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Також на підтвердження цього ризику є те, що в підозрюваного відсутні міцні соціальні зв`язки в суспільстві, на утриманні неповнолітніх, малолітніх осіб немає, розлучений, офіційно не працевлаштований, без реєстрації місця проживання. Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 усвідомлює негативні юридичні наслідки за вчинене ним діяння, які можуть полягати у засудженні його до покарання, відбування якого здійснюється в умовах ізоляції від суспільства. Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»;

2) незаконно впливати на свідків. Вказаний ризик підтверджується характером вчиненого злочину ОСОБА_5 , а саме відносно свідків військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 та інших осіб, котрі надають викриваючі показання відносно останнього, з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення злочину. ОСОБА_5 , перебуваючи у статусі підозрюваного може активно впливати на свідків, оскільки свідки безпосередньо судом допитані не були, а показання, що надавалися ними на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України;

3) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 зможе ухилятися від явки до слідчого/суду для участі у проведенні слідчих/процесуальних дій у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження щодо нього враховуючи обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення;

4) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Даний ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочин у сфері господарської діяльності та у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення. Про його підвищену суспільну небезпеку свідчить і той факт, що інкриміновані йому кримінальні правопорушення підозрюваний ОСОБА_5 вчинив у період коли відносно останнього в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області перебуває зупинене кримінальне провадження за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Слідчий, за погодженням з прокурором звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 з метою виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а також запобігти його спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, продовжувати злочинну діяльність, перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином. Інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному, обсягу пред`явленої йому підозри.

Прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримали з підстав наведених у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні просив обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Положеннями ст.ст.177, 178 КПК України передбачено підстави застосування запобіжного заходу.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Перевіривши наданні матеріали клопотання, дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що клопотання слід задовольнити, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

При цьому враховую те, що ОСОБА_5 об`єктивно підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень в період дії воєнного стану, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, наявність вагомих доказів підозри в їх вчиненні, вік та стан здоров`я підозрюваного, його майновий стан, відсутність міцних соціальних зв`язків у підозрюваного.

Також, враховуючи зокрема викладені вище обставини, приходжу до висновку, що підозрюваний ОСОБА_5 , з метою уникнення покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування, суду, та, розуміючи наслідки, які спричиненні його діями, і відповідно міру покарання, яку він може понести у зв`язку з цим, може вчинити дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Крім того, ОСОБА_5 , тимчасово проживаючи у м.Збараж Тернопільського району Тернопільської без реєстрації, та не перебуваючи під вартою, як особисто, так і через третіх осіб, може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, з метою надання ними неправдивих показів або їх зміни щодо обставин вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення.

Враховуючи положення ч.2 ст.23 КПК України про те, що не можуть бути визнанні доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч.4 ст.95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, зазначений ризик існує, так як вказаний вище потерпілий та можливі свідки ще не допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження, які в свою чергу до проведення таких допитів можуть змінити свої показання на користь підозрюваного.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку про існування ризику неявки ОСОБА_5 до органів досудового слідства, незаконному впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, продовження ним злочинної діяльності та переховування від органів слідства та суду, що буде перешкоджати кримінальному провадженню, а обрання більш м`якого запобіжного заходу не дасть змоги запобігти цим ризикам.

Також враховую те, що прокурор довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, зокрема знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Тому підстав для обрання іншого, біль м`якого запобіжного заходу, не вбачається.

Крім того, у відповідності до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258- 258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437- 442-1 Кримінального кодексу України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбаченого законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчинених злочинів, в яких об`єктивно підозрюється ОСОБА_5 , його суспільну небезпечність та даних про особу підозрюваного, сімейний стан підозрюваного, санкції, яка загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, дані про особу підозрюваного, відсутність обставин, що свідчили б про зменшення або відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також зважаючи на необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та дієвості кримінального провадження, слідчий суддя доходить висновку про наявність підстав для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.176 - 178, 183, 184, 193, 196, 197 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в :

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 27 березня 2026 року без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_12