Справа № 463/8364/25
Провадження № 1-кс/463/1514/26
У Х В А Л А

про скасування арешту майна

11 лютого 2026 року слідчий суддя Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за № 0003293 від 03.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

в с т а н о в и в :

заявник ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 05.09.2025 року у кримінальному провадженні за № 0003293 від 03.09.2025 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Клопотання мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 05.09.2025 року, накладено арешт на майно, яке 03.09.2025 року було виявлено та вилучено під час проведення огляду місця події, за адресою: н.п.Ужок, на напр. 225 п/зн (500 м до державного кордону), зокрема, на транспортний засіб марки «SKODA SUPERB» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , володільцем якого є заявник. Арешт на вказаний автомобіль накладався з метою збереження речових доказів. Зазначає, що на даний час дія арешту призводить до порушення його прав та законних інтересів. Він є фактичним користувачем автомобіля марки «SKODA SUPERB» р.н. НОМЕР_2 на підставі договору лізингу APDN81361 від 2024-07-22 та здійснює його експлуатацію. На теперішній час продовжує сплачувати лізингові платежі в повному обсязі. Вважає, що тривале утримання автомобіля під арештом створює для нього істотні матеріальні збитки, оскільки він зобов`язаний сплачувати лізинг незалежно від можливості користування майном, а також фактично позбавляється можливості користуватися транспортним засобом, що має характер надмірного обмеження права власності, згідно зі ст.41 Конституції України. Відомості щодо наявності слідів злочину на вилученому майні, а також яким чином вказане майно могло бути використано як знаряддя вчинення злочину, або бути об`єктом кримінально протиправних дій відсутні, а сам по собі факт визнання майна речовим доказом не означає необхідності його арешту. Вважає, що на теперішній час відсутні жодні підстави чи обґрунтування, що можуть свідчити про те, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню. Окрім цього, арешт транспортного засобу є невиправданим. На підставі викладеного, просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова у справі № 463/8364/25, на транспортний засіб марки «SKODA SUPERB» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Заявник ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав наведених у такому, просить клопотання задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні відносно клопотання заперечив, зазначивши, що арешт на майно накладено обґрунтовано. Транспортний засіб марки ««SKODA SUPERB» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , постановою слідчого визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. Арешт накладено з метою збереження речових доказів, про те також зберігається мета можливого призначення покарання підозрюваному у виді конфіскації майна, оскільки санкція статті за якою ОСОБА_4 повідомлено про підозру передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна. На даний час обставини досудового розслідування не змінились, потреба у збереженні арешту на майно не відпала, така продовжує існувати. На думку прокурора перебування автомобіля у користуванні підозрюваного ОСОБА_4 може призвести до різних дій з його боку та наслідків пов`язаних із неможливістю подальшої конфіскації транспортного засобу, а тому, просить відмовити у задоволенні клопотання.

Старший слідчий Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Жодних клопотань та заперечень не подав.

Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України, клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає за можливим розглянути клопотання про скасування арешту майна за відсутності слідчого, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту майна, матеріали клопотання про арешт майна, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Слідчим суддею встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0003293 від 03.09.2025 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 05.09.2025 року, накладено арешт на майно, яке 03.09.2025 року було виявлено та вилучено під час проведення огляду місця події, за адресою: н.п.Ужок, на напр. 225 п/зн (500 м до державного кордону), а саме: мобільний телефон марки «RedMi 12 Pro»; мобільний телефон марки «RedMi Spro»; мобільний телефон марки «Google Pixel 9»; два посвідчення волонтера; мобільний телефон марки «Iphone 10»; автомобіль марки «SKODA SUPERB» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , шляхом тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права користування, розпорядження та відчуження.

Слідчий суддя постановляючи дану ухвалу виходив з того, що виявлений речі та транспортний засіб можуть бути доказом вчинення кримінального правопорушення, могли зберегти на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою недопущення їх знищення.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до ст.16 КПК України - позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Сукупність наведеної норми свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

При вирішенні питання про скасування арешту майна, слідчий суддя враховує вимоги чинного законодавства, щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, запобігає зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.174 КПК України - арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, його захисника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст.131 КПК України - заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.100 КПК України - речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.

Згідно з ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Варто зауважити, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування.

Заперечення прокурора ОСОБА_3 у судовому засіданні проти скасування арешту, свідчать про те, що вказаний транспортний засіб з моменту накладення на нього арешту продовжує мати значення у кримінальному провадженні, існують реальні підстави для його можливої конфіскації в майбутньому, та в органу досудового розслідування на даний час існує потреба у доступі до транспортного засобу.

Однак, подальше утримання транспортного засобу під арештом в повному обсязі не вбачається за доцільне, оскільки порушує баланс між втручанням у права та свободи особи і потребами досудового розслідування. Слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у право власності та подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження суперечить вимогам ч.3 ст.132 КПК України.

На переконання слідчого судді скасування арешту на транспортний засіб марки «SKODA SUPERB» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 в частині користування, не вплине на забезпечення завдань кримінального провадження, з огляду на те, що заборона відчуження та розпорядження зберігається, що надасть стороні обвинувачення змогу конфіскувати вказане майно у рази доведення вини підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи розумність і співмірність обмеження права власності, завданням кримінального провадження, з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника/володільця майна, гарантованими йому законом і завданнями цього кримінального провадження, тривалість досудового розслідування, під час якого ОСОБА_4 позбавляється можливості користуватися своїм майном, мети накладеного арешту, яка в своїй більшості зберігається, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає до задоволення частково, а тому, необхідно скасувати арешт на майно в частині заборони користування транспортним засобом марки «SKODA SUPERB» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , vin-code: НОМЕР_3 .

Керуючись ст.ст.170, 171, 173, 174, 305-307, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за № 0003293 від 03.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України - задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 05.09.2025 року (справа № 463/8364/25) на наступне майно, а саме: транспортний засіб марки «SKODA SUPERB» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , vin-code: НОМЕР_3 , в частині позбавлення права користування.

В іншій частині ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 05.09.2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0003293 від 03.09.2025 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1