Справа № 507/2531/25
Провадження № 1-кп/507/104/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2025 р. Любашівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Любашівка Одеської області клопотання потерпілої ОСОБА_8 , в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 000328 від 18.09.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бокове Любашівського району Одеської області, українця, громадянина України, із середньо освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09.12.2025 року до Любашівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

09.12.2025 року Любашівським районним судом Одеської області винесена ухвала про призначення підготовчого судового засідання у даному кримінальному провадженні.

11.12.2025 року Любашівським районним судом Одеської області винесена ухвала про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

16.12.2025 року, до Любашівського районного суду Одеської області від потерпілої в даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 , надійшло клопотання про скасування арешту майна, в якому остання просить скасувати арешт на належний їй легковий автомобіль «Рено Логан» реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 22 вересня 2025 року та зобов`язати спеціальний майданчик повернути їй зазначений автомобіль, так як зберігання автомобіля під відкритим небом призводе до його псування.

Потерпіла ОСОБА_8 , в судовому засіданні клопотання підтримала, просила суд його задовольнити.

Прокурор та представник потерпілої ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , заперечували проти задоволення клопотання про скасування арешту майна, так як на даний час не дослідженні всі докази по справі.

Обвинувачений ОСОБА_4 , та його захисник адвокат ОСОБА_5 , проти задоволення клопотання потерпілої ОСОБА_8 , про скасування арешту на майно не заперечували.

Дослідивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, заслухавши власника/володільця майна та думку учасників процесу, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право суду на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед судом їх законності та переконливості.

Статтями 7, 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з приписами частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 174цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За матеріалами клопотання встановлено, що ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 22 вересня 2025 року, було накладено арешт на автомобіль марки Nissan Primastar, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску, власником якого є ОСОБА_6 та автомобіль марки Renaut Logan, сірого кольору 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 .

Арешт на майно за змістом ухвали слідчого судді накладено з метою забезпечення його збереження як речового доказу, в тому числі й для проведення експертного дослідження вилученого майна.

Відповідно до змісту клопотання ОСОБА_8 , вбачається, що на даний час у кримінальному провадженні проведено відповідні експертні дослідження, зафіксовано слідову інформацію та технічний стан автомобіля, який зберіг на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, проведено відповідні слідчі дії, тощо.

Тобто за встановлених судом обставин вбачається, що транспортний засіб автомобіль, марки Renaut Logan, сірого кольору 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_8 , є речовим доказом у даному кримінальному провадженню, з огляду на те, що такий є предметом вчинення кримінального правопорушення, що на переконання суду свідчить про існування ризику можливості знищення, пошкодження, псування, перетворення, відчуження майна.

З наведеного вбачається, що у суду для проведення ефективного розгляду кримінального провадження є необхідність у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку, передбаченому статей 170 - 174 України.

З огляду на положення частини другої та третьої статті 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

За вказаного судом не встановлено ґрунтовних підстав вважати, що необхідність у накладенні арешту на даний час відпала повністю.

Як вбачається зі змісту клопотання ОСОБА_8 , про скасування арешту майна, остання серед іншого просила вирішити питання про повернення їй вилученого майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання, щодо можливості повернення власнику (особи у якої було вилучено майно) належного їй майна, суд виходить з наступного.

Судова практика Європейського суду з прав людини орієнтує на те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар «Спорронг та Льоннрот проти Швеції». Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами , які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відповідно до частини першої, другої статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку, - вимогами охорони фундаментальних прав особи.

Як вбачається зі змісту клопотання та обвинувального акту прокорора, у кримінальному провадженні проведено усі необхідні дії з автомобілем, марки «Renaut Logan, сірого кольору 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме проведено відповідні експертні дослідження, зафіксовано слідову інформацію на ньому та його технічний стан, проведено слідчі дії, тощо.

Відповідно до частини другої та третьої статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 19 Інструкції Зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувалися як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу.

Оскільки арешт на майно ОСОБА_8 , автомобіль Renaut Logan, сірого кольору 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладено з метою збереження його як речового доказу, з яким проведено необхідні слідчі дії, суд вважає можливим виключити заборону користування цим майном для його власника, повернувши цей транспортний засіб його володільцю.

В цьому випадку, на думку суду, повернення речового доказу у виді транспортного засобу власнику майна на відповідальне зберігання не скасовує накладеного на нього арешту та не знімає заборони його відчуження та розпорядження ним.

Зміна місця зберігання арештованого транспортного засобу з метою його збереження як матеріальної цінності, не впливає на проведення судового розгляду в рамках кримінального провадження і не перешкоджає доступу до речового доказу.

В період отримання на відповідальне збереження речового доказу, власник майна несе кримінальну відповідальність за його збереження.

На переконання суду, передача автомобіля на відповідальне зберігання із збереженням заборони на розпорядження ним в будь-який спосіб, не призведе до втрати речового доказу та буде сприяти його збереженню в належному стані. Одночасно таке пом`якшення арешту буде забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав заявника, як власника майна.

За таких обставин клопотання ОСОБА_8 , підлягає до часткового задоволення, шляхом скасування арешту майна, в частині заборони користуватись зазначеним автомобілем, залишивши в силі заборону розпоряджатись зазначеним транспортним засобом.

Зважаючи на таке рішення, слід роз`яснити посадовим особам спеціального майданчику №4, на якому зберігається автомобіль Renaut Logan, сірого кольору 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , обов`язок негайно передати вказаний вище автомобіль на відповідальне зберігання власнику майна до прийняття остаточного рішення в кримінальному провадженні, а на ОСОБА_8 , покласти обов`язок забезпечити зберігання вказаного транспортного засобу за адресою свого проживання в АДРЕСА_2 , до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку, та попередити останню про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 174, ст. 372, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання потерпілої ОСОБА_8 про скасування арешту на майно задовольнити частково.

Передати ОСОБА_8 на відповідальне зберігання автомобіль марки Renaut Logan, сірого кольору 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 , який зберігається на спеціальному майданчику №4, що розташований за адресою: вул.Завокзальна,2-А селище Любашівка Подільського району, Одеської області - заборонивши його відчуження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1