ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 553/516/22 (1-кп/641/444/25) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2605/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові (в режимі відеоконференції) апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2025 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно, в тому числі, обвинуваченого ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0001815 від 02.12.2021,-

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою постановлено:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Клопотання заступника начальника відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_11 та прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_12 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 задовольнити.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без зміни - у вигляді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу до 07 лютого 2026 року.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без зміни - у вигляді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу до 07 лютого 2026 року.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001815 від 02.12.2021 залишити без зміни - у вигляді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу до 07 лютого 2026 року.

В обґрунтування прийнятого рішення судом констатовано наявність ризиків передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати.

Зокрема, суд вважав що обвинувачені можуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюються.

Також, обґрунтовуючи доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом враховано відомості про особу ОСОБА_9 , який є громадянином Азербайджану, не працює та не має постійного джерела доходу, не має зареєстрованого місця проживання в Україні, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, до затримання фактично мешкав у м. Харкові.

Судом також констатовано, що визначений ухвалою від 05.06.2024 розмір застави у 908 400 грн. є справедливим та достатньою мірою гарантує виконання обвинуваченим, зокрема і ОСОБА_9 покладених на них обов`язків та не є при цьому завідомо непомірним для них або іншого заставодавця.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме -нічний домашній арешт з 21:00 години по 06:00 годину.

Просив проводити апеляційний розгляд за його участі та участі його захисника ОСОБА_8 .

В обґрунтування своєї вимоги вказує, що суд першої інстанції постановив незаконне та необґрунтоване рішення.

Вважав, що стосовно нього належить змінити запобіжний захід на більш м`який, оскільки вже тривалий час триває судовий розгляд і весь цей час він перебуває під вартою.

Вказував на те що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України втратили свою актуальність.

Зазначав, із посиланням практику ЄСПЛ. що у цьому кримінальному провадженні на цьому етапі відсутні підстави для продовження йому запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

На думку автора апеляційної скарги судом першої інстанції також не були враховані дані про його особу, зокрема наявність постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків: перебування його у шлюбі понад 30 років, наявність доньки та онуки.

Автор апеляційної скарги звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт що зміна йому запобіжного заходу на більш м`який дасть йому змогу заробляти гроші та забезпечувати свою сім`ю предметами першої необхідності.

Крім того, посилається на поганий стан здоров`я у зв`язку із триманням його у приміщенні камерного типу.

Інші обвинувачені та їх захисники не звертались з апеляційними скаргами.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду законною та обгрунтованою, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 5,ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченим переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений вчинив, згідно обвинувального акту, особливо тяжкий злочин і знаходячись на свободі може негативно вплинути на хід встановлення істини у справі. Перебуваючи на свободі, обвинувачений, усвідомлюючи, що ним скоєно особливо тяжкий злочин, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років із конфіскацією майна, а також у зв`язку з тим, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність постійного джерела доходу, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду на території України або за її межами.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні або знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України цей злочини є особливо тяжкими, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак в силу ст. 89 КК України судимостей не має, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність постійного джерела доходу.

Крім того, з відомостей, які містяться в матеріалах судового провадження вбачається, що ОСОБА_9 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності. Поряд з цим, 26.04.2019 року до Московського районного суду м. Харкова направлено обвинувальний акт за ч.2 ст. 190 КК України, який на цей час перебуває на розгляді суду.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо продовження існування раніше встановлених ризиків, а саме того, що ОСОБА_9 може переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу, а також на час апеляційного розгляду.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченим, а саме проти власності поєднаний з насиллям, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права власності громадян, яке, відповідно до ст.41 Конституції України є непорушним.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинувачених під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання та продовження цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинувачених та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень сторони захисту щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Поряд з цим, продовжуючи дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд не оцінює доказів винуватості або не винуватості обвинувачених, а тому такі твердження обвинувачених про відсутність доказів їх винуватості у вчиненні злочину є передчасними.

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необґрунтованості ухвали суду першої інстанції є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено докази, надані прокурором та стороною захисту, а також відомості, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому, висновки суду належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того належить врахувати, що стосовно ОСОБА_9 визначений розмір застави, що свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов висновку про можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, а у разі внесення застави на обвинуваченого покладено певні процесуальні обов`язки.

Тобто рішення суду першої інстанції не є однобічним, а має альтернативу, що свідчить про дотримання судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на підставі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно, в тому числі, ОСОБА_9 та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення. Ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2025 року якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду, враховуючи тривалість перебування обвинуваченого під вартою.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді