Справа № 279/3366/25
номер провадження 1-кп/279/568/25 В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коростень, Житомирської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не інваліда, не одруженого, військовозобов`язаного, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286-1 ч.1 КК України,
28 квітня 2025 року, близько 12 год. 30 хв., ОСОБА_5 , в порушення вимог ст.16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ з змінами та Доповненнями, п. 2.9.а), правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 з змінами та доповненнями, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (2,44 % проміле), керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLVO V40», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , перевозячи в салоні автомобіля ОСОБА_4 , рухався по проїзній частині перевозячи в автодороги «Пугачівка - Рудня-Ушомирська», зі сторони с.Пугачівка в напрямку с.Рудня-Ушомирська Коростенського району, Житомирської області.
Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «VOLVO V40», зі швидкістю 103,9…111,6 км/год., що перевищує дозволену та допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги 90 км/год, в порушенні вимог пунктів 1.10, 12.1, 12.6 (ґ), 31.4.5 (г) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 виявив неуважність до дорожніх умов, не врахував дорожні умови та дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, на лівосторонньому заокругленні дороги допустив занос керованого ним автомобіля, втратив керування транспортним засобом, виїхав на ліве по ходу руху узбіччя, рухаючись юзом з`їхавши в лівий кювет допустив зіткнення автомобіля «VOLVO V40» з деревом.
В результаті дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля «VOLVO V40» - ОСОБА_4 , яка знаходилась на задньому сидінні пасажира вказаного транспортного засобу - отримала тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ. Струсу головного; мозку, підшкірної гематоми м`яких тканин лобно-тім`яно- потиличної ділянки праворуч. Перелому лівої ключиці без зміщення. Перелому тіла грудини зі зміщенням; забою легень, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я.
Порушення водієм ОСОБА_5 , при керуванні транспортним засобом, вимог пунктів, 12.1, 12.6 (ґ) Правил дорожнього руху, знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Дії обвинуваченого, ОСОБА_5 , кваліфіковані за ч.1 ст.286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
10.12.2025 року між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст.ст.468,469,471 КПК України, укладено угоду про примирення.
Згідно вказаної угоди ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286-1 ч.1 КК України в обсязі підозри, щиро розкаюється, вибачився перед потерпілою, відшкодував завдані потерпілій збитки, раніше не судимий, та погоджується на призначення покарання відповідно до умов угоди.
Угодою передбачено наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, встановлені ст.476 цього Кодексу.
Вислухавши учасників кримінального провадження, розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.5 ст.469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав повністю свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1КК України і зрозумів роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Просив вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання.
Захисник адвокат ОСОБА_6 підтримав позицію свого підзахисного ОСОБА_5 ..
Потерпіла ОСОБА_4 зазначила, що обвинувачений відшкодував завдану шкоду, вона повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про примирення, а також їй зрозумілі наслідки затвердження даної угоди, визначені ст.473 КПК України, просила затвердити зазначену угоду.
Прокурор в судовому засіданні проти затвердження угоди заперечив, вказуючи, що укладена угода про примирення не відповідає інтересам суспільства, просив відмовити в погодженні угоди про примирення укладеної між обвинуваченим та потерпілим у даному кримінальному провадженні на стадії підготовчого провадження.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, який відповідно до вимог ст.12 КК України є нетяжким злочином.
При цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 цього Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Потерпіла ОСОБА_4 також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені п.2 ч.1 ст.473 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, про що вони підтвердили під час судового засідання.
Також судом встановлено, що за умовами даної угоди міра покарання визначена відповідно до вимог ст.69 КК України.
Так, згідно з ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК України.
Суд не погоджується з доводами прокурора викладеними щодо угоди про примирення, з огляду на наступне.
Так, КПК України передбачає два види угод: угода про примирення та угода про визнання винуватості. Перша з них може бути укладена між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, друга між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. В обох випадках зміст угоди має містити узгоджене покарання та згоду сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.
Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України, зокрема, Розділом XI його Загальної частини. Відповідно до ч.5 ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання яке понесе винна особа.
Зі змісту Закону України №1231-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» вбачається, що внесені ним зміни до Кримінального кодексу України не передбачали заборони застосування ст.69 КК України у справах щодо порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Також, санкція ч.1 ст.286-1 КК України визначена Законом №1231-ІХ в такому розмірі, який згідно ст.12 КК відносить її до категорії нетяжких злочинів. При цьому, вказаний Закон не вніс зміни і не передбачив жодних обмежень щодо можливості укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні за ч.1 ст.286-1 КК України.
Крім того, Законом №1231-ІХ не було змінено положення ст.475 КПК України і не передбачено повноваження суду призначати інше покарання ніж узгоджене сторонами угоди.
За змістом ст.1 КПК України та ст.75 Конституції України Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами України, а єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.
Оскільки законодавець при прийнятті Закону №1231-ІХ не передбачив жодних заборон чи обмежень на застосування ст.69 КК України та укладення угод у кримінальних провадженнях за ч.1 ст.286-1 КК України, то доводи прокурора про невідповідність укладеної угоди суспільним інтересам є безпідставними.
Мотивуючи своє заперечення п.2 ч.7 ст.474 КПК України, прокурор не конкретизує в чому на його думку полягає невідповідність умов угоди суспільним інтересам в даному конкретному випадку і чому в цьому кримінальному провадженні приватні інтереси обвинуваченого ОСОБА_5 і потерпілої ОСОБА_4 , які уклали між собою угоду про примирення, суперечать публічним інтересам.
Судом встановлено, що згідно з висунутим ОСОБА_5 обвинуваченням, внаслідок його дій було завдано шкоду потерпілій ОСОБА_4 ..
Та обставина, що безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху та експлуатацію транспорту, сама по собі не є підставою для висновку про те, що в будь-якому випадку угода про примирення між потерпілим та обвинуваченими не відповідає інтересам суспільства.
Крім того, суд враховує думку потерпілої, яка стала ініціатором угоди про примирення та узгодили між собою таку міру покарання, яка, на їх переконання, не є занадто м`якою чи такою, що суперечить інтересам суспільства.
Також, суд враховує належну процесуальну поведінку обвинуваченого, характер кримінального правопорушення, характер і ступінь тілесних ушкоджень потерпілої, необережну форму вини, поведінку обвинуваченого, який вживав заходи щодо відшкодування шкоди, вибачення перед потерпілою, раніше не судимий, характеризуючи данні, вперше притягується до кримінальної відповідальності .
Виходячи з вищезазначеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_5 , та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами кримінального провадження міри покарання, яка не суперечить інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення для цілей норм статей 469.474 КПК України.
Відповідно до ст.124 КПК України витрати на залучення експерта слід стягнути із обвинуваченого. Арешт на майно відповідно до ч.4 ст.174 КПК України підлягає скасуванню.
Цивільний позов не заявлявся. Обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту закінчив свою дію 29.06.2025 року.
Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 475 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про примирення від 10.12.2025 року між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .
До набрання вироком законної сили до ОСОБА_5 запобіжний захід не застосовувати.
Речові докази: автомобіль марки «VOLVO V40» р/н НОМЕР_3 , який повернуто під відповідне зберігання ОСОБА_5 залишити у власності останнього; рентгенівський знімок ОСОБА_4 , протокол рентгенологічного дослідження рентгенівських знімків ОСОБА_4 , медичну картку стаціонарного хворого №5929/89, компакт-диск DVD-R з бодікамери наряду СРПП Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області залишити в матеріалах кримінального провадження.
Арешт накладений на майно ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01.05.2025 р., та ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09.07.2025 р. - скасувати.
Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

У разі невиконання угоди про примирення потерпілий чи прокурор протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення мають право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до встановленої законом відповідальності.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1