Справа № 203/266/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0002878, -

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду міста Дніпра надійшло вищезазначене клопотання слідчого, заявлене у рамках кримінального провадження №0002878.

В призначене судове засідання слідчий та власник майна не з`явились, про причини неявки не повідомили, щ в силу положень ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Перевіривши викладені в клопотанні доводи, а також дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.

Частинами 1,3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п.п.1,3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частиною 3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч.5 ст.170 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.ч.1,2 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частинами 1,2 ст.168 КПК України передбачено, що тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208, 298-2 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Під час розгляду клопотання встановлено, що СВ Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002878, відомості за яким внесено до ЄРДР 23.12.2025 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що до СВ Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_4 , про те, що в період часу з 04.12.2025 року по 05.12.2025 року, невстановлена особа, шахрайським шляхом, в умовах воєнного стану заволоділа грошовими коштами останньої, під приводом надання послуг поставки, що завдало ОСОБА_4 значної шкоди.

Під час допиту в якості потерпілої ОСОБА_4 надала відомості про заволодіння належними їй коштами в сумі 500000 грн. громадянином ОСОБА_5 .

В рамках вказаного кримінального провадження 20.01.2026 року на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 16.01.2026 року було проведено санкціонований обшук за місцем мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено:

-мобільний телефон «Samsung Galaxy Ф52», чорного кольору, в чохлі чорного кольору, імеі НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора «Лайф» НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон «Redmi А5», з імеі НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , з сім-картами мобільного оператора «Водафон» НОМЕР_6 та НОМЕР_7 .

Постановою слідчого від 20.01.2026 року останні визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

В наданому клопотанні слідчий просив накласти на вилучені в ході обшуку мобільні телефони, з метою їх збереження як речових доказів.

Перевіряючи доводи клопотання, слідчий суддя враховує, що надані до нього матеріали кримінального провадження в достаній мірі свідчать про факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України.

Також слідчий суддя враховує, що з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, спілкування ОСОБА_5 із потерпілою ОСОБА_4 засобами мобільного зв?язку, вилучені в ході обшуку мобільні телефони відповідають критеріям речових доказів, визначеним ст.98 КПК України та мають суттєве значення для данного кримінального провадження, оскільки можуть містити інформацію щодо спілкування ОСОБА_5 із потерпілою, щодо змісту такого спілкування, тобто щодо обставин вчинення кримінального правопорушення та обставин, які підлягають встановленню в силу ст.91 КПК України.

З урахуванням вищенаведеного, з метою їх забезпечення як речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку про наявність передбачених ч.1, п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно.

Керуючись ст.ст.131,132,167,168,170-173,175,237,309,369-372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 20 січня 2026 року і 15 січня 2026 року в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-мобільний телефон «Samsung Galaxy Ф52», чорного кольору, в чохлі чорного кольору, імеі НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора «Лайф» НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон «Redmi А5», з імеі НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , з сім-картами мобільного оператора «Водафон» НОМЕР_6 та НОМЕР_7 .

із забороною відчуження, розпорядження та користування останніми.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1