Справа № 147/1181/25
Провадження № 1-кп/147/261/25
ВИРОК

іменем України

25 вересня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду кримінальне провадження №0000319 від 04.06.2025 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Вінниці, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді солдата резерву взводу резерву роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше судимого, востаннє 28.10.2024 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

19 травня 2025 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №109-РС солдата ОСОБА_4 призначено на посаду солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу ВЧ НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитись питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Статтею 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що розподіл часу у військовій частині протягом доби та протягом тижня здійснюється згідно з розпорядком дня, яким установлюється виконання основних заходів повсякденної діяльності, навчання та побуту особового складу підрозділів, штабів.

Згідно зі ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України ОСОБА_4 , солдат резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

24 травня 2025 року близько 06 години 00 хвилин ОСОБА_4 солдат резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу, діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не з`явився на шикування особового складу під час ранкової перевірки та був відсутній у базовому таборі військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 , проводивши час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 19 червня 2025 року, доки не був доставлений до відділення поліції №1 Вінницького РУП Головного управління Національної поліції у Вінницькій області працівниками відділення поліції №1 Вінницького РУП Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, чим припинив вчиняти кримінальне правопорушення.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано ч.5 ст.407 КК України, тобто як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Позиції сторін кримінального провадження.

Позиція сторони обвинувачення.

Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 30 червня 2025 року старшим слідчим СВ відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_6 та затверджений прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 .

За змістом обвинувального акта, який підтримав прокурор, орган досудового розслідування вважав установленим те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 407 КК України.

Під час виступу у судових дебатах прокурор ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, не заперечувались ті обставини, що він 24.05.2025 самовільно залишив військову частину і перебував за місцем свого проживання до 19.06.2025. Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.5 ст. 407 КК України. Враховуючи тяжкість вчиненого правопорушення, наявність обставини, що пом`якшує відповідальність - щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, просить визнати його винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. Зазначив про встановлену законодавцем заборону застосування положень статтей 69 та 75 КК України у кримінальних правопорушеннях за ст. 407 КК України під час дії воєнного стану. Запобіжний захід у виді застави просив залишити без змін до набрання вироком законної сили. Після набрання вироком законної сили просив повернути заставу заставодавцю. Зарахувати у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 19.06.2025 по 03.07.2025. Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання обвинуваченого на виконання вироку.

Позиція сторони захисту щодо пред`явленого обвинувачення.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні не оскаржувала правову кваліфікацію кримінального правопорушення, не заперечувала проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

В судових дебатах захисник зазначила, що її підзахисний визнає вину, розкаявся у вчиненому, просить призначити йому якомога менше покарання, однак враховуючи, що законодавець посилив відповідальність за правопорушення передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, погодилася із запропонованим прокурором покаранням, адже воно є мінімальним за вказаною статтею. Також просила задоволити клопотання заставодавця ОСОБА_8 та після набрання вироком законної сили, повернути суму застави заставодавцю.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України визнав повністю та надав покази, якими підтвердив обставини скоєння злочину. Крім того, просив не досліджувати докази та не допитувати свідків у зв`язку з визнанням вини.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

В судових дебатах обвинувачений підтримав свого захисника та зазначив, що він вину визнає, щиро кається у вчиненому, просить врахувати його характеристику за місцем проживання, а також те, що його мати хворіє і просив призначити йому мінімальне покарання.

В останньому слові обвинувачений просив врахувати те, що він визнав вину, щиро розкаявся, характерезуючі його дані та призначити мінімальне покарання.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Показання обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у висунутому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 ст. 407Кримінального кодексу України визнав, дав показання, відповідно до яких він пояснив, що у нього хворіла мати, і він сам хворів, і він самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 у якій пробув тиждень, так склалися обставини. З 25 травня звертався до хірурга, через наявні захворювання. Зазначив, що щиро кається у вчиненому.

Документи зібрані стороною обвинувачення.

Прокурором надано для приєднання до матеріалів кримінального провадження матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, а саме: військовий квиток серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , довідку щодо судимості на ім`я ОСОБА_4 №, лист КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради», з якої випливає, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився під профілактичним наркологічним спостереженням з 30.10.2018 по 30.10.2019 з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів, амфетамінів, метадону зі шкідливими наслідками, довідку КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. академіка О. І. Ющенка Вінницької обласної ради», відповідно до якої ОСОБА_4 , станом на 05.06.2025 на лікуванні не перебував та за медичною психіатричною, неврологічною та нейрохірургічною допомогою не звертався, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №140 від 19.05.2025, відповідно до якого солдат ОСОБА_4 вважається таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків для подальшого проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 ; характеристика з місця проживання, відповідно до якої ОСОБА_4 характеризується з позитивного боку, службова характеристика на солдата ОСОБА_4 , відповідно до якої останній характеризується посередньо, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19.06.2025, відповідно до якого час фактичного затримання ОСОБА_4 19:45 година 19.06.2025, ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20.06.2025 у справі №127/19249/25, відповідно до якої застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з моменту фактичного затримання до 17 серпня 2025 року включно; довідку про звільнення серії ВІН №021884 від 03.07.2025 видану ОСОБА_4 про те, що він 03 липня 2025 року звільнений з-під варти, у зв`язку з внесенням застави на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 30.06.2025.

Документи зібрані стороною захисту.

Захисником надано для приєднання до матеріалів кримінального провадження матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, а також щодо повернення застави заставодавцю, а саме: клопотання про повернення застави заставодавцю від 24.09.2025 від заставодавця ОСОБА_8 ; копію паспорта та довідки про РНОКПП на ім`я ОСОБА_8 ; копію ухвали Вінницького апеляційного суду від 30.06.2025 у справі №127/19249/25, відповідно до якої до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242240 грн, у разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України; квитанцію до платіжної інструкції №1 від 02.07.2025, з якої випливає, що ОСОБА_8 внесла заставу за ОСОБА_4 , згідно з ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 червня 2025 року (справа №127/19249/25), в сумі 242240,00 грн; довідку про звільнення серії ВІН №021884 від 03.07.2025 виданої ОСОБА_4 , з якої вбачається, що він 03 липня 2025 року звільнений з-під варти, у зв`язку з внесенням застави на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 30.06.2025; заяву на підтвердження внесення застави від 02.07.2025; копію картки ОЩАДБАНКУ номер картки НОМЕР_3 ; довідка про звільнення серії ВІН №021884 від 03.07.2025 видана ОСОБА_4 про те, що він 03 липня 2025 року звільнений з-під варти, у зв`язку з внесенням застави на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 30.06.2025; характеристику з місця проживання ОСОБА_4 , відповідно до якої він характеризується з позитивної сторони, довідку про стан здоров`я ОСОБА_8 .

Обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 вказаного вище кримінального правопорушення встановлені судом шляхом дослідження сукупності доказів, обсяг дослідження яких був визначений з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Висновки суду.

В зв`язку з тим, що обвинувачений повністю визнав свою провину та погодився з кваліфікацією вчиненого ним злочину, а прокурор не висловлював жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і під час судового розгляду обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів щодо обставин, які характеризують особистість обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання та доказів наданих прокурором та захисником. Водночас судом з`ясовано правильність розуміння зазначеними вище учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позиції та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 та «Боротюк проти України» від 16.12.2010, де зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, доведена у повному обсязі та суд кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу України чи виправдання суд не вбачає.

Мотиви призначення покарання обвинуваченому.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Статтею50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, є тяжким злочином.

Суд вважає, що згідно зі ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого, а також особу обвинуваченого, який не вперше притягується до кримінальної відповідальності, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра не перебуває, однак знаходився під наркологічним профілактичним спостереженням з 30.10.2018 по 30.10.2019, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, за місцем проходження служби характеризується посередньо.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

В ході судового розгляду прокурор просив призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Обвинувачений та його захисник просили призначити мінімальне покарання.

З урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, суд вважає, що останньому відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті, передбаченої ч.5 ст.407 КК України.

Суд зазначає, що статтями 69, 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, виключається можливість призначення більш м`якого покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, звільнення на підставі ст.75 КК України від відбування основного покарання є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки частина 1 цієї статті прямо вказує на неможливість прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку засудження за кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану.

Суд не має законних підстав і для призначення ОСОБА_4 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, з огляду на те, що частина 1 статті 69 КК України містить пряму заборону для прийняття зазначеного рішення у випадку засудження за кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану.

Водночас висновки суду про неможливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням узгоджуються з висновками, викладеним у постанові Верховного Суду від 15.11.2023 у справі №608/67/23, згідно з якими «звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, за обставин цього провадження, не зможе забезпечити реалізацію приписів статтей 50, 65 КК України. В умовах воєнного стану, коли військовослужбовці виконують свій військовий обов`язок безпосередньо у регіонах ведення бойових дій, ризикуючи своїм життям, захищаючи суверенітет України, звільнення військовослужбовців, які ухиляються від виконання таких обов`язків, від відбування покарання з випробуванням демотивує та знижує рівень військової дисципліни і боєготовність підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань, що є неприпустимим наслідком такого правозастосування».

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, на переконання суду, захід примусу визначений судом, є адекватним характеру вчинених дій та даним про особу винного, та зможе забезпечити виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, обвинувачений може скористатись правом, яке надає йому стаття 81-1 КК України, яка передбачає, що під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом може бути застосовано судом, якщо засуджений виявив бажання проходити військову службу за контрактом та відповідає вимогам проходження військової служби за контрактом, визначеним статтею 21-5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні правопорушення судом встановлено, що ОСОБА_4 був затриманий 19 червня 2025 року о 19:45 годині.

Водночас, суд враховує, що під час досудового розслідування обвинуваченому відповідно до ухвали слідчого судді Вінницького районного суду Вінницької області від 20 червня 2025 року, було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк застосування до 17 серпня 2025 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 червня 2025 року апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 задоволено частково; ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2025 року скасовано, клопотання слідчого задоволено: застосовано до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з моменту затримання особи, тобто з 19 червня 2025 року по 17 серпня 2025 року включно; визначено ОСОБА_4 заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242240 грн; у разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду; не відлучатися з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання чи роботи; утриматись від спілкування з особами, які є свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Згідно з квитанцією до платіжної інструкції №1 від 02.07.2025 ОСОБА_8 внесла заставу за ОСОБА_4 , згідно з ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 червня 2025 року (справа №127/19249/25), в сумі 242240,00 грн.

Відповідно до довідки про звільнення серії ВІН №021884 від 03.07.2025 виданої ОСОБА_4 вбачається, що він 03 липня 2025 року звільнений з-під варти, у зв`язку з внесенням застави на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 30.06.2025.

За змістом ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Отже, суд вважає за необхідне відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати обвинуваченому у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з моменту затримання (19 червня 2025 року) до звільнення під заставу (03 липня 2025 року), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Запобіжний захід у виді застави, як захід забезпечення кримінального провадження, потрібно залишити без змін до набрання вироком законної сили, після чого, відповідно до положень ч. 11 ст. 182 КПК України, дію цього запобіжного заходу припинити, а застава підлягає поверненню заставодавцю.

Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

Викривачі у кримінальному провадженні відсутні. Винагорода викривачу не пропонувалась.

Діями ОСОБА_4 шкоди не завдано. Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, цивільний позов не заявлявся. Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Підстав для застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичних осіб немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 349, 368, 369, 371, 374, 394, 615 КПК України, ст. 1, 12, 50, 65-67, 69, ч.5 ст. 407 КК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня затримання на виконання вироку.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19 червня 2025 року до 03 липня 2025 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді застави залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили зазначену заставу в розмірі 242240,00 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок грн 00 коп.) яка сплачена за ОСОБА_4 на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 30 червня 2025 року (справа №127/19249/25) заставодавцем ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_4 ), повернути заставодавцю.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1