Справа № 452/3182/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/757/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02.07.2025 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самбір, Львівської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 15000 грн.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що 05 вересня 2023 року близько 08:15 год., перебуваючи на пішохідній доріжці навпроти Самбірської спеціальної школи «Берегиня» розташованої за адресою: м. Самбір, вул. Шевченка, 21 Самбірського району Львівської області, на грунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення йому тілесних ушкоджень, розуміючи та усвідомлюючи протиправний характер та значення своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, умисно наніс йому один удар головою по обличчі, а саме в ділянку носа, чим спричинив ОСОБА_6 перелом кісток спинки носа без зміщення та рану в ділянці носа, які згідно висновку судово-медичного експерта відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Потерпілий на вирок суду подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити та стягнути з обвинуваченого на його користь моральну шкоду у розмірі 50000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 42905 грн.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що внаслідок вчиненого злочину йому була завдана моральна шкода у вигляді фізичного болю, душевних та моральних страждань через приниження його честі та гідності. Вказує, що тривалий час лікувався, оскільки стан його здоров`я погіршився. Вважає, що розмір моральної шкоди, який вирішено стягнути з обвинуваченого є заниженим. Звертає увагу на поведінку обвинуваченого, який вину у вчиненому не визнав, не цікавився станом його здоров`я та не відшкодовував йому заподіяну шкоду. Вважає, що суд не міг з власної ініціативи зменшувати розмір відшкодування за понесені ним витрати на правову допомогу, оскільки таке зменшення може відбуватися лише за клопотанням іншої сторони кримінального провадження, при цьому покликається на норми Цивільного процесуального кодексу України.

Обвинувачений у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що не вчиняв злочину. Зазначає що показання свідків є непрямими доказами. Слідчий експеримент є недопустимим доказом, оскільки статист, який був присутній під час його проведення був вищим зростом. Вважає також недопустимим доказами висновок експертизи та допит експерта, оскільки вони не підтверджують можливість нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому з врахуванням його зросту.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційної скарг потерпілого, думку прокурора, потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу потерпілого та заперечили проти апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали судового провадження, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що у їх задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів цього провадження, суд першої інстанції, у відповідності до ст.370 КПК України, ухвалив законне рішення згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, об`єктивно з`ясував обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК, а також навів належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в суді першої інстанції показав, що 05 вересня 2023 року вранці на вул. Шевченка навпроти школи «Берегиня» зустрів сусіда ОСОБА_7 , з яким має неприязні відносини, та який почав його словесно ображати. Він спочатку пройшов повз, а потім зупинився. Возняк підійшов до нього та неочікувано вдарив головою у ніс.

З метою перевірки та уточнення показань потерпілого судом першої інстанції досліджено протокол слідчого експерименту від 15.02.2024 року за його участю, відповідно до якого потерпілий показав та відтворив обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому.

На переконання колегії суддів проведена слідча дія відповідає вимогам ст. 240 КПК України та суд першої інстанції надав вірну оцінку її даним.

Свідок ОСОБА_11 суду першої інстанції показав, що працює на посаді поліцейського у Самбірському відділі поліції. 05 вересня 2023 року був на чергуванні та прибув на виклик. На місці події потерпілий ОСОБА_6 , пояснив, що удар йому наніс сусід ОСОБА_7 , з яким у нього погані відносини.

Свідок ОСОБА_12 дружина потерпілого ОСОБА_6 суду показала, що чоловік 05 вересня 2023 року о 07:00 год. ранку пішов з дому, приблизно через годину зателефонував їй та повідомив, що сусід ОСОБА_7 головою ударив його в ніс на очах у своєї дитини. Звернула увагу на те, що ОСОБА_7 приходив до них після події, казав: «Я його легенько вдарив». Пробачення у чоловіка не просив, залагодити свою провину не намагався.

Відповідно до даних висновків судово-медичних експертиз від 06 вересня 2023 року №170/23, від 19 березня 2024 року №31/24, при проведенні судово-медичної експертизи та вивченні медичних документів ОСОБА_6 виявлено перелом кісток спинки носа без зміщення та рану в ділянці спинки носа. Травма носа у вигляді перелому кісток спинки носа без зміщення, рани в ділянці носа, утворилися від дії тупого предмету, ймовірно внаслідок одного удару головою при обставинах, на які вказує потерпілий під час проведення слідчого експерименту за його участю. По давності виникнення дана травма носа відповідає періоду 05 вересня 2023 року і відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткотривалим розладом здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 суду першої інстанції показав, що виявлені тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитися якщо обидва чоловіка перебували у вертикальному положенні (стоячи); могли бути спричинені потерпілому знизу вверх.

Таким чином, колегія суддів вважає, що покликаючись на безпосередньо досліджені докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається із вироку, при вирішенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілого суд першої інстанції врахував моральні страждання потерпілого, а також перенесений потерпілим фізичний біль, у зв`язку з чим він перебував на лікуванні, порушення звичних життєвих зв`язків, що створювало нервозність, змушувало докладати додаткові зусилля до нормалізації свого життя.

З врахуванням конкретних обставин справи, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, врахувавши вимогу розумності та справедливості, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив частково цивільний позов потерпілого до обвинуваченого в частині стягнення моральної шкоди у сумі 10000 грн., що є достатньою і співмірною понесеним потерпілим стражданням і вчиненому кримінальному правопорушенню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати, з-поміж іншого, складаються з витрат на правову допомогу.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони (Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 жовтня 2022 року у справі № 753/10228/20, провадження № 51-5868км21).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, до яких належать, зокрема, і витрати на правову допомогу, що, у відповідності до ст. 91 КПК України, є предметом доказування у кримінальному провадженні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що між потерпілим ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_9 укладено 25 вересня 2023 року договір про надання правової допомоги, яким було погоджено між сторонами розмір та умови оплати та гонорару адвоката (зідно додатків 1, 2): під час досудового розслідування 805,00 грн. за годину, 6000,00 грн. гонорар; під час розгляду справи в суді 14000,00 грн. гонорар, 1500,00 грн. один судодень (а.с. 37-41).

До зазначеного договору долучені: акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 27.08.2024 року на 22905,00 грн.; заява про визначення суми судових витрат від 29.10.2024 року 42905,00 грн.; прибутковий касовий ордер від 27.08.2024 року на суму 42905,00 грн.

Разом з цим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що витрати на правову допомогу представника потерпілого не є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг не відповідають критерію реальності таких витрат, а тому розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним.

Поряд з цим, покликання потерпілого у апеляційній скарзі на норми Цивільного процесуального кодексу України колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачена можливість застосовувати норми ЦПК України лише при вирішенні питання щодо цивільного позову, до якого процесуальні витрати у кримінальному провадженні не відносяться.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування чи зміни вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02.07.2025 року відносно ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Разом з цим, в судових дебатах суду апеляційної інстанції прокурор заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин 05.09.2023 року, тобто на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції та до набрання вироком суду першої інстанції минули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК України.

З огляду на те, що з моменту вчинення злочину до набрання вироком законної сили минуло два роки, за відсутності клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності, колегія суддів приходить до переконання, що обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

у задоволенні апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02.07.2025 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

У відповідності до ст. 49 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнити від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4