18.11.2025
Справа № 359/4868/25
Провадження № 1-кп/359/565/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисників адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження № 0000107, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.03.2025 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Качківка Ямпільського району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу вимог ст. 89 КК України не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

по обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 вчинив умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, за наступних обставин.

21.03.2025, близько 23 год. 10 хв., ОСОБА_5 зайшов до приміщення магазину ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», яке розташоване за адресою: Київська область, місто Бориспіль, вулиця Київський Шлях, 6. Під час перебування у зазначеному магазині ОСОБА_5 побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_4 , іншого відвідувача магазину, який здійснював покупку товарів.

В цей час у ОСОБА_5 виник протиправний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства з особливою зухвалістю, а саме, на вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, 21.03.2025, близько 23 год. 15 хв., ОСОБА_5 , знаходячись у приміщенні магазину ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», яке розташоване за адресою: Київська область, місто Бориспіль, вулиця Київський Шлях, 6, яке є громадським місцем, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю та демонструючи зневагу до існуючих правил та норм поведінки в суспільстві, підійшов до ОСОБА_4 та безпричинно схопив своєю правою рукою його за шию, після чого наніс йому один удар правою ногою в область ліктя лівої руки, спричинивши потерпілому ОСОБА_4 фізичного болю.

Відразу після цього ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел на грубе порушення громадського порядку, підійшов впритул до ОСОБА_4 та, ігноруючи прохання останнього про припинення протиправних дій, наніс йому три удари долонею та п`ять ударів кулаком правої руки в область голови зліва, під час нанесення яких ОСОБА_4 отримав рани ділянки лоба справа та долоні правої кисті від контакту зі скляною вітриною.

Далі ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_4 , схопив його обома руками за верхній одяг та ривком намагався кинути на підлогу, внаслідок чого від дій ОСОБА_5 розбилась скляна вітрина та розсипались на підлогу вагові цукерки, після чого ОСОБА_5 припинив свої протиправні діяння та вийшов з магазину ТОВ «СІЛЬПО-ФУД».

Відповідно до висновку експерта № 24д від 09.04.2025 у ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді двох ран в області лобу справа, рани долоні правої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше 21 дня.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив умисні дії, що виразились у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України.

Судовий розгляд проведено у відповідності до ст.ст. 318-368 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

На початку судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині не визнавав.

З цього приводу судом було проведено допит потерпілого та самого обвинуваченого, досліджено докази обвинувачення, подані прокурором в ході судового розгляду.

В судовому засіданні 18.11.2025 року ОСОБА_5 свою вину визнав повністю та зазначив про щире каяття та намагання відшкодувати завдані ним збитки потерпілому.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що в той вечір він зайшов до магазину, де побачив потерпілого, який раніше йому відомий не був. Під час розмови з ним виник словесний конфлікт, який було спровоковано потерпілим, зважаючи на висловлення в його бік образи. Проте, що потерпілий мав інвалідність та являвся учасником бойових дій, йому на той момент відомо не було. Визнав факт того, що наніс потерпілому удари руками та ногами по голові та корпусу тіла, внаслідок яких ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження. Факт перебування в стані алкогольного чи іншого стану сп`яніння на момент вчинення кримінального правопорушення заперечує.

За наслідками проведення судового розгляду, незважаючи на зміну власної позиції обвинуваченим, суд дійшов до переконання, що ОСОБА_5 є винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України. Зазначене підтверджується відповідно наданими показами потерпілого, дослідженими письмовими докази сторони обвинувачення та особистими показами обвинуваченого.

Так, допитаний безпосередньо в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що перебував в магазині «Сільпо» 21.03.2025, близько 23 год. 00 хв., та придбавав продукти харчування. В цей час до нього підійшов обвинувачений та безпричинно схопив своєю рукою його за шию, після чого наніс йому декілька ударів руками та ногами, спричинивши йому фізичного болю. При цьому ОСОБА_4 повідомив обвинуваченому, що він має інвалідність внаслідок участі в бойових діях.

В судовому засіданні свідки не допитувались зважаючи на позицію сторін провадження та подальше визнання винуватості обвинуваченим.

Зазначені вище покази обвинуваченого та потерпілого судом оцінені у відповідності до вимог КПК України щодо їх очевидності, допустимості та достатності, з урахуванням інших досліджених судом доказів.

При ухвалені вироку суду суд бере до уваги тільки покази обвинуваченого та потерпілого, отримані безпосередньо в судовому засіданні.

Крім показань обвинуваченого та потерпілого, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується іншими доказами, що безпосередньо досліджені судом:

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000107 від 29.03.2025 року, відповідно до якого внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за заявою потерпілого ОСОБА_4 (т. 1, а.с.39);

- повідомленнями про кримінальне правопорушення №227259321 та №227259445 від 21.03.2025 року, що надійшли до чергової частини Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, щодо виявлення факту бійки та отримання ОСОБА_4 тілесних ушкоджень (т.1, а.с. 41);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_4 від 22.03.2025 року, згідно якого останній повідомив про нанесення йому тілесних ушкоджень невідомою особою в приміщенні магазину «Сільпо» 21.03.2025 року (а.с. 42);

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 03.04.2025 року, який проведено дізнавачем у кримінальному провадженні Бориспільського районного управління поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_8 , в присутності понятих за участю потерпілого ОСОБА_4 . В ході цієї слідчої дії було встановлено, що потерпілий серед пред`явлених знімків для впізнання, впізнав особу на фотознімку під №3, на якому зображено ОСОБА_5 , який 21.03.2025 близько 23.10 год. В приміщенні магазину «Сільпо» наніс йому тілесні ушкодження (т. 1 а.с.48-53);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.04.2025 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_4 повідомив обставини вчинення відносно нього кримінального правопорушення та нанесення йому тілесних ушкоджень невідомою раніше особою в приміщенні магазину «Сільпо» з невідомих йому причин (т. 1 а.с. 54-55);

- висновком експерта № 24д від 09.04.2025 року, відповідно до якого при вивченні медичних документів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлено ушкодження: дві рани в області лобу справа, рана долоні правої кисті. Описані вище тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, або при падінні на такі, не виключена можливість внаслідок дії розбитого скла вітрини, можливо в час та за обставин, вказаних в постанові, і згідно «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до легких тілесних ушкоджень що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше 21 день. На тілі виявлено не менше трьох точок прикладання сили. Такі тілесні ушкодження, на думку експерта, могли утворитись за обставин, викладених під час слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 від 03.04.2025 року та за обставин, що зафіксовані на відеозаписі з камер спостереження у приміщенні супермаркету «Сільпо», розташованого в м. Бориспіль по вул. Київський Шлях, 6, за 21.03.2025 року (т. 1 а.с. 56-60);

- повідомлення ТОВ «Сільпо-Фуд» від 11.04.2025 року відносно збереження відеозапису події, що мала місце 21.03.2025 року на території магазину «Сільпо» в м. Бориспіль по вул. Київський Шлях, 6; місце події кондитерський відділ приміщення магазину, де було пошкоджено внаслідок інциденту шість скляних поверхонь та декілька видів вагових цукерок; збитки відшкодовані в повному обсязі ОСОБА_5 (т. 1 а.с.63);

- протоколом перегляду відеозапису від 17.04.2025 року, а саме оптичного диску формату «DVD-R» з відеозаписом, наданим ТОВ «Сільпо-Фуд», з участю потерпілого ОСОБА_4 , де відображено хід подій, що мали місце в приміщенні магазину «Сільпо» 21.03.2025 року о 23.15 год. за участю потерпілого та обвинуваченого ОСОБА_5 , з якого вбачається, що початок конфлікту виник з ініціативи ОСОБА_5 , який схватив за шию потерпілого, з`ясування стосунків через спілкування (зміст якого не відображено на відео, проте роз`яснено потерпілим) та застосування фізичної сили відносно потерпілого з боку ОСОБА_5 , внаслідок чого відбулось пошкодження вітрин кондитерського відділу, скляної пляшки з напоєм, та отримання потерпілим ОСОБА_4 тілесних ушкоджень внаслідок дій обвинуваченого (т.1 а.с. 64-80);

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 11.04.2025 року, який проведено дізнавачем у кримінальному провадженні Бориспільського районного управління поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_8 , в присутності понятих за участю свідка ОСОБА_9 (охоронця магазину «Сільпо»). В ході цієї слідчої дії було встановлено, що свідок серед пред`явлених знімків для впізнання, впізнав особу на фотознімку під №2, на якому зображено ОСОБА_5 , який 21.03.2025 близько 23.15 год. в приміщенні магазину «Сільпо» вчинив бійку та спричинив тілесні ушкодження потерпілому (т. 1 а.с. 81-86);

- постановою дізнавача ОСОБА_8 про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч.1 ст. 125 на ч.1 ст. 296 КК України в кримінальному провадженні №0000107 (т. 1 а.с. 87-88);

- повідомлення від 22.04.2025 року про підозру ОСОБА_5 за ч.1 ст. 296 КК України в межах кримінального провадження №0000107 (т. 1 а.с. 89-92);

- постановою від 22.04.2025 року процесуального керівника в кримінальному провадженні прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дізнання до двадцяти діб (т. 1 а.с. 93-95).

З цього приводу, суд вважає, що кваліфікація дій ОСОБА_5 є вірною за ч.1 ст. 296 КК України, зважаючи на місце вчинення кримінального правопорушення приміщення магазину «Сільпо», вчинення дій відносно потерпілого ОСОБА_4 в присутності інших осіб свідків, та поведінки обвинуваченого, яка згідно відображеного запису подій, є зухвалою та явно вираженою з неповагою до особи потерпілого та інших осіб.

Крім того, судом досліджено докази, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі відомості щодо притягнення останнього раніше за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05.08.2025 року за ч.1 ст. 296 КК України в справі №359/4722/22, згідно якого ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді обмеження волі строком на один рік з іспитовим терміном в один рік. Згідно ухвали суду від 28.08.2023 року ОСОБА_5 звільнено від зазначеного покарання у зв`язку із закінченням дії іспитового терміну (т.1 а.с. 101-105). Також досліджено характеристику відносно ОСОБА_5 за місцем проживання, яка свідчить проте, що обвинувачений схильний до хуліганських дій (т. 1 а.с. 109).

Зазначені вище докази, що надані суду прокурором, сторона захисту не просила визнати неналежними чи недопустимими. У суду не має підстав не довіряти вказаним доказам, оскільки вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та наявності при їх отриманні істотних порушень прав обвинуваченого.

Інші документи з матеріалів провадження (постанови слідчих, супровідні листи, листи та інші), свідчать про рух провадження, не дозволяють суду встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, зокрема, не підтверджують і не спростовують винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованих йому кримінального правопорушення.

В той же час, 12.11.2025 року обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному проступку, передбаченому ч. 1 ст. 296 КК України визнав в повному обсязі. Під час судових дебатів зазначив, що шкодує про вчинене. ОСОБА_5 зобов`язувався відшкодувати і моральну шкоду потерпілому в разі заявлення до нього відповідних претензій.

Захисник в судових дебатах підтримав обвинуваченого та зазначив, що останній дійсно визнає факт нанесення потерпілому легких тілесних ушкоджень з хуліганських мотивів, в чому щиро розкаюється, просив суд під час ухвалення вироку врахувати, що обвинувачений характеризується позитивно.

Прокурор, вважаючи вину обвинуваченого доведеною достатніми доказами, що узгоджуються між собою, просив суд визнати останнього винним за ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді реального обмеження волі.

За таких обставин, суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразилися в у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, - судом не встановлено.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до кримінального проступку, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Незважаючи на ту обставину, що обвинувачений в процесі судового розгляду визнав свою провину у вчиненні інкримінованого правопорушення, судом не встановлено обставин, що пом`якшують покарання останнього, у відповідності до ст. 66 КК України.

Той факт, що засуджений визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого, адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль із цього приводу та осуд своєї поведінки, намагання особи відшкодувати завдані правопорушенням збитки, бажання виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Відшкодування збитків ТОВ «Сільпо-Фуд» не може свідчити про достатній ступінь щирого каяття, зважаючи на наявність потерпілого та заподіяння йому також легких тілесних ушкоджень.

Однак, в матеріалах провадження відсутні дані, які б підтверджували дійсне, відверте щире каяття ОСОБА_5 з приводу скоєного та осуд своєї протиправної поведінки, а також те, що він виявляв готовність нести покарання.

Обставинами, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого суд вважає вчинення злочину по відношенню до особи з інвалідністю ІІ групи (т. 1 а.с. 47).

Крім того, судом також досліджені докази, що свідчать про особу обвинуваченого, речові докази у справі та процесуальні витрати.

Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 вказує на те, що він раніше до кримінальної відповідальності притягувався за вчинення аналогічного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, проте має погашену судимість згідно вимог сит. 89 КК України. Обвинувачений має постійне місце проживання, певні соціальні зв`язки, офіційно не працевлаштований, немає власної сім`ї, має посередню характеристику за місцем проживання, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.

Зазначені обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Обвинувачений не є інвалідом та не досяг пенсійного віку.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого правопорушення, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч. 2 ст. 50 КК України, обираючи вид і розмір покарання, передбачений санкціями законів, за яким визнав ОСОБА_5 , винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді обмеження волі.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Разом з тим, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, та що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема: його вік, його матеріальний та сімейний стан, спосіб та умови його життя, визнає свою винуватість, має відповідні соціальні зв`язки, що на думку суду істотно знижує фактичну ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_5 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає, за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном два роки з визначенням відповідних обов`язків судом.

Суд, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, обставини за яких воно вчинено та особу обвинуваченого, а також застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, переконаний, що саме дане покарання, без ізоляції від суспільства ОСОБА_5 , але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, та саме за таких обставин буде досягнута мета покарання, яка полягає не тільки у покаранні, а й виправленні засуджених, а також запобіганні вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

В ході розгляду кримінального провадження потерпілим ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не заявлявся.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. 100, 318, 322, 342-352, 358, 363-368 КПК України, ст. 50, 63, 65-66, 70, ч. 1 ст. 296 КК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком терміном в 2 (два) роки з покладенням на нього, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_5 рахувати з моменту проголошення вироку судом, тобто 18.11.2025 року.

Після набрання вироком суду законної сили, речові докази в кримінальному провадженні, а саме: ДВД диск із записом з камер спостережень магазину «Сільпо» в м. Бориспіль Київської області по вул. Київський Шлях, 6, - залишити зберігати в матеріалах судового провадження (справа №359/4868/25).

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копія вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та надіслати потерпілому.

Суддя ОСОБА_1