Справа № 467/1540/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка подання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Миколаєва, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Питання, що вирішується судом

Засуджений ОСОБА_4 , який відбуває покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія №83» клопотав перед судом про своє умовно дострокове звільнення від відбування покарання на підставі положень ст. 81 КК України.

Позиція учасників справи

В судовому засіданні засуджений повністю підтримав своє звернення, пояснив, що з моменту прибуття до установи, що відає відбуванням покарання, він працює, зокрема, на благоустрої та допоміжних роботах.

Наразі на підставі договору цивільно правового характеру займається виготовленням сітки плутанки, за що й отримує заробітну плату.

Вказав, що свою провину у вчиненні кримінального правопорушення повністю визнав, у вчиненому розкаюється.

Більш того, перебуваючи в установі виконання покарань, він позбувся наркотичної залежності і в нього немає бажання повертатись до цієї негативної звички. Зокрема, й тому, що він обіцяв своїм близьким.

Вважає, що своєї поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Аналогічну позицію зайняв і представник установи виконання покарань, який вважав, що засуджений довів своє виправлення через зразкову поведінку і сумлінне ставлення до праці.

Прокурор, у свою чергу, проти задоволення клопотання не заперечував, посилаючись на наявність умов, визначених п. 1 ч.3 ст. 81 КК України, за яких можливе звільнення засудженого від відбування покарання умовно достроково.

Правове регулювання питання

Частиною другою статті 81 КК України установлено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин ( п.1 ч.3 ст. 81 КК України).

У контексті сумлінної поведінки засудженого суд піддаватиме оцінці, перш за все, дотримання вимог режиму відбування покарання; правил внутрішнього розпорядку установи; додержання дисципліни; виконання вказівок і розпоряджень адміністрації установи; наявності заохочень/стягнень, їх кількості та обставин, які передували їх застосуванню; участі у самодіяльних організаціях та програмах виховного впливу; поведінку в колі засуджених.

Перевіряючи ставлення до праці, суд зважатиме на факти добропорядного, відповідального та чесного ставлення до покладених на засудженого трудових обов`язків, правил охорони праці та техніки безпеки, бережливого використання обладнання установи та засобів праці, прояву трудової ініціативи.

Водночас, при проведенні аналізу сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці, суд братиме до уваги не окремі вчинки засудженого, а безперервну і стабільну лінію його поведінки, так само як і загалом спосіб життя в умовах специфічного режиму проживання.

При цьому, суд враховує, що процес виправлення засудженого не є одномоментним, йому притаманна певна динаміка і поступовість розвитку, зокрема, в бік чи то позитивних, чи то негативних змін, залежно від конкретних обставин.

А відомості про це суд отримуватиме з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує виникненню у нього права на умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання.

Безперечно суд проаналізує і усі наявні у нього відомості про ставлення засудженого до скоєного ним правопорушення, що, у свою чергу, вказує на готовність останнього, за можливості, виправити ситуацію і буде являти собою додатковий важіль для правильного прийняття рішення у цій справі.

Установлені судом обставини в рамках цього провадження і їх оцінка у контексті застосованого права

ОСОБА_4 засуджений вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2024 року за ч.2 ст. 309 КК України із застосуванням положень ст. 71, 72 цього ж Кодексу до 1 року позбавлення волі та 17 000,00 грн. штрафу, який належало виконувати самостійно.

На виконання вказаного вироку ОСОБА_4 був затриманий 22 лютого 2025 року.

Безпосередньо до ДУ «Південноукраїнська виправна колонія №83» ОСОБА_4 прибув 28 лютого 2025 року.

Тож, оцінюючи поведінку засудженого в умовах установи, що відає виконанням покарання, суд враховує, що з моменту прибуття до колонії і до дня розгляду цього подання ОСОБА_4 не допускав істотних порушень режиму утримання, на що вказує відсутність у нього відповідних стягнень.

Мало місце незначне порушення п.3,4 розділу ІІ ПВР, але стягнення не накладалось, а було проведено профілактичну бесіду.

Станом на 24 червня 2025 року ОСОБА_4 характеризувався не досить прийнятно, так як намагався дотримуватись правомірних і ввічливих відносин з персоналом установи; періодично приймав участь у програмах вихованого впливу; до виконання вимог персоналу, а так само і майна установи ставився посередньо.

Ризики повторного вчинення правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства оцінювались як середні.

За цих обставин, комісія колонія 24 червня 2025 року відмовила ОСОБА_4 у внесенні подання про заміну покарання на більш м`яке як такому, що не став на шлях виправлення.

Але тут суд враховує, що станом на 24 червня 2025 року ОСОБА_4 сплинуло тільки чотири місяці перебування ОСОБА_4 у колонії, що є досить нетривалим часом виховного впливу на нього.

Проте, у подальшому ситуація у поведінці засудженого має позитивну динаміку, оскільки станом на 26 серпня 2025 року ОСОБА_4 характеризується достатньо прийнятно: відсутні прояви неадекватної поведінки; приймає участь у програмах виховного впливу; дотримується правомірних і ввічливих відносин з персоналом установи; до виконання вимог персоналу ставиться сумлінно.

Тобто, на цей час ОСОБА_4 вже достатньо позитивно характеризується у колі інших засуджених та у відносинах з персоналом установи, а так само і в побуті.

Тож, станом на 26 серпня 2025 року загальний бал щодо ступеня виправлення засудженого становив 84.

Станом на 28 жовтня 2025 року засуджений характеризується досить нормально, але заходи індивідуальної програми були виконані частково.

Ризики станом на 28 серпня 2025 року залишаються середніми, так само, як і загальний бал щодо ступня виправлення 84.

Таким чином, суд висновує, що протягом строку відбування покарання, як то, з кінця лютого до кінця жовтня 2025 року, ОСОБА_4 під дією виховного впливу змінив свою поведінку і ставлення до режиму утримання на краще.

У частині ставлення засудженого до праці, то суд враховує, що він залучається до робіт з благоустрою від самого початку відбування покарання.

З 25 березня 2025 року і по теперішній час ОСОБА_4 працевлаштований на підставі договору цивільно правового характеру по виготовленню малопомітної перешкоди для потреб ЗСУ, зо що отримує заробітну плату.

За період відбування покарання засуджений має два заохочення за сумлінне ставлення до праці.

Але, водночас, суд враховує, що ОСОБА_4 відбуває покарання строком в один рік.

Так як засуджений працює протягом усього строку відбування покарання і заохочується за свій трудовий вклад, суд вважає, що таке ставлення до праці можливо назвати сумлінним.

Висновки

Тож, за наслідками аналізу сукупності доказів, що свідчать про поведінку засудженого і його ставлення до праці, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні його клопотання.

Суд вважає, що засуджений довів своє виправлення на цей час, що і є підставою для його умовно дострокового звільнення від відбування покарання.

Виховний вплив в умовах установи виконання покарань на цей час виправив поведінку засудженого, на що вказує відсутність у нього істотних порушень режиму і постійна праця в колонії.

При цьому, суд з`ясував, що засуджений в установі виконання покарань позбувся шкідливої залежності від наркотичних речовин і бажає продовжити своє життя без цієї звички.

До цього, суд враховує, що ОСОБА_4 визнавав свою провину у скоєному ще під час розгляду судом справи і протягом усього строку відбування покарання, а також засудив свою причетність до злочину з наркотиками.

Таке дає суду підстави вважати, що цілі покарання на цей час досягнуті і засуджений готовий до законослухняного співжиття у соціумі.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 369-372, 537,539 КПК України,суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі умовно - достроково на 2 (два) місяці невібутого строку покарання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду, яка набрали законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_5