Справа № 468/2010/25
Номер провадження № 1-кп/488/300/25
У Х В А Л А
Корабельний районний суд міста Миколаєва в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи «EasyCon»),
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ст.336-2, ч.4 ст.152, ч.6 ст.152, ч.4 ст.185 КК України,-
Прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК України, такі як, можливість переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування і суду, скоєння нового злочину, незаконного впливу на свідків і потерпілу, не зменшилися.
Сторона захисту проти клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого заперечувала, посилаючись на недоведення зазначених прокурором ризиків та їх припущення, а також міцні соціальні зв`язки обвинуваченого.
Представник потерпілої просив вирішити клопотання на розсуд суду.
В ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_8 обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який в подальшому продовжено та строк дії запобіжного заходу спливає 04.11.2025 р.
Відповідно до ч.4 ст.199 та ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Приймаючи рішення щодо заявленого клопотання сторони обвинувачення суд виходить з такого.
ОСОБА_8 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. Санкція статті 152 частини 6 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, ч.4 ст. 152 КК України - карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, ч.4 ст. 185 КК - на строк від п`яти до восьми років, ст.336-2 КК - на строк від п`яти до десяти років.
Тяжкість покарання, що може бути призначене ОСОБА_8 у разі доведеності висунутого обвинувачення, істотно впливає на оцінку ризиків переховування від суду, на що скеровує і усталена практика ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ від 20.05.2020 р. у справі Москаленко проти України, від 26.07.2001 р. у справі Ілійков проти Болгарії).
Встановлено також, що обвинувачений ОСОБА_8 судимий неодноразово, у тому числі за вчинення тяжких корисливих злочинів проти власності із застосуванням насильства, звільнившись умовно-дострокового від відбування покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову повторно, як-то інкримінується обвинуаченому, вчинив кримінальні правопорушення.
Поміж іншого, ОСОБА_8 на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працевлаштований, не має стабільного легального джерела прибутку, що за думкою суду, свідчить про відсутність в обвинуваченого стійких соціальних зв`язків та про його антисоціальну поведінку та дає підстави суду дійти висновку про доведеність ризику можливого переховування ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та/або суду, з метою уникнення покарання, яке йому загрожує, у разі доведення вини та ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.
Таким чином, у суду є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_8 може ухилитися від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення.
Окрім того, тяжкість висунутого обвинувачення та дана стадія кримінального провадження, у якій ще не проведено допит потерпілої особи та свідків судом, свідчать про можливість прийняття ОСОБА_8 заходів впливу на зазначених осіб з метою надання ними показів на свою користь.
За наведених обставин, приймаючи до уваги доведеність заявлених ризиків, суд приходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти заявленим ризикам.
З огляду на наведені прокурором доводи, суд дійшов висновку про доведеність заявлених ризиків, обгрунтування щодо цього наведено вище, як і підстави, що вказують на неможливість запобігти даним ризикам з обранням іншого виду запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, враховуючи також, що вирогідність заявлених ризиків є настільки реальною, що вказаний запобіжний захід є неспроможним запобігти даним ризикам.
На підставі викладеного і керуючись ст. 176-178,183 КПК України, суд,-
Клопотання прокурора задовольнити.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 (шістдесяти) діб, а саме до 27.12.2025 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3