н/п 1-кп/953/391/25
"24" листопада 2025 р. м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
обвинуваченого ОСОБА_2 ,
захисників адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
22 вересня 2023 року до Київського районного суду м. Харкова з Харківського апеляційного суду надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, після скасування вироку Київського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2023 року, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.
За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 вересня 2023 року кримінальне провадження передано в провадження судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 .
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2023 року кримінальне провадженняприйнято до провадження судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 та призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2023 року призначений судовий розгляд на підставі обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні.
30 листопада 2023 року під час судового розгляду прокурор Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 відповідно до вимог ч. 2 ст. 337, 340 КПК України відмовився від підтримання обвинувачення, подав до суду постанову про відмову від підтримання публічного (державного) обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні, погоджену першим заступником керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 , з мотивів відсутності безспірних доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
30 листопада 2023 року у судовому засіданні суд роз`яснив потерпілому ОСОБА_8 його право підтримувати обвинувачення в суді у цьому кримінальному провадженні, потерпілий ОСОБА_8 надав свою згоду.
З урахуванням викладеного вказане кримінальне провадження набуло статусу приватного та здійснюється за процедурою приватного обвинувачення.
У судові засідання, призначені на 22 вересня, 29 жовтня та 24 листопада 2025 року потерпілий ОСОБА_8 та його представник - адвокат ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленими, без поважних причин не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.
У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання потерпілого та його представника, належним чином повідомлених, які підтримують обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, судом поставлено на обговорення питання щодо можливості закриття кримінального провадження відповідно до вимог ч.6 ст.340 КПК України.
Захисник - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні вважав за можливе закрити кримінальне провадження відповідно до ч.6 ст.340 КПК України.
Захисник адвокат ОСОБА_3 у судовому засідання вважав, що наявні підстави для закриття провадження, передбачені ч. 6 ст. 340 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_2 підтримав думку захисників.
Суд, заслухавши думку сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов до такого висновку.
Так, потерпілий, який погодився підтримувати обвинувачення в суді внаслідок відмови від підтримання державного обвинувачення прокурором, користується всіма правами сторони обвинувачення під час судового розгляду (ч. 4 ст. 340 КПК України), зокрема, правом розпоряджатися предметом обвинувачення, використовуючи для цього передбачені в законі засоби. Він є основним суб`єктом функції обвинувачення, а відтак - і суб`єктом обов`язку доказування, виникнення й виконання якого в цьому випадку залежить виключно від його добровільного волевиявлення. Оскільки процесуальна діяльність потерпілого полягає у фактичному доведенні перед судом сформульованого в обвинувальному акті обвинувачення (твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України), то саме потерпілий виступає стороною обвинувачення та висловлює свою думку щодо тих питань, які потребують вирішення під час судового розгляду, відстоює правильність власної правової позиції у суді.
Станом на 24 листопада 2025 року судом закінчено з`ясування обставин та перевірки їх доказами і оголошено перерву для підготовки учасників кримінального провадження до судових дебатів.
Суд враховує, що з часу надходження матеріалів кримінального провадження до суду з Київського обласного бюро судово-медичної експертизи, а саме з 09 вересня 2025 року потерпілий та його представник жодного разу не з`явилися у судові засідання, не зверталися до суду з клопотаннями про проведення судових засідань у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою інтернет сервісу «ВКЗ» чи з іншого суду, письмових пояснень чи промов до суду не надсилали.
Зокрема, 19 вересня 2025 року на електронну адресу суду від потерпілого ОСОБА_8 надійшла заява про відкладення судового засідання, призначеного на 22 вересня 2025 року, у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання через проходження військової служби.
22 вересня 2025 року суд протокольно постановив відкласти розгляд кримінального провадження на 29 жовтня 2025 року на 10 годину 00 хвилин, у зв`язку з надходженням заяви потерпілого ОСОБА_8 про відкладення слухання справи.
29 жовтня 2025 року засобом «Електронний суд» на адресу суду від представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 надійшла заява про відкладення судового засідання, призначеного на 29 жовтня 2025 року на 10 годину 00 хвилин, через неможливість прибути у судове засідання, у зв`язку зі службовою зайнятістю. У зазначеній заяві адвокат ОСОБА_9 надав згоду на отримання процесуальних документів в електронній формі від учасників цього кримінального провадження та на одержання від суду повісток про виклик, повідомлень та інших документів у цьому кримінальному провадженні на його офіційну електронну адресу в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.
У судове засідання, призначене на 24 листопада 2025 року о 09 годині 00 хвилин, потерпілий ОСОБА_8 та його представник - адвокат ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, шляхом надсилання повістки про виклик до суду в кримінальному провадженні до електронного кабінету користувача «Електронного суду» та на поштову адресу потерпілого, що підтверджується довідками про доставку електронного документу від 29 жовтня 2025 року та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, не прибули, про причини неявки суду не повідомили.
Як вбачається з інформації, що міститься в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, 15 листопада 2025 року ОСОБА_8 особисто отримав судову повістку про виклик до суду у кримінальному провадженні, що підтверджується підписом останнього.
Отже, суд використав вичерпний перелік процесуальних засобів інформування потерпілого та його представника про дату, час і місце розгляду справи, однак їх систематична неявка без поважних причин та без вжиття заходів для участі у судовому засіданні, попри надану можливість дистанційної участі, свідчить про недобросовісне ставлення до участі в процесі. Така поведінка потерпілого та його представника свідчить про зневажливе ставлення до обов`язку з`являтися до суду та про їх очевидну процесуальну пасивність.
Положеннями ч. 6 ст. 340 КПК України передбачено, що повторне неприбуття в судове засідання потерпілого, який був викликаний у встановленому цим Кодексом порядку (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом у інший спосіб), без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття після настання обставин, передбачених у частинах другій і третій цієї статті, прирівнюється до його відмови від обвинувачення і має наслідком закриття кримінального провадження за відповідним обвинуваченням.
Внаслідок застосування нормативної конструкції ст. 340 КПК України відмова потерпілого від обвинувачення в суді на власний розсуд у цих видах кримінальних проваджень може відбуватися в активній і пасивній формах. При цьому активною формою відмови є відмова потерпілого від підтримання обвинувачення, заявлена під час судового розгляду (остання викладається усно або письмово). Пасивною формою відмови від обвинувачення є неявка приватного обвинувача - потерпілого без поважних причин у судове засідання, які саме таким способом опосередковано виражають своє волевиявлення щодо припинення кримінального переслідування обвинуваченого.
У разі неприбуття до суду потерпілого, належним чином повідомленого про судовий розгляд (за наявності підтвердження отримання ним судового виклику), за відсутності поважних причин такої неявки та клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку з його неприбуттям, суд, заслухавши думку інших учасників судового провадження, відповідно до ч. 1 ст. 325 КПК вправі ухвалити рішення про проведення судового розгляду без потерпілого, але за винятком випадків, передбачених КПК України, зокрема і якщо кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення.
У зазначених випадках суд повинен прийняти рішення про відкладення судового розгляду та за відсутності поважних причин неприбуття такого потерпілого відповідно до ст. 139 КПК України вправі накласти на потерпілого грошове стягнення. Повторне неприбуття в судове засідання потерпілого, належним чином повідомленого про судовий розгляд (наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом у інший спосіб), без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття після відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення та висловлення потерпілим згоди на підтримання обвинувачення в суді (у такому випадку кримінальне провадження за відповідним обвинуваченням набуває статусу приватного) прирівнюється згідно з ч. 6 ст. 340 КПК України до його відмови від обвинувачення і має наслідком закриття кримінального провадження за відповідним обвинуваченням.
29 жовтня 2025 року у зв`язку із неодноразовою неявкою потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_10 у судові засідання, суд постановив ухвалу, в якій роз`яснив потерпілому ОСОБА_8 та його представнику адвокату ОСОБА_10 про те, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у підсистемі ВКЗ, а також попередив останніх, що повторне неприбуття потерпілого в судове засідання, призначене на 24 листопада 2025 року на 09 годину 00 хвилин, без поважних причин, буде прирівняне до його відмови від обвинувачення і матиме наслідком закриття кримінального провадження за відповідним обвинуваченням.
Судом було направлено на поштову адресу потерпілого ОСОБА_8 та до електронного кабінету користувача «Електронного суду» потерпілого ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_9 копію ухвали суду від 29 жовтня 2025 року, яка була доставлена до електронного кабінету 29 жовтня 2025 року.
Суд звертає увагу на те, що згідно зі ст. 2 КПК України одним із завдань кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Вимогами статті 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Згідно зі ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Відповідно до статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Суд, у свою чергу, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. При відмові від обвинувачення, автоматично втрачається зміст змагальності, що робить неможливим продовження кримінального провадження.
Під час судового розгляду суд, дотримуючись вимог статті 22 КПК України, зобов`язаний забезпечити потерпілому, як і іншим учасникам провадження, необхідні умови для реалізації його процесуальних прав, у тому числі вираження правової позиції, яка може мати вирішальне значення для справи. У подальшому, під час прийняття рішення у нарадчій кімнаті, суд повинен виходити з відповідної позиції, висловленої на попередніх стадіях процесу і відображеної в наявних у матеріалах справи документах.
Слід зауважити, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
За змістом ст. 57 КПК України потерпілий зобов`язаний прибути за викликом до суду, а в разі неможливості своєчасного прибуття - завчасно повідомити про це, а також про причини неможливості прибуття.
Суд враховує, що у даному кримінальному провадженні, яке набуло статусу приватного, мало місце повторне неприбуття у судове засідання потерпілого та його представника, які були викликані у судові засідання у встановленому КПК України порядку, без поважних причин, оскільки доказів на підтвердження неможливості прибуття у судові засідання потерпілим та його представником не надано. Зокрема, ані потерпілим, ані його представником не надано доказів на підтвердження проходження останніми військової служби, при цьому об`єктивних доказів неможливості явки потерпілого та його представника в судове засідання з поважних причин суду надано не було.
Суд також бере до уваги те, що секретар судових засідань під час передання телефонограми неодноразово повідомляв та роз`яснював право потерпілого та його представника заявити клопотання про проведення судових засідань у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою інтернет сервісу «ВКЗ» чи з іншого суду, однак вказаних клопотань заявлено не було.
Разом з тим, нормами діючого КПК України не передбачено можливості розгляду кримінального провадження, в якому обвинувачення підтримує потерпілий, за його відсутності або на підставі його заяви про розгляд кримінального провадження за його відсутності, оскільки у таких випадках участь потерпілого в судовому засіданні є обов`язковою.
Суд констатує, що потерпілий, будучи протягом тривалого часу обізнаним про те, що судом розглядається кримінальне провадження, яке у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення набуло статусу приватного, в якому він визнаний потерпілим, будучи ознайомленим з правами та обов`язками потерпілого, свідомо нехтує покладеними на нього процесуальними обов`язками, не вживає будь-яких заходів щодо активної участі в судових засідання та вжиття зі своєї сторони відповідних заходів для забезпечення явки на виклик суду.
Так суд враховує, що судові засіданні неодноразово відкладалися у зв`язку із неявкою потерпілого та його представника у судові засідання, явка яких з урахуванням обставин кримінального провадження є обов`язковою.
Діючим кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права.
У цьому контексті, суд також звертає увагу на те, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні ЄСПЛ «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено про недопустимість зневілювання ключового принципу - верховенства права у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом».
За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше відкладення розгляду справи є безпідставним, необґрунтованим і таким, що суперечить вимогам розумного строку судового розгляду, передбачених ст. 28 КПК України. В той час як про обов`язковість дотримання розумного строку розгляду кримінальних справ неодноразово наголошував та встановлював порушення і Європейський суд з прав людини.
Суд враховує, що з часу надходження матеріалів кримінального провадження до суду з Київського обласного бюро судово-медичної експертизи, а саме з 09 вересня 2025 року потерпілий та його представник жодного разу не з`явилися у судові засідання, не зверталися до суду з клопотаннями про проведення судових засідань у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою інтернет сервісу «ВКЗ» чи з іншого суду, письмових пояснень чи промов до суду не надсилали.
Зазначені вище обставини без сумніву свідчить про небажання особи брати участь у розгляді кримінального провадження з метою реалізації своїх прав як потерпілого щодо підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, що суд розцінює як відмову потерпілого від обвинувачення, оскільки така поведінка не є двозначною та не йде у розріз з суспільним інтересом.
Суд також враховує правову позицію Верховного суду, викладену у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 712/1710/19 про те, що під час закриття кримінального провадження на підставі відмови потерпілого від обвинувачення, суд фактично визнає відсутність самого обвинувачення щодо особи, а тому не потрібно встановлювати сам факт вчинення кримінального правопорушення, ні винуватість чи невинуватість такої особи. За таких обставин не потребують перевірки судом докази, а також немає необхідності в дослідженні того, чи було дотримано інші вимоги процесуального закону під час провадження у справі.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Враховуючи численні неявки в судове засідання потерпілого та його представника без поважних причин, які були повідомлені про час розгляду справи належним чином, чим на переконання суду, продемонстрували умисний характер щодо зловживання своїми правами і обов`язками, порушуючи тим самим право обвинуваченого на судовий розгляд кримінального провадження протягом розумного строку, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України необхідно закрити, не вирішуючи питання про винуватість останнього, без з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами.
Оскільки суд дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, то цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням слід залишити без розгляду.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не застосовувався.
Процесуальні витрати необхідно віднести на рахунок держави.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України
На підставі викладеного, керуючись п. 7 ч. 1 ст. 284, ст. ст. 340, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням - залишити без розгляду.
Скасувати арешти, накладені ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкові від 16 вересня 2019 року.
- транспортний засіб Volkswagen Transporter р.н. « НОМЕР_1 » - повернути ОСОБА_2 ;
- мопед (скутер) Honda Dio р.н. « НОМЕР_2 » - після набрання ухвалою законної сили повернути ОСОБА_8 ;
- медичні карти, рентгенівські знімки з додатками у виді дисків - повернути ОСОБА_8 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 26 листопада 2025 року.

Суддя ОСОБА_1