У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, в якому заявник просить скасувати арешт накладений Ухвалою Шевченківського районного суду від 03.11.2025 року з арештованого майна, що належить ОСОБА_4 , а саме з будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язати уповноважених осіб Полтавської обласної прокуратури невідкладно вчинити дії спрямовані на зняття обтяження з будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 .

В обгрунтування клопотання посилається на те, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 03.11.2025 року по справі №554/811973/25, провадження №1-кс/554/12805/2025, накладено арешт на майно чоловіка підозрюваної у кримінальному провадженні, а саме на будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що підставою накладення арешту є висновок суду, що вказане майно є спільною власністю подружжя.

Вважає, що арешт на майно накладено необґрунтовано та з порушенням прав власника майна. Власник майна є добросовісним набувачем майна. Вказана земельна ділянка не є предметом та знаряддям злочину, та не може бути використана як забезпечення цивільного позову, оскільки ні юридична особа ні її посадові особи не мають відношення до цього кримінального провадження. Власник майна придбав земельну ділянку в законний спосіб до укладення шлюбу з ОСОБА_5 .

Зазначив, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є майном виключно ОСОБА_4 та вказане майно не є майном, яке можна вважати спільною власністю подружжя.

Адвокат ОСОБА_3 подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, вимоги підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За змістом ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною другою цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження №0000095 від 02.11.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України.

Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 03 листопада 2025 року по справі № 554/11973/23 накладено арешт на майно, а саме на будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності чоловіку підозрюваної ОСОБА_5 - ОСОБА_4 .

Підставою накладення арешту є висновок суду, що вказане майно, є спільною сумісною власністю подружжя.

Так, виходячи з вимог статті 60 Сімейного кодексу України Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до Роз`яснення Міністерства юстиції України Міністерство юстиції України від 15 травня 2024 року, «Яке майно є спільною сумісною власністю подружжя», Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Як встановлено судом, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровано 11 листопада 2011 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 .

При цьому, право власності ОСОБА_4 на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 виникло на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 13 жовтня 2006 року, тобто за 5 років до укладення шлюбу.

За вказаних обставин, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є майном виключно ОСОБА_4 і вказане майно очевидно, не є майном, яке можна вважати спільною власністю подружжя.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Разом з тим, як вбачається із ухвали від 03.11.2025 року, арешт накладався на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як на спільне майно подружжя, яке не має відношення до кримінального провадження №0000095 від 02.11.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України.

В свою чергу слід зазначити, що прокурором не спростовано факту придбання житлового будинку розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 13 жовтня 2006 року, тобто за 5 років до укладення шлюбу.

Таким чином, ОСОБА_4 , який є одноособовим власником вказаного майна, не має статусу підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого у кримінальному провадженні, що свідчить про відсутність обґрунтованих підстав для накладення арешту на належне його майно.

Отже, в даному випадку обмеження права власності власника майна, який не має статусу підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого у кримінальному провадженні, шляхом накладення арешту на майно, прямо порушує конституційне право на вільне володіння своїм майном та не відповідає принципу співмірності виконання завдань кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що арешт на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , , накладено необґрунтовано, а тому, він підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170,174 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт накладений Ухвалою Шевченківського районного суду від 03.11.2025 року з арештованого майна, що належить ОСОБА_4 , а саме з будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати уповноважених осіб Полтавської обласної прокуратури невідкладно вчинити дії спрямовані на зняття обтяження з будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_7