У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у місті Ужгород) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті ОСОБА_3 погодженого прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , подане у кримінальному провадженні №0000259, про накладення арешту на майно,

встановив:

Зі змісту клопотання з`ясовано, що у достовірно невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 24.08.2025 у достовірно невстановлених досудовим розслідуванням осіб та командира 4 стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об`єкта №56) НОМЕР_1 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 виник спільний корисливий злочинний умисел щодо особистого збагачення, пов`язаного з незаконним переправленням осіб, що підлягають призову на військову службу під час мобілізації через державний кордон України поза межами пунктів пропуску.

Задля вчинення вказаних злочинів, пов`язаних з незаконним переправленням осіб через державний кордон України, невстановлена досудовим розслідуванням особа та капітан ОСОБА_5 залучили інших на даний час достовірно невстановлених осіб та військовослужбовців Національної гвардії України.

За попередньою домовленістю із невстановленою досудовим розслідуванням особою, у функції ОСОБА_5 входило організація зустрічі осіб при прибутті на територію Закарпатської області, забезпечення місця проживання особам, надання останнім вказівок, порад, забезпечення супроводу до самого державного кордону України з майбутнім отриманням грошових коштів.

26.08.2025 близько 14.23 год., наразі невстановлений військовослужбовець Національної гвардії України, за вказівкою капітана ОСОБА_5 , виїхав у м. Львів Львівської області, де зустрів та доставив на автомобілі марки «Богдан 211140», д.н.з. « НОМЕР_3 », ОСОБА_6 на територію місця дислокації 4 стрілецької роти (з охорони та оборони важливого державного об`єкта №56) НОМЕР_1 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_2 , у АДРЕСА_1 .

26.08.2025 близько 19.00 год. до ОСОБА_6 підійшов капітан ОСОБА_5 , разом з наразі невстановленим військовослужбовцем Національної гвардії України, який діючи з прямим умислом, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, повідомив, що цього дня виїзду з метою незаконного перетину кордону не буде, щоб «не світитися». Надалі, ОСОБА_5 проінструктував ОСОБА_6 про те, що останній залишається на ночівлю у розташуванні військової частини, та вранці наступного дня на службовому автобусі НГУ буде доставлений у прикордонну зону. Крім цього, ОСОБА_5 надав вказівку наразі невстановленому військовослужбовцю Національної гвардії України переодягнути ОСОБА_6 у військову форму НГУ та розмістити останнього на ночівлю у розташуванні військової частини, під легендою, що ОСОБА_6 має намір працевлаштуватися на посаду кухаря, щоб не викликати підозри з числа інших військовослужбовців.

27.08.2025 близько 06.30 год. ОСОБА_5 , перебуваючи у смт. Воловець Закарпатської області, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, передав ОСОБА_6 наразі невстановленим військовослужбовцям Національної гвардії України, які здійснили безперешкодне перевезення службовим автобусом Національної гвардії України, д.н.з. « НОМЕР_4 », ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (якого передала наразі недостовірно встановлена особа у м. Виноградів з метою незаконного перетину державного кордону України поза межами пунктів пропуску) через контрольно-режимний пост, який знаходиться між м. Виноградів Закарпатської області та в`їзду с. Теково Берегівського району Закарпатської області.

У подальшому, цього ж дня близько 15.20 год. 27.08.2025 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , після перевезення останніх службовим автобусом Національної Гвардії України д.н.з. « НОМЕР_4 », достовірно невстановлена особа передала іншому співучаснику вчинення цього кримінального правопорушення - ОСОБА_8 , який, згідно відведеної йому злочинної ролі, повинен був допомогти їм ( ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ) у незаконному перетині державного кордону України поза межами пунктів пропуску.

04.11.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме: в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України та керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, усуненням перешкод, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Згідно інформаційної довідки наданої Територіальним сервісним центром МВС №2141 (ТСЦ МВС №2141) у власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 зареєстрований на праві тимчасового державного обліку за військовослужбовцем автомобіль марки «Volvo V50», 2008 р.в., vin НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 (який зареєстрований в ТСЦ №2141).

З метою тимчасового позбавлення можливості відчужувати та розпоряджатися рухомим майном підозрюваним ОСОБА_5 , а також з метою призначення покарання у вигляді конфіскації майна, щодо підозрюваного, слідчий просить накласти арешт на автомобіль марки «Volvo V50», 2008 р.в., vin НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 (який зареєстрований в ТСЦ №2141) який належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Слідчий подав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримує та просить таке задовольнити. В прохальній частині клопотання про накладення арешту на майно просить розглянути без участі підозрюваного для забезпечення арешту майна.

Згідно з ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна (ч. 2 ст. 172 КПК України).

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкція статті якої передбачає такий вид покарання як конфіскація майна, може вжити заходів щодо його відчуження майна, належного йому на праві власності, тому відповідно до положень ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слід розглянути без повідомлення такого.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України: арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з витягу з ЄРДР Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000259 від 29.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

04.11.2025 щодо ОСОБА_5 складено та вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Разом з цим санкція ч. 3 ст. 332 КК України, за якою ОСОБА_5 повідомлено про підозру передбачає позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно з інформаційної довідки Територіального сервісного центру МВС №2141 (ТСЦ МВС №2141) №12-61-91884вих25 від 14.11.2025, за гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 зареєстрований на праві тимчасового державного обліку за військовослужбовцем автомобіль марки «Volvo V50», 2008 р.в., vin НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 (який зареєстрований в ТСЦ №2141).

У випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Тож, необхідність накладення арешту на транспортний засіб, який перебуває у власності підозрюваного, може бути виправдана в розглядуваному випадку, оскільки ОСОБА_5 , як зазначалося вище, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкція якої дає достатні підстави вважати, що суд може призначити покарання у виді конфіскації майна, у разі доведення стороною обвинувачення вини особи в інкримінованому.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про накладення арешту на транспортний засіб, оскільки таке втручання у права та інтереси власника майна в особі підозрюваного, є виправдане та відповідає завданням кримінального провадження, а саме здійснюється з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

У відповідності до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Положенням ч. 4 ст. 173 КПК України визначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що заборона користуватися транспортним засобом може завдати надмірного обмеження прав власника майна. В той же час, заборона відчуження та розпорядження вказаного транспортного засобу забезпечить завдання кримінального провадження

Відтак, враховуючи вищевикладене, клопотанняпідлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки «Volvo V50», 2008 р.в., vin НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 (зареєстрований в ТСЦ №2141), що належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , заборонивши відчуження та розпорядження вказаним об`єктом.

В іншій частині вимог клопотання відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Власник майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1