провадження № 1-кп/294/395/25
справа № 294/421/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м Чуднів

Чуднівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участі:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні у залі суду м.Чуднова кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Романів, Романівського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,одруженого, раніше судимого 8 жовтня 2021 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за ч.4 ст.407, ст.69 КК України до 1 року позбавлення волі, яке на підставі ст.58 КК України замінено на покарання у виді службового обмеження строком на 1 рік з відрахуванням із суми грошового забезпечення 10 відсотків у дохід держави, не працюючого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучі військовослужбовцем за контрактом, перебуваючи на посаді заступника командира бойової машини навідника оператора 1-ої механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальону військової частини НОМЕР_3 , в порушення вимог ст.ст.11, 16, 40, 49, 128, 200, 256 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 20.12.2021 року близько 08 годин 00 хвилин самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_3 , що дислокувалась у АДРЕСА_3 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 03.03.2022 року, коли був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_4 .

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_3 ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби та про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи це з виконанням службових обов`язків.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєному визнав повністю, та вказав, що дійсно проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_3 . Під час несення військової служби, перебуваючи у складі підрозділу своєї військової частини у АДРЕСА_3 він під усний дозвіл відпросився у командування на декілька днів до дому, проте наміру повертатись до військової частини він не мав. Заливши військову частину він до неї не повернувся, та лишився проживати в себе дома в смт.Романів. Але згодом, в 2022 році його знов мобілізували до лав ЗСУ. В скоєному щиро кається та прохає направити його на фронт продовжувати військову службу.

Прокурором запропоновано розглянути справу в порядку ч.3 ст.349 КПК України, проти чого не заперечував обвинувачений ОСОБА_4 .

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, суд вважає можливим, відповідно до положень ст. 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Обвинувачений, правильно розуміє зміст даних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності його позиції.

Учасникам процесу роз`яснено, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

На підставі викладеного, враховуючи, що обвинувачений не оспорював своєї вини в скоєнні кримінального правопорушення та визнав її повністю, суд вважає доведеною вину обвинуваченого, правильну кваліфікацію його дій за частиною 4 статті 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, що вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання суд враховує обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , пом`якшуючі та обтяжуючі обставини по справі.

Так згідно статті 12 КК України скоєний злочин за ч. 4 ст. 407 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд відносить те, що він щиро розкаявся у вчиненому злочині та активно сприяв розкриттю злочину.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого суд відносить рецидив злочину.

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує дані щодо його особи: так, ОСОБА_4 одружений та має родину і постійне місце проживання, сталі сімейні зв`язки, проходив військову службу в ЗСУ та приймав участь у бойових діях, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 від 24.03.2021 р., категорично негативних характеристик не має.

Разом з тим суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 будучі засудженим 8 жовтня 2021 року за ч.4 ст.407 КК України належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та в грудні 2021 року знов вчинив аналогічний злочин в період відбуття кримінального покарання за вироком суду.

Враховуючи обставини справи, особу підсудного, суд вважає за необхідне призначити підсудному покарання в межах санкції статті обвинувачення у вигляді позбавлення волі з застосуванням правил ст.71 КК України.

Під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою починаючи з 28.02.2025 р.

З огляду на це, призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, суд зобов`язаний відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховувати строк попереднього ув`язнення у строк призначеного за вироком суду покарання, а також вважає за необхідне залишити без змін застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, що на теперішній час слугуватиме меті забезпечення виконання призначеного вироком суду покарання.

В той же час, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини щодо неможливості утримання особи під вартою без визначення кінцевого строку такого утримання, що призводить до правової невизначеності прав такої особи (рішення від 09.01.2015 у справі Чанев проти України), суд вважає за доцільне визначити кінцевий можливий строк утримання обвинуваченого під вартою, який не перевищує 60 днів.

Визначаючи відповідно до п. 2 ч. 4 ст. ст. 374 КПК України початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в п.п. 46, 47 Рішення по справі «Руслан Яковенко проти України» (заява №5425/11), згідно до яких відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як вирок не набрав законної сили, розпочинається після ухвалення вироку, адже особа вважається такою, що засуджена компетентним судом, а попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

Судові витрати по справі відсутні, цивільний позов не заявлений.

Долю речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України.

На підставі викладеного керуючись статтями 370, 373, 374 КПК України, ст.71, 72 КК України, суд, -

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Згідно з ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до покарання призначеного за даним вироком, з застосуванням статті 72 КК України за правилами якої одному дню позбавлення волі відповідають три дні службового обмеження для військовослужбовців, часткового приєднати невідбуту частину покарання за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2021 року, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 30 (тридцять) днів.

В силу приписів ч.2 ст.72 КК України раніше визначене ОСОБА_4 за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2021 року основне покарання у вигляді відрахування із суми його грошового забезпечення 10 відсотків у дохід держави, за сукупністю вироків не складати та виконувати окремо.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з 28.02.2025 року до дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишити незмінним до набрання вироком законної сили, однак не більше шестидесяти днів, по 14.12.2025 включно.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Чуднівський районний суд Житомирської області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Суддя ОСОБА_6