У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області клопотання заступника начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000197, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України, про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання заступника начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000197, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України, про накладення арешту на мобільний телефон марки Айфон, модель, АІР-17, IMEI- НОМЕР_1 , IMEI2, НОМЕР_2 , з наявною сім картою, к.н. НОМЕР_3 , оператор мобільного зв?язку «водафон», білого кольору, захисний пароль 141085; мобільний телефон марки Айфон, модель 17 Про Макс, IMEI НОМЕР_4 , IMEI-2, НОМЕР_5 , з наявною сім картою оператора мобільного зв?язку водафон, к.н. НОМЕР_6 ; мобільний телефон марки Айфон, модель 16 Про Макс, IMEI- НОМЕР_7 , IMEI 2, НОМЕР_8 , ( який знаходиться без захисного пароля),та сім картки; ?мобільний телефон, марки Айфон, модель 17 Про Макс, IMEI- НОМЕР_9 , IMEI 2, НОМЕР_10 , помаранчевого кольору, з наявною сім карткою , к.н. НОМЕР_11 , із захисним паролем 2988; ?грошові кошти в сумі 50 000 тисяч євро, 50-купюр номіналом по 100 євро кожна; ?грошові кошти в сумі 7 550 євро, 29 купюр номіналом по 100 євро кожна ,89 купюр номіналом по 50 євро, 200 євро одною купюрою; грошові кошти в сумі 378 000 тисяч гривень, 378 штук по 1000 гривень кожна; грошові кошти в сумі 13 500 гривень, 27 штук номіналом по 500 гривень, які вилучено в ході проведення обшуку до постановлення ухвали слідчого судді за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с. Березинка, вул. Лісова, буд. №1, (1-а).

Клопотання мотивоване тим, що вищевказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та може бути засобом вчинення кримінальний правопорушень, з приводу яких здійснюється досудове розслідування. Крім того, відносно вилученого майна існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно може мати значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, перебування цього майна на зберіганні у третіх осіб створює високі ризики щодо його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення передачі, що унеможливить належне проведення необхідних слідчих дій та експертиз. Зокрема, у клопотанні зазначено, що на території Закарпатської області діє організована група осіб, які займаються збутом психотропної речовини - «Метамфетамін» та організовують переправлення осіб призовного віку через державний кордон України. Крім того, встановлено, що активним членом вказаної злочинної групи є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

25 жовтня 2025 року за місцем його реєстрації проведено обшук до постановлення ухвали слідчого судді, за результатами якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки Айфон, модель, АІР-17, IMEI- НОМЕР_1 , IMEI2, НОМЕР_2 , з наявною сім картою, к.н. НОМЕР_3 , оператор мобільного зв?язку «водафон», білого кольору, захисний пароль НОМЕР_12 ; мобільний телефон марки Айфон, модель 17 Про Макс, IMEI НОМЕР_4 , IMEI-2, НОМЕР_5 , з наявною сім картою оператора мобільного зв?язку водафон, к.н. НОМЕР_6 ; мобільний телефон марки Айфон, модель 16 Про Макс, IMEI- НОМЕР_7 , IMEI 2, НОМЕР_8 , ( який знаходиться без захисного пароля),та сім картки; ?мобільний телефон, марки Айфон, модель 17 Про Макс, IMEI- НОМЕР_9 , IMEI 2, НОМЕР_10 , помаранчевого кольору, з наявною сім карткою, к.н. НОМЕР_11 , із захисним паролем 2988; грошові кошти в сумі 50 000 тисяч євро, 50-купюр номіналом по 100 євро кожна; грошові кошти в сумі 7 550 євро, 29 купюр номіналом по 100 євро кожна,89 купюр номіналом по 50 євро, 200 євро одною купюрою; грошові кошти в сумі 378 000 тисяч гривень, 378 штук по 1000 гривень кожна; грошові кошти в сумі 13 500 гривень, 27 штук номіналом по 500 гривень, які мають значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, заяв про відкладення чи розгляд без участі не подав, у зв`язку з чим клопотання розглянуто у його відсутності.

Володілець майна, щодо якого вирішується питання про накладення арешту, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, заяв про відкладення чи розгляд без участі не подав, у зв`язку з чим клопотання розглянуто у його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття слідчого та власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, у зв`язку з чим слідчий суддя розглянув подане клопотання про арешт майна у відсутності вказаних осіб.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема арешту майна, слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З огляду на положення частин 2 та 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, згідно з ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 17.04.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань прокурором внесено відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України. Як зазначено у витягу з ЄРДР, підставою до внесення стало те, що «до СУ ГУНП в Закарпатській області надійшов рапорт працівників УБН ГУНП в Закарпатській області відносно групи осіб, які причетні до зберігання, транспортування та збуту психотропних речовин на території Закарпатської області» та «. Кримінальному провадженню присвоєно номер 0000197.

20 жовтня 2025 року в рамках цього ж провадження внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. З витягу вбачається, що в ході документування кримінального провадження № 0000197 від 17.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, було задокументовано факт організації незаконного переміщення осіб через державний кордон України поза пунктами пропуску.

До матеріалів клопотання долучено письмове зауваження захисника ОСОБА_5 до протоколу обшуку від 25.10.2025, в яких він зазначає, що під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 безпідставно були вилучені всі наявні в обшукуваному будинку грошові кошти, попри пояснення мешканців цього будинку про законність їх походження від здійснення підприємницької діяльності та здачі в оренду житлових приміщень.

Постановою слідчого від 25.10.2025 вищевказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В обґрунтування доводів клопотання прокурор, посилаючись на положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, вказує, що на даний час виникла підстава накласти арешт на вилучене в ході обшуку, оскільки є загроза його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Так, прокурор в клопотанні вказує на необхідність накласти арешт на майно, як на речовий доказ у кримінальному провадженні, але при цьому не наводить жодного належного доказу на підтвердження вказаного, обмежившись твердженням про те, що вилучені речі та грошові кошти можуть містити інформацію, яка має значення для даного кримінального провадження.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Разом із тим прокурором в клопотанні не доведено наявність вказаних в абзаці 2 ч. 3 ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вилучене в ході проведення обшуку майно.

Прокурором у клопотанні зазначено, що метою арешту вищевказаного майна є збереження його як речового доказу, проте відповідних доказів на підтвердження необхідності накладення арешту не надано, наявність правових підстав для арешту з метою забезпечення збереження як речового доказу не доведено.

Крім того, орган досудового розслідування просить накласти арешт на майно особи, яка не має процесуального статусу в даному кримінальному провадженні.

Так, клопотання про арешт майна не містить відомостей щодо повідомлення ОСОБА_4 підозри у даному кримінальному провадженні, що ставить під сумнів доводи слідчого про достатність підстав для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

Разом з тим, доводи захисника, викладені у письмових зауваженнях до протоколу обшуку слідчий суддя вважає доречними, їх не спростовано ні прокурором, ні слідчим.

Водночас, вирішуючи питання про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя бере до уваги те, що ухвалою від 03.11.2025 у справі № 308/15221/25 (провадження № 1-кс/308/6393/25) було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України у зв`язку з відсутністю підстав та необхідності для проведення такої слідчої дії.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість поданого органом досудового розслідування клопотання про накладення арешту на вилучені в ході обшуку за адресою АДРЕСА_1 речі та грошові кошти, так як ним не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, у володінні та користуванні якої перебуває майно, про яке ідеться в клопотанні, у зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1