Справа № 159/831/25 Провадження №11-кп/802/533/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000009 від 04.01.2025 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ковеля, Волинської області, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, одружений, має на утримання трьох неповнолітніх дітей, військовослужбовець, адреса проживання: АДРЕСА_1 , судимий:

- 15.06.2010 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.189, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; звільнений УД 06.06.2012 року із невідбутим строком 9 місяців 26 дні;

- 26.08.2015 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.307, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; звільнений УД 14.09.2018 року із невідбутим строком 1 рік 2 місяці 22 дні;

- 05.10.2020 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.190, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; звільнений УД 24.03.2023 року із невідбутим строком 3 місяці 28 дні;

визнано винуватим в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту затримання на виконання цього вироку.

Стягнуто з ОСОБА_7 РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 2785,65 гривень.

Речові докази по справі: телевізор марки «Ergo» моделі «32GFS6500», який перебуває на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Ковельського РУП ГУНП у Волинській області вирішено повернути ОСОБА_9 .

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 судимий вироком Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.190 КК України за яким судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та повторно вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти власності. Так, він, 23.12.2024 року близько 18 години 00 хвилин, перебуваючи у готельному номері 11 готелю «Золота підкова», що за адресою: Волинська область, Ковельський район, село Воля-Ковельська, вулиця Волі, будинок 36, в умовах воєнного стану, умисно, повторно, таємно, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу знявши зі стіни викрав телевізор марки «Ergo» моделі «32GFS6500» разом із пультом дистанційного керування вартістю 5590 гривень 33 копійки, належний ФОП ОСОБА_9 , після чого розпорядився ним на власний розсуд, тим самим спричинив останній майнову шкоду у вказаному розмірі.

Таким чином ОСОБА_7 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України (а.с.110-111).

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує на те, що не оспорюючи винуватість обвинуваченого, правильність кваліфікації його дій, а також виду покарання, сторона захисту вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, є надмірним та суворим.

Вказує на те, що при призначенні покарання обвинувачений хоча і скоїв тяжкий злочин, але вартість викраденого не є значною, майно повернуто потерпілому, який жодних претензій згідно заяви, до обвинуваченого не має. Обвинувачений сприяв здійсненню досудового розслідування, встановлення істини під час судового розгляду, чим заощадив процесуальні ресурси.

Обвинувачений є військовослужбовцем, став на захист держави добровільно за контрактом, отримав тяжке поранення під час бойових дій. Через тривалу реабілітацію не міг повернутися на службу, перебував у тяжкому психологічному стані, що і призвело до вчинення злочину. Обвинувачений одружений та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Просить вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.05.2025 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити. Застосувати до ОСОБА_7 положення ст.75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням.У решті вирок залишити без змін (а.с.114-115).

В судове засідання не з`явилася потерпіла ОСОБА_9 , хоча належним чином повідомлялася про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від неї на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання не заперечували, щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілої ОСОБА_9 . Її неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечив; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, та правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст.185 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази, які згідно із ч.3 ст.349 КПК України не досліджувались.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.185 КК України, у вчиненому щиро розкаявся.

Потерпіла у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій просила розглянути справу без її присутності, претензій до обвинуваченого не має.

Оскільки обвинувачений та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції обмежився тільки допитом ОСОБА_7 та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують обвинуваченого, як особу, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Водночас щодо доводів захисника в апеляційній скарзі про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України єсуворим, та про наявність підстав для пом`якшення призначеного покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, то вони є безпідставними та не обгрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

В той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, всі обставини справи та дані про особу обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд першої інстанції відніс визнання вини та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідності до ст.67 КК України, місцевий суд відніс рецидив кримінальних правопорушень.

Враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання (а.с.85), одружений (а.с.86), раніше неодноразово судимий (а.с.71-73), за місцем попереднього відбуття покарання зарекомендував себе добре (а.с.102, 103-105), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.с.62, 63).

Окрім цього враховано, що обвинувачений хоча і скоїв тяжкий злочин, але вартість викраденого не є значним, тяжких наслідків не настало, майно повернуто потерпілому, який жодних претензій згідно заяви, до обвинуваченого не має. Обвинувачений є військовослужбовцем (а.с.92), став на захист держави добровільно за контрактом (а.с.58-59), отримав тяжке поранення під час бойових дій (а.с.60, 61, 66), має на утриманні трьох неповнолітніх дітей (а.с.87, 88, 89), що також судом враховано як обставини які пом`якшують покарання.

Також враховано досудову доповідь органу пробації, яка складена з урахуванням соціально-психологічної характеристики обвинуваченого ОСОБА_7 , оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення становить високий, проте не виключається застосування іспитового строку (а.с.33-37).

На переконання апеляційного суду враховуючи всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, у тому числі й ті, на які посилається у своїй апеляційні скарзі сторона захисту, а також які наведені ним та обвинуваченим під час розгляду справи апеляційним судом, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства, однак вважав за можливе застосувати ст.69 КК України та призначити реальне покарання нижче від нижчої межі, передбаченої санкцією ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.

Дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і перевиховання, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд вважає, що пом`якшити покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст.75 КК України, як цього просить апелянт, неможливо, оскільки покарання не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання буде недостатнім для досягнення мети такого покарання, не буде співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно справедливим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Встановлені судом характеризуючі дані про особу ОСОБА_7 , що містяться в матеріалах кримінального провадження, характеристики на нього, міцні соціальні зв`язки, стан його здоров`я, в даному випадку жодним чином не зменшують суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, та є недостатніми для призначення покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.

Окрім цього ОСОБА_7 та його захисник ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час розгляду справи апеляційним судом, не надано жодних медичних документів, які підтверджували б неможливість відбувати обвинуваченим реальну міру покарання.

Крім цього не наведено в апеляційній скарзі інших переконливих обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Верховний Суд неодноразово звертає увагу на те, що виправлення має на меті шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: