Дата документу 25.12.2025 Справа№ 317/654/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/654/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/268/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 25 грудня 2025 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Запоріжжя, громадянки України, яка має вищу освіту, тимчасово не працює, одружена, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_6 .

Перший заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 20 лютого 2024 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, та призначено їй, із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 25 500 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Держави витрати на проведення судових експертиз у розмірі 9439 (дев`ять тисяч чотириста тридцять дев`ять) грн 00 коп.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, внаслідок його м`якості.

Виключити із числа обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 - щире каяття, сприяння у розкритті злочину, наявність у неї онкологічного захворювання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною за ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На прийняття такого рішення вплинуло неправильна оцінка судом першої інстанції даних про суспільну небезпеку вчиненого злочину, особи обвинуваченої та обставин кримінального провадження.

З вироку вбачається, що судом враховано суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, який відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії нетяжких злочинів та є не умисним.

Разом із цим, прокурор зауважує на тому, що ця категорія злочинів, хоч і не має умисний характер, однак явно становить небезпеку для суспільства, оскільки особа, свідомо перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, і нехтуючи безпекою інших учасників дорожнього руху та оточуючих, свідомо вдається до керування авто, порушує правила дорожнього руху України й вчиняє ДТП з відповідними негативними наслідками.

Щодо наявності обставин, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_6 , суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить щире каяття, сприяння органу досудового розслідування в розкритті злочину, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди.

Разом із цим, у вироку помилково було враховано як дві обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та сприяння органу досудового розслідування в розкритті злочину.

Так, відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 4 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Натомість, відповідно до протоколу допиту ОСОБА_6 як підозрюваної від 27 січня 2023 року, причиною порушення нею правил дорожнього руху вона вважає не керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а те, що під час руху випустила з рук мобільний телефон, та, після того як потягнулась за ним, ненавмисне повернула рульове колесо, внаслідок чого автомобіль виїхав на зустрічну смугу, де відбулось зіткнення з іншим автомобілем.

Більш того, інкримінований ОСОБА_6 злочин вчинено в умовах очевидності, одразу після дорожньо-транспортної події автомобілі та їх водії знаходились на місці до прибуття працівників поліції. У зв`язку з цим, органом досудового розслідування вказаний злочин розкрито та розслідувано самостійно, порушення ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння, доведено відповідними експертними дослідженнями, а обвинувачена, як зазначалось вище, під час допиту лише зазначила, яким чином вона допустила виїзд керованого нею транспортного засобу на зустрічну смугу дорожнього руху та зіткнення з автомобілем, в якому перебувала потерпіла.

Таким чином, зазначені у вироку пом`якшуючі вину обставини будь-якими доказами не підтверджується та є суто формальними висловленнями.

Окрім цього, при призначенні покарання судом враховано дані про особу ОСОБА_6 , яка відповідно до вироку до кримінальної та адміністративно відповідальності раніше не притягалась, має постійне місце реєстрації, одружена, має неповнолітню дитину, хворіє на онкологічне захворювання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває.

Разом із цим, надані обвинуваченою медичні документи, які долучено до матеріалів провадження, жодним чином не підтверджують наявність у неї онкологічного захворювання.

Також, судом залишено поза увагою, що обвинувачена ухилялась від явки до суду, у зв`язку з чим ухвалою суду від 10 січня 2024 року ОСОБА_6 було оголошено у розшук і лише після виконання вказаної ухвали остання прибула до суду.

З урахуванням викладеного у суду першої інстанції не було достатніх підстав для застосування ст. 69 КК України та для призначення обвинуваченій більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч.1 ст. 286-1 КК України.

Сукупність наведеного свідчить, що призначене ОСОБА_6 покарання на підставі ст. 69 КК України є необґрунтованим та не відповідає як тяжкості та суспільній небезпеці вчиненого кримінального правопорушення, так і даним про особу обвинуваченої, внаслідок його м`якості, та є результатом неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, через що оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню.

Згідно з вироком суду, 25 жовтня 2022 року, приблизно о 17 годині 55 хвилин, в темний час доби, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Nissan X-Trail», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух по проїзній частині вулиці Миру в селищі міського типу Балабине, Запорізького району, Запорізької області зі сторони міста Запоріжжя у напрямку селища міського типу Кушугум, Запорізького району, Запорізької області.

В цей час, у зустрічному їй напрямку здійснював рух автомобіль «Hyundai i30», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в салоні якого на передньому пасажирському сидінні знаходилась ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на задньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Під час руху, водій ОСОБА_6 у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушення координації дії, викликаних вживанням алкогольних напоїв, діючи із злочинною недбалістю, змінила напрямок руху вліво виїхавши на зустрічну смугу руху, де в районі будинку №40 по вулиці Миру, в селищі міського типу Балабине, Запорізького району, Запорізької області допустила зіткнення передньою частиною керованого нею автомобіля з передньою частиною кузова автомобіля «Hyundai i30», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 .

Своїми діями водій ОСОБА_6 , порушила вимоги п.п. 2.9 а), 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

- 2.9. «Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

- 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

- 11.3. На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Невиконання водієм автомобіля «Nissan X-Trail», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вимог п.п.10.1., 11.3 Правил дорожнього руху, згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод №СЕ-19/108-23/393-ІТ від 20 січня 2023 року, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Hyundai i30», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження та госпіталізована до медичного закладу. Водій ОСОБА_6 , водій ОСОБА_10 та пасажир ОСОБА_12 тілесних ушкоджень не отримали.

Згідно з висновком судової медичної експертизи №2131п від 23 грудня 2022 року, у ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлено такі тілесні ушкодження:

- багатоуламковий перелом Х-го ребра по лівій передній підпахвовій лінії без зміщення кісткових фрагментів;

- перелом ХІ-го ребра по лівій передній підпахвовій лінії без зміщення кісткових фрагментів;

- лінійний перелом тіла грудини, без зміщення кісткових фрагментів.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинувачену та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок суду в цілому вказаним вимогам закону відповідає. Суд першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за цією статтею в апеляційній скарзі не оспорюється, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, про безпідставне застосування судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання положень ст.69 КК України, колегія суддів звертає увагу на таке.

Призначаючи покарання, суд взяв до уваги те, що обвинувачена вчинила злочин, який віднесений до категорії нетяжких, неумисних, те, що раніше обвинувачена не притягалась до кримінальної відповідальності та до адміністративної відповідальності, остання має постійне місце реєстрації, одружена, на її утриманні перебуває неповнолітня дитина, обвинувачена хворіє на онкологічне захворювання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнав її щире каяття, сприяння органу досудового розслідування в розкритті злочину, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди.

Також, суд прийняв до уваги, що обвинувачена критично оцінила свої дії та виказала готовність нести кримінальну відповідальність, що свідчить про те, що вона розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з її вини.

Доводи прокурора про відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, вказані у вироку суду, на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки ці доводи суперечать фактичним обставинам провадження, згідно з якими, свою вину ОСОБА_6 визнала повністю, розкаялась, сприяла як органу досудового розслідування так і суду у встановленні обставин провадження. Викладене стало підставою для дослідження доказів судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що в свою чергу сприяло пришвидшенню судового розгляду провадження по суті.

Завдану потерпілій шкоду обвинувачена відшкодувала, що підтверджується наявною в матеріалах провадження заявою потерпілої, в якій серед іншого потерпіла зазначила, що немає претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченої, та просила не призначати останній покарання у виді позбавлення волі, а також просила не призначати їй додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Цивільні позови в провадженні відсутні.

На час вчинення вищевказаного кримінального правопорушення на утриманні у обвинуваченої перебувала неповнолітня дитина.

Зважає колегія суддів і на те, що місцем проживання сім`ї обвинуваченої є прифронтова територія України, яка піддається постійним обстрілам з боку збройних сил російської федерації.

Дійсно, в матеріалах провадження містяться відомості про те, що до обвинуваченої протягом судового провадження відповідними ухвалами суду застосовувався примусовий привід та оголошувався розшук останньої через її неявку у певні судові засідання.

Разом з цим, до суду направлені рапорти працівників поліції, згідно з якими зі слів сусідів ОСОБА_6 встановлено, що остання поїхала на лікування.

В подальшому місцеперебування ОСОБА_6 встановлено за місцем її постійного проживання.

В матеріалах провадження містяться медичні документи, з яких убачається, що у обвинуваченої наявне певне захворювання, з приводу чого остання перенесла хірургічне втручання, та їй рекомендоване повторне хірургічне втручання.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість призначення ОСОБА_6 основного покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України - у виді штрафу.

Проте, застосовуючи положення ст.69 КК України також і при призначенні обвинуваченій додаткового покарання, зокрема, визначаючи строк додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами - 1 рік, суд не навів для цього достатнього обґрунтування та хоча і послався у вироку, проте не в повній мірі врахував фактичні обставини кримінального провадження, його наслідки, те, що обвинувачена, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керувала транспортним засобомта допустила порушення Правил дорожнього руху, унаслідок чого і сталася вищевказана ДТП, в результаті чого пасажири іншого автомобіля отримали тілесні ушкодження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що строк призначеного ОСОБА_6 додаткового покарання визначений без урахування всіх обставин провадження.

Враховуючи викладене, оскаржуваний вирок суду в частині визначеного судом строку додаткового покарання підлягає скасуванню на підставі ст.ст.413, 420 КПК України, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 необхідно призначити додаткове покарання за ч.1 ст.286-1 КК України в межах апеляційної скарги прокурора - у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу першого заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 20 лютого 2024 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, в частині визначеного судом строку додаткового покарання скасувати, встановивши цей строк - 3 роки.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч.1 ст.286-1 КК України із застосуванням вимог ст.69 КК України з призначенням їй покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає - 25 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4