У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Луганськ, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 190 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000953.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7 ,

підозрюваний - ОСОБА_5 ,

захисник - ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 13.12.2025 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити слідчому у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 .

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі сторона захисту вважає ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.11.2025 р. незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України та стандартів Європейського суду з прав людини щодо винятковості тримання під вартою.

На думку апелянта, клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу містить лише формальні, абстрактні посилання на тяжкість інкримінованого злочину, воєнний стан та гіпотетичну можливість виїзду за кордон, впливу на потерпілу, перешкоджання досудовому розслідуванню та вчинення нового кримінального правопорушення, однак не містить конкретних фактичних даних, які б підтверджували реальність і актуальність цих ризиків стосовно ОСОБА_5 .

Захисник звертає увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_5 є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, має постійне місце мешкання, офіційно одружений, утримує двох малолітніх дітей, зареєстрований як фізична особа-підприємець, раніше не судимий і не порушував процесуальних обов`язків, що свідчить про міцні соціальні зв`язки та відсутність схильності до переховування чи протиправної поведінки.

Захисник вважає, що обґрунтована підозра у пособництві шахрайству належними доказами не підтверджена, оскільки наведені матеріали відображають загальний опис шахрайської схеми, але не індивідуалізують роль ОСОБА_5 , обмежуючись наявністю руху коштів на рахунок юридичної особи та виявленням SIM-карти без технічного й документального зв`язку з конкретними платіжними операціями чи комунікаціями з потерпілою, що зводить підозру до припущень.

На переконання апелянта суд формально погодився з доводами сторони обвинувачення, не надав належної оцінки наведеним даним про особу підозрюваного, не дослідив можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема у виді особистого зобов`язання або домашнього арешту з покладенням обов`язків, а також не обґрунтував, чому такі заходи є недостатніми, чим допустив неповноту судового розгляду та зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам провадження у розумінні ст. ст. 410, 411 КПК України.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим відділом Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000953, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлена досудовим розслідуванням група осіб, обрала спосіб заробітку у вигляді скоєння шахрайських дій відносно громадян України, у тому числі мешканців міста Миколаєва. З цією метою, діючи відповідно до попередньої змови та вигаданої легенди, залучили інших невстановлених осіб, які представлялися співробітниками Служби безпеки України та вводили громадян в оману, повідомляючи неправдиву інформацію про те, що останні нібито придбали медичні препарати, виготовлені на території Російської Федерації, чим «підтримали країну-агресора», у зв`язку з чим підлягають до кримінальної відповідальності за державну зраду.

Водночас потерпілим пропонувалося уникнути такої «відповідальності» за умови термінового перерахування грошових коштів на заздалегідь визначені рахунки підприємств, підконтрольних учасникам злочинної групи.

Потерпілі, будучи введеними в оману, вважаючи дії «співробітників СБУ» законними, мали здійснювати перекази значних сум грошових коштів на підконтрольні вказаній групі осіб банківські рахунки, належних як фізичним так і юридичним особам.

Так, ОСОБА_5 , якому визначено роль особи, на яку покладено обов?язки акумулювання та розподілення грошових коштів, якими незаконно заволоділи невстановлені особи шляхом здійснення шахрайських дій, діючи умисно з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 16.06.2025 р., вступив у попередню злочинну змову з іншими невстановленими під час досудового розслідування особами з метою заволодіння грошовими коштами громадян шляхом обману.

Виконуючи відведену йому роль пособника у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_5 , володіючи фінансовим номером та маючи доступ до банківського рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Агроконтиненталь» № НОМЕР_1 , відкритому у АТ «Перший Український міжнародний банк», сприяв невстановленим під час досудового розслідування особам у вчинені шахрайських дій, шляхом отримання грошових коштів від потерпілих, та подальшим їх перерахуванням та розподіленням на заздалегідь визначені банківські рахунки.

Так, 16.06.2025 р. о 13.12 год. потерпіла ОСОБА_8 отримала дзвінок у месенджері «Viber» з номера НОМЕР_2 , від невстановленої особи, яка представилась співробітником СБУ - « ОСОБА_9 » та для переконання потерпілої у правдивості свої слів та наявності повноважень, переслав фотографію «службового посвідчення співробітника СБУ».

Під час спілкування з потерпілою, вказана особа переконала останню, що вона нібито купує ліки російського виробництва і буде притягнута до кримінальної відповідальності за державну зраду.

У подальшому невстановлена особа, яка представилась як ОСОБА_10 , запропонував потерпілій ОСОБА_8 конфіденційне співробітництво зі Службою безпеки України, однак зазначив про наявність у останньої двох квартир, що суперечить посадовим інструкціям та необхідно здійснити «переоформлення» нерухомого майна.

Також вказана невстановлена особа, вказала, що для оформлення документів щодо нерухомого майна потерпілій ОСОБА_8 необхідно перерахувати кошти у сумі 500 000 грн. на надані ним банківські рахунки.

Потерпіла ОСОБА_8 , будучи введеною в оману, вважаючи доводи невстановленої особи, яка представилась співробітником Служби безпеки України, законними та обґрунтованими, погодилась перерахувати вказану суму грошових коштів.

Так, 17.06.2025 р. о 15.37 год., потерпіла ОСОБА_8 відділення за вказівками невстановленої під час досудового розслідування особи « ОСОБА_11 », перебуваючи у відділенні АТ «Ощадний банк України» за адресою: м. Миколаїв, вул. Марка Кропивницького, 118, здійснила переказ грошових коштів у сумі 23 000 грн. (з урахуванням комісії 23 230 грн.) на наданий вказаною невстановленою особою банківський розрахунковий рахунок НОМЕР_3 (банк АТ «Юнекс Банк», отримувач - ОСОБА_12 ).

Далі, 24.06.2025 р. за вказівками невстановленої особи, яка представилася як « ОСОБА_9 », потерпіла ОСОБА_8 у різних відділеннях АТ «Ощадний банк України» на території міста Миколаєва, використовуючи надані вказаною невстановленою особою « ОСОБА_9 ». банківські рахунки, здійснила перекази грошових коштів, а саме: 275 000 грн. (з урахуванням комісії 276 500 грн.) на банківський рахунок НОМЕР_4 , користувачем якого є юридична особа ТОВ «ДИНАМИТЕК»; 200 000 грн. (з урахуванням комісії 201 500 грн.) на банківський рахунок НОМЕР_1 , користувачем якого є юридична особа ТОВ «Агроконтиненталь» та розпорядником коштів за фінансовим номером якого є ОСОБА_5 .

Продовжуючи свої злочинні дії, невстановлена під час досудового розслідування особа, використовуючи мобільний номер НОМЕР_5 , 26.06.2025 р. здійснила телефонний дзвінок потерпілій ОСОБА_8 за допомогою месенджера «Viber» та, представившись співробітником Служби безпеки України « ОСОБА_13 », повідомила, що особа яка спілкувалась з нею раніше « ОСОБА_9 » відсторонений від посади, та для повернення раніше перерахованих нею 500 000 грн. необхідно ще раз перерахувати кошти на нові банківські рахунки у тій саме сумі.

Потерпіла ОСОБА_8 будучи введеною в оману, погодилась здійснити вказані перекази та використовуючи надані « ОСОБА_13 » банківські рахунками, знаходячись у різних відділеннях АТ «Ощадний банк України» у місті Миколаєві здійснила наступні грошові перекази: 30.06.2025 р. переказала грошові кошти у сумі 300 000 грн. (з урахуванням комісії 301 500 грн.) на банківський рахунок НОМЕР_1 , користувачем якого є юридична особа - ТОВ «Агроконтиненталь» та розпорядником коштів за фінансовим номером якого є ОСОБА_5 ; 01.07.2025 р. переказала грошові кошти у сумі 200 000 грн. (із врахуванням комісії 201 500 грн.) на банківський рахунок НОМЕР_1 , користувачем якого є юридична особа - ТОВ «Агроконтиненталь» та розпорядником коштів за фінансовим номером якого є ОСОБА_5 .

Продовжуючи свої злочинні дії, невстановлена під час досудового розслідування особа, яка представилась як « ОСОБА_13 », 02.07.2025 р. під час чергової телефонної розмови повідомила потерпілій ОСОБА_8 про необхідність сплати податків та військового збору у сумі 230 000 грн. за переказані нею грошові кошти, при цьому вказуючи на необхідність здійснення переказів певних сум грошових коштів на надані ним банківські рахунки Потерпіла ОСОБА_8 будучи введеною в оману, 02.07.2025 р. за вказівками « ОСОБА_13 » здійснила перекази грошових коштів на наступні банківські рахунки: 75 000 грн. (з врахуванням комісії 75 750 грн.) на рахунок НОМЕР_6 (банк ПуАТ «КБ «Акордабнк», отримувач ОСОБА_14 ); 75 000 грн. (з врахуванням комісії 75 750 грн.) на рахунок НОМЕР_7 (банк ПуАТ «КБ «Акордабнк»», отримувач ОСОБА_15 ); 75 000 грн. (з врахуванням комісіі 75 750 грн.) на рахунок НОМЕР_8 (банк ПуАТ «КБ «Акордаонк»», отримувач ОСОБА_16 ).

Загалом, діями невстановлених осіб, за посібництва ОСОБА_5 , потерпілій ОСОБА_8 спричинено майнової шкоди (з урахування сплаченої нею банківської комісії) на загальну суму 1 231 480 грн.

Тобто, у межах злочинної схеми, організованої групою невстановлених досудовим розслідуванням осіб, та ОСОБА_5 , ТОВ «Агроконтиненталь» використано як юридичну платформу для акумулювання та подальшого виведення коштів, отриманих від потерпілої ОСОБА_8 .

ОСОБА_5 вказані грошові кошти, після їх зарахування, перераховував на карткові рахунки фізичних осіб та підконтрольних суб`єктів або оформлювалися як оплата за фіктивними договорами, що забезпечувало їх подальший розподіл між учасниками злочинної діяльності та приховування їх незаконного походження.

12.09.2025 р. ОСОБА_5 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, який 13.09.2025 р. змінений на ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 190 КК України.

13.09.2025 р. Заводським районним судом м. Миколаєва відносно підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 5 147 600 грн.

23.10.2025 р. Миколаївським апеляційним судом відносно ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 2 997 720 грн.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , тяжкістю кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, характер та обставини ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не відпали, необхідності виконання органом досудового розслідування ряду слідчих (розшукових) дій, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання ОСОБА_5 під вартою, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника, на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали надані судом, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до ст. ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені ст. 219 цього Кодексу.

За змістом ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до правової позиції, сформованої ЄСПЛ, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Суд вказав, що сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передбачати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при продовженні запобіжного заходу.

Продовження строку дії запобіжного заходу стає можливим за наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування та розгляду судом кримінального провадження (способу життя, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків, тощо).

Рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам та меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик переховування ОСОБА_5 від слідства та суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ризик незаконного впливу на потерпілу та інших учасників кримінального провадження підтверджується тим, що шахрайська схема, у межах якої, за даними слідства, діяв ОСОБА_5 , ґрунтувалася на персональному спілкуванні з потерпілою з використанням її персональних даних, відомостей про належне їй майно, а також залучення третіх осіб. Потерпіла ОСОБА_8 уже перебувала в тривалому психологічному контакті з невстановленими співучасниками, які представлялися співробітниками СБУ, що свідчить про їхню зацікавленість у подальшому впливі на неї з метою уникнення відповідальності.

Отже, перебуваючи на волі, підозрюваний, будучи обізнаним про особу потерпілої, характер її участі в кримінальному провадженні, а також про інших невстановлених органом досудового розслідування осіб, які можуть бути залучені до шахрайських дій, матиме реальну можливість узгодити з ними позицію, схилити до відмови від показань, надання неправдивих пояснень або зміни раніше наданих показань.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження злочинної діяльності, а також вчинення дій, спрямованих на знищення або спотворення доказів, убачається з того, що інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення характеризується високим ступенем організованості та використанням розгалуженої мережі рахунків фізичних і юридичних осіб. Грошові кошти потерпілої неодноразово акумулювалися на рахунку ТОВ «Агроконтиненталь», розпорядником фінансового номера якого був ОСОБА_5 , а надалі перераховувалися на низку інших рахунків підконтрольних осіб, у тому числі з імітацією господарських операцій.

Характер інкримінованого кримінального правопорушення свідчить не про одноразовий епізод, а про налагоджений механізм заволодіння грошовими коштами. За цих умов, у разі звільнення ОСОБА_5 існує реальна загроза продовження аналогічної діяльності.

Отже, з урахуванням тяжкості і обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомості наявних доказів інкримінованого кримінального правопорушення, наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання останнім процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить, на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження, виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя всебічно оцінив й доводи клопотання слідчого щодо обставин, які унеможливлюють завершення досудового розслідування до спливу строку попереднього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , зокрема необхідність отримання доступу до даних мобільних операторів України, банківських, податкових та інших установ, провести слідчі (розшукові) дії на інших територіях України, виконати вимоги ст. 290 КПК України, а також підготовку обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування та направлення справи до суду.

Перевіривши мотиви прийнятого судового рішення, апеляційний суд установив, що при вирішенні питання про продовження підозрюваному ОСОБА_5 строку тримання під вартою, слідчий суддя належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу, конкретні обставини кримінального провадження та особу підозрюваного, вимоги закону та існуючу практику Європейського Суду з прав людини.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України від 16.05.2013 р., яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи підозрюваного та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Посилання захисника на наявність у ОСОБА_5 інвалідності ІІІ групи з дитинства, сімейного стану, наявності двох малолітніх дітей, реєстрації як фізичної особи-підприємця та відсутності судимостей апеляційний суд оцінює у контексті вимог ст. 178 КПК України. Зазначені обставини, безперечно, характеризують особу підозрюваного з позитивного боку і були враховані слідчим суддею. Водночас вони не усувають установлених ризиків переховування від правосуддя, незаконного впливу на потерпілу та свідків, а також ризику продовження злочинної діяльності.

Стосовно доводів сторони захисту про необґрунтованість підозри то перевірка вказаних обставин виходить за межі предмета перегляду ухвали про продовження строку тримання під вартою, оскільки на даному етапі суд перевіряє саме наявність обґрунтованої підозри та ризиків, а не вирішує питання доведеності вини по суті. З наданих матеріалів убачається, що підозра ґрунтується на даних про рух грошових коштів на рахунок юридичної особи, розпорядником коштів за фінансовим номером якої був ОСОБА_5 , а також на узгодженості дій останнього з невстановленими особами, що вказує на його залучення до злочинної схеми на стадії акумулювання та розподілу коштів.

Отже, рішення слідчого судді, станом на день розгляду клопотання слідчого, є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про зміну застосованого ОСОБА_5 запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3