Провадження №1-кп/523/21/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року м. Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі об`єднанні обвинувальні акти за звинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.186, ч.4 ст.186, ч.4 ст.296, ч.2 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Пересипського районного суду міста Одеси перебуває об`єднанні обвинувальні акти за звинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.186, ч.4 ст.186, ч.4 ст.296, ч.2 ст.187 КК України.

Прокурором було подано письмове клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 оскільки вони скоїли тяжкий злочин, не працевлаштовані, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, крім того з місця скоєння злочину зникли, тому є наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти клопотання прокурора та просив змінити його підзахисній міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки обвинувачена ОСОБА_9 потребує лікування. Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Вислухавши думку захисника - адвоката ОСОБА_7 , яка просила змінити запобіжний захід на не пов`язаний з позбавленням волі, захисника - адвоката ОСОБА_6 , який просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, обвинувачену ОСОБА_9 , яка просила змінити їй запобіжний захід для проходження лікування, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав свого захисника, відповідно до чого, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Зі змісту положень ч. 4 ст. 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи під час судового провадження застосовуються судом за клопотанням прокурора, а зі ст. 178 цього Кодексу слідує, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності визначені цією нормою закону обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей; дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів; розмір майнової шкоди та інше.

Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з цим, ст. 178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

З огляду на п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

Таким чином, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 331 КПК України, підстави ст. 177 КПК України, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій ОСОБА_10 у разі визнання винуватим, з метою запобігти незаконним діям обвинувачених, а саме переховуватись від правосуддя, впливати на свідків, потерпілих та можливості скоєння нових правопорушень, думки учасників процесу, суд вважає за доцільне частково задовольнити клопотання прокурора та продовжити відносно обвинуваченої ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, а також обставини вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

З матеріалів кримінального провадження та пояснень наданих в судовому засіданні, суд приходить до переконання про доведення прокурором існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про що свідчить те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів.

Разом з тим, на переконання суді, прокурором наведено обставин на підтвердження ризиків, та незважаючи на це, існування ризику того, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що на думку суду, не є достатньою підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та є можливість зміни запобіжного заходу на домашній арешт з покладанням обов`язків відповідно до ст. 194 ч. 5 КПК України, оскільки ОСОБА_8 тривалий час перебуває під вартою та фактично свою провину визнає.

Звертаючи увагу на ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з частиною першою статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Право на свободу є невід`ємним та невідчужуваним конституційним правом людини і передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо; це право означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються Конституцією та законами України (абзац другий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1.06.2016 №2-рп/2016).

За частиною другою статті 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканність; нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Конституційний Суд України виходячи з положень частин першої, другої статті 29 Основного Закону України та сформульованих ним юридичних позицій, а також беручи до уваги положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканність, вважає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України; обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду (абзац тринадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 23.11.2017 №1-р/2017).

Отже, нормативне регулювання у сфері здійснення кримінального провадження щодо особи і позбавлення її у зв`язку з цим свободи повинне базуватися на засадах, передбачених статтями 1, 3, частинами першою, другою статті 8, частинами першою, другою статті 29, частиною першою статті 64 Основного Закону України.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Приймаючи до уваги викладені обставини та встановлені в судовому засіданні ризики, суд доходить до висновку про те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, членів сім`ї на утриманні, тому суд приходить до висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , слід обрати міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 ч. 5 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 177, 178, 183, 331, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , - відмовити.

Змінити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком на 2 місяці, тобто до 19.11.2025 року, за винятком оголошення повітряної тривоги, з можливістю безперешкодно користуватися бомбосховищем.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки:

1.Знаходитись за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , з 21 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня;

2.Повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

3.Заборонити ОСОБА_8 будь-яким способом спілкуватись потерпілими та свідками по кримінальному провадженню.

Попередити підозрюваного ОСОБА_8 про наслідки ухилення від покладених на нього судом обов`язків.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань відносно обвинувачених може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на них може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого на стадії судового слідства здійснює прокурор.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_9 на 60 (шістдесят) діб, - задовольнити частково.

Продовжити у відношенні обвинуваченої ОСОБА_9 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «ОСІ», на 60 (шістдесят) діб, тобто до 18.11.2025 року включно.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі - 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних громадян, що становить 242 240 гривень.

Підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу. Підозрюваний, обвинувачений звільняються з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинувачену ОСОБА_9 обов`язки строком на 60 діб, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

-прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду;

-не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

-утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими по справі.

Роз`яснити підозрюваному (обвинуваченому), що відповідно до ч.ч. 8, 10, 11 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою

Копію ухвали направити в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії.

Суддя Пересипського

районного суду міста Одеси ОСОБА_1