Справа № 442/8867/25
Провадження № 1-кп/442/508/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001239 від 10.11.2025 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Рихтичі Дрогобицького району Львівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, військовозобов`язаного, не адвоката, не депутата, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

з участю сторін:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

його захисника - адвоката ОСОБА_5

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , будучи визнаний винним постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.09.2024 в справі №442/4996/24 за ч.3 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), яка набрала законної сили 13.09.2024, та, згідно якої на нього накладено стягнення у вигляді 51000 гривень штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу, та постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.09.2024 в справі №441/4997/24 за ч.5 ст.126 КУпАП, яка набрала законної сили 13.09.2024, згідно якої на нього накладено стягнення у вигляді 40800 гривень штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом на сім років та вилученням транспортного засобу, достовірно знаючи про наявність вказаних постанов суду, та, будучи з ними ознайомленим, з метою їх невиконання в частині призначеного судом покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на сім та десять років, маючи реальну можливість їх виконати, шляхом уникнення керування будь-якими транспортними засобами на визначений судом строк, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, та, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, керуючись прямим умислом спрямованим на невиконання вищевказаних постанов суду, керував транспортним засобом, та порушував Правила дорожнього руху, за що був притягнутий у встановленому законом порядку до адміністративної відповідальності.

Зокрема, ОСОБА_3 , достовірно знаючи про наявність вище вказаних постанов суду, які набрали законної сили, та, будучи ознайомлений з ними, з метою умисного невиконання постанов суду, які набрали законної сили, щодо позбавлення права керування транспортними засобами, та, маючи реальну можливість її виконати, 09.11.2025 о 22 год 38 хв. керував транспортним засобом марки Renault моделі Zoe з державним номерним знаком НОМЕР_1 , по вулиці Спаса в с.Рихтичі Дрогобицького району Львівської області, з порушеннями правил користування ременем безпеки, у зв`язку з чим, був зупинений працівниками Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується в умисному невиконанні постанов суду, що набрали законної сили, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 після роз`яснення йому змісту ч. 3 ст. 349 КПК України та переконання суду у відсутності сумнівів щодо добровільності його позиції, вину визнав повністю та підтвердив наведені в обвинувальному акті обставини. Вказав, що дійсно 09.11.2025 керував автомобілем Renault моделі Zoe та був зупинений працівниками поліції, які виявили факт порушення ним закону. Відзначив, що йому було відомо, що він судом був позбавлений права керувати транспортними засобами. У скоєному щиро розкаюється, жалкує про свій вчинок та просить його суворо не карати.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, та дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчинених ним діянь, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.1 ст.382 КК України,оскільки він умисно не виконав постанови суду, що набрали законної сили.

При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, конкретний характер і ступінь участі обвинуваченого у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення та його мотиви, поведінку обвинуваченого, який усвідомив протиправність своїх дій, щиро розкаявся, особу обвинуваченого, його молодий вік, посередню характеристику, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання, якими, на думку суду, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності та, беручи до уваги всі вказані обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції інкримінованої йому статті КК України у виді штрафу.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 100, 368-371, 373, 374, ч.15 ст. 615 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, і призначити йому покарання за даною статтею у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 ( вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Поряд з цим, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, котрі ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження котрих було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_6