ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1991/25 Справа № 202/9485/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , та прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 06 жовтня 2025 року про обрання запобіжного заходу щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, є фізичною особою підприємцем, маючого трьох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 06 жовтня 2025 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 04 грудня 2025року.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення послався на те, що у розглядуваному клопотанні наведені дані, які вказують на підозру у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, які не викликають розумних сумнівів у цьому і підтверджується заявою ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення .

Зазначає, що з урахуванням встановленого під час розгляду даного клопотання, конкретних обставин справи (ролі ОСОБА_11 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення), враховуючи, що підозрюваний раніше не судимий, одружений, має трьох малолітніх дітей, тобто має міцні соціальні зв`язки; є фізичною особою підприємцем; враховуючи процесуальну поведінку підозрюваного з початку досудового розслідування у кримінальному провадженні; враховуючи стан здоров`я ОСОБА_7 , такий ризик, як можливість переховування від органу досудового розслідування, може бути забезпечено більш м`яким запобіжним заходом, у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Вказує, що інші ризики, наведені слідчим у клопотанні, не знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, та обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що ризики є недоведеними з огляду на поведінку підозрюваного з моменту внесення відомостей до ЄРДР та характеризуючі дані про його особу.

Зазначає, що є підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства та безпідставно не використав право не визначати розмір застави.

Зазначає, що ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України є об`єктивно наявними.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу захисника, просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, свою апеляційну скаргу підтримав.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку учасників провадження, перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Пунктом «с» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Зокрема, у п. 126 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кавала проти Туреччини" (заява №28749/18), Суд зазначив, що особа може бути затримана відповідно до п. 1 (с) ст. 5 Конвенції лише в рамках кримінального провадження з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення. Для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчим суддею не в повній мірі було дотримано вищезазначених умов закону.

Так, обґрунтованість підозри ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами, на які послався слідчий суддя в обґрунтування оскаржуваного рішення.

Також, апеляційний суд погоджується з обґрунтуванням, наведеним слідчим суддею, щодо наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, та відсутності інших, заявлених в клопотанні слідчого, ризиків, оскільки слідчий суддя навів з цього приводу достатньо мотивів.

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Враховуючи особу підозрюваного, конкретні обставини справи, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя прийшов до правильного висновку про доведеність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, та недоведеність інших ризків, про які зазначв слідчий в клопотанні та прокурор в апеляційній скарзі.

Доводи захисника про те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, не дають достатніх підстав вважати, що він може мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючого ризику.

Оцінюючи заяву народного депутата України ОСОБА_13 , в якій остання зазначила про можливість взяття ОСОБА_14 на поруки, апеляційний суд вважає її неприйнятною враховуючи той факт, що в самій апеляційній скарзі захисником не ставиться питання про взяття підозрюваного на поруки.

В свою чергу, апеляційний суд не погоджується з висновками слідчого судді про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_14 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та вважає доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині частково слушними.

Так, аналізуючи характер та обставини злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , його роль, апеляційний суд вважає, що у випадку не застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, останній може вдатися до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду зважаючи на тяжкість покарання, що йому загрожує.

На даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_14 , та дозволить під час судового розгляду запобігти встановленому ризику.

При цьому, колегією суддів враховується те, що у підозрюваний має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, однак такі факти, з урахуванням суті підозри, на переконання колегії суддів, не є беззаперечними стримуючими факторами порушення процесуальних обов`язків з боку підозрюваного у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Враховуючи викладене, доводи захисника про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є необґрунтованими.

Водночас, апеляційний суд не погоджується з апеляційною скаргою прокурора в частині неможливості визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу.

Так, ч. 3 ст. 183 КПК передбачає обов`язок слідчого судді або суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Поряд із цим, законодавцем встановлена низка випадків, які надають право слідчому судді або суду не визначати розмір застави.

Зокрема, згідно приписів п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК, слідчий суддя або суд мають право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Таким чином, визначення розміру застави в даному випадку є правом суду а не обов`язком.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до ст. 7 Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2022 у розмірі 3028 грн.

Тому, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого ув`язнення обвинуваченого, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у виді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

Розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (п. 70 рішення ЄСПЛ від 22.05.2018 у справі «Гафа проти Мальти»/Gafа v. Malta, заява № 54335/14; п. 25 рішення ЄСПЛ від 13.01.2022 у справі «Істоміна проти України»/ Istomina v. Ukraine, заява №23312/15).

З огляду на характер інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, його роль, обставини справи, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, особу підозрюваного ОСОБА_7 , його майновий стан, колегія суддів вважає, що застава в 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленому ризику та не є завідомо не помірною для нього.

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді має бути скасована з постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого задовольнити частково, обравши підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 514 000 гривень кожному, оскільки саме такий запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 06 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 задовольнити частково.

Обрати підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04 грудня 2025 року з визначенням застави у розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 514 000 грн., яку підозрюваний, або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду(отримувач коштів), , МФО 820172, Банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, р/р UA0086699 в ГУДКС України в м. Київ, та надати документи, що підтверджує, слідчому, прокурору.

У разі сплати застави покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора, слідчого судді у визначений ними час; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженню; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, строком на два місяці з дня її внесення.

Підозрюваного ОСОБА_7 взяти під варту в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4