Провадження №: 1-кс/755/3312/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу нагляду за додержанням зхаконів органами БЕБ України Київської міської прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 вересня 2024 року за № 0000024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 199 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

І. СУТЬ КЛОПОТАННЯ

До слідчого судді цього місцевого суду надійшло вказане клопотання прокурора про арешт майна у межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР 04 вересня 2024 року за № 0000024, у порядку ст. 170 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України.

У клопотанні вказується, що Відділом детективів із розслідування кримінальних проваджень у сфері обігу підакцизних товарів Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у м.Києві (постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 2023 року № 281 утворено Територіальне управлінням БЕБ у м. Києві та Територіальне управління БЕБ у Київській області. У подальшому 7 квітня 2023 року проведено державну реєстрацію Територіального управління БЕБ у м. Києві як юридичної особи публічного права за адресою: м. Київ, вул. Німецька, 1/32. Наказом в.о. Директора Бюро економічної безпеки України від 4 травня 2023 року № 133 прийнято рішення про початок здійснення повноважень Територіальним управлінням БЕБ у м. Києві та Територіальним управління БЕБ у Київській області на відповідних територіях з 5 травня 2023 року. Відповідно до наказу Керівника Територіального управління БЕБ у м. Києві від 22.05.2025 № 42 «Про визначення місця знаходження структурного підрозділу Територіального управління БЕБ у м. Києві», визначено місце знаходження Відділу детективів із розслідування кримінальних проваджень у сфері обігу підакцизних товарів Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління БЕБ у м. Києві за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Сергія Набоки, буд. 9А) здійснюється досудове розслідування цього кримінального провадження та є встановленим факт того, що групою осіб, за попередньою змовою між собою, здійснюється незаконне виробництво, придбання, зберігання з метою збуту, а також транспортування з цією метою тютюнових виробів, які обклеєні підробленими марками акцизного податку, а також тютюнових виробів без марок акцизного податку, на території міста Києва, Київської, Одеської та Чернівецької області, а також шляхом розміщення відповідних оголошень у мережі Інтернет, та подальшого збуту підакцизної продукції покупцям за допомогою поштових відправлень "Нової пошти" та інших поштових компаній, а також шляхом безпосередньої доставки тютюнових виробів покупцям.

Зокрема, встановлено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 разом з іншими невстановленими особами здійснює незаконне зберігання, транспортування з метою збуту, а також збут незаконно виготовленої підакцизної продукції - тютюнових виробів без марок акцизного податку, при цьому використовують автомобіль «Mersedes-Benz Sprinter 313 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 р.в., за допомогою якого транспортують з метою подальшого збуту незаконного виготовлену підакцизну продукцію - сигарети, без марок акцизного податку, які в подальшому реалізовують шляхом відправлення покупцям за допомогою поштових відправлень «Нової пошти».

Під час досудового розслідування, з 21:39 год. 27.08.2025 по 28.08.2025 00:14год., на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 18.08.2025 (справа №755/13113/25, провадження № 1-кс/755/2911/25) проведено обшук транспортного засобу «Mersedes-Benz Sprinter 313 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 р.в., який на праві власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та використовувався (знаходився під керуванням) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході проведення обшуку салону транспортного засобу «Mersedes-Benz Sprinter 313 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 р.в. виявлено сигарети без марок акцизного податку різних видів, а також: виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на ФОП ОСОБА_5 на 1 арк., фотокопія довідки № 240902SU234159 від 02.09.2024АТ КБ «Приватбанку» про відкриття рахунку клієнту ОСОБА_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Mersedes-Benz Sprinter 313 CO із д.н.з. НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , ключі до транспортного засобу Mersedes-Benz Sprinter 313 CO д.н.з. НОМЕР_1 .

Так, за результатами проведення обшуку транспортного засобу «Mersedes-Benz Sprinter 313 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 р.в. вилучено сигарети без марок акцизного податку різних видів, свідоцтво про реєстрацію т/з Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI д.н.з НОМЕР_3 Серія НОМЕР_4 - 1 шт., ключ до транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI д.н.з НОМЕР_3 - 1 шт., транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI д.н.з НОМЕР_3 .

Постановою детектива від 29.08.2025 вищезазначені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000024 від 04.09.2024.

Таким чином, ураховуючи, що вилучені при зазначеному вище обшуку речі, як самостійно так і в сукупності з іншими зібраними по кримінальному провадженні доказами мають суттєве значення для з`ясування обставин вчинення злочину, встановлення осіб, причетних до його вчинення, виникла необхідність у накладені арешту.

Підставою арешту майна є достатні підстави вважати, що вилучені під час зазначеного вище обшуку речі використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінальних правопорушень та (або) зберегли на собі їх сліди, що регламентовано п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України.

Метою арешту вилученого майна є забезпечення збереження речових доказів, що визначено пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Окрім цього, йдеться про дійсність підстави спеціальної конфіскації, позаяк це майно може бути майном, яке придбано за доходи, одержані від збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів.

Отже, у підсумку, необхідність накладення арешту обґрунтовується тим, що вилучене майно є речовим доказом кримінального правопорушення (може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження), а також підлягатиме спеціальній конфіскації, оскільки транспортний засіб «Mersedes-Benz Sprinter 313 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 р.в.:1) може бути майном, яке придбано за доходи, одержані від збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів;2) використовувався як засіб вчинення кримінального правопорушення, зокрема для транспортування незаконно виготовлених підакцизних товарів.

У випадку не накладення арешту існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що повернуте майно буде відчужене з метою фактичного знищення речових доказів, а також унеможливлення застосування спеціальної конфіскації.

ІІ. ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Прокурор групи прокурорів - прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами БЕБ України Київської міської прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримала та зауважила, що арешт пов`язаний, з метою збереження доказової інформації, яка була отримана під час проведення обшуку та містить відомості про факти та обставини, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, як тимчасово вилучене майно та підпадає під речові докази,а ТЗ також має ознаки майна, яке придбано за доходи, одержані від збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів, пристосоване або використане як засіб вчинення кримінального правопорушення.

Окрім цього, слідчим суддею, враховуючи норми ст. 22, 26, 172 КПК України, щодо того, що неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, визнано за можливе провести цей судовий розгляд за даної явки.

ІІІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ ПИТАННЯ

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 170. Накладення арешту на майно

1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, […].

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

2. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації.

3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

4. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

10. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

11. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

ІV. ОЦІНКА СЛІДЧОГО СУДДІ

Вирішуючи питання про арешт майна з метою збереження речових доказів та спеціальної конфіскації, слідчий суддя повинен встановити, чи єдостатні підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК, ст. 96-1, 96-2 КК. При з`ясуванні цих обставин слідчий суддя виходив з наступного:

(і) речовий доказ

Дана стаття КПК (ст. 98) регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1). Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.

При цьому, слушним буде зауважити, що кожна річ може бути, у порядку ст. 110 КПК, визнана речовим доказом, якщо має значення, на переконання слідчого або прокурора, для кримінального провадження, однак визнання компетентною особою того чи іншого предмета речовим доказом не визначає його як річ,що відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, для цілей передбачених ч. 3 ст. 170 КПК, а лише вказує на його речове походження.

Питання відповідності майна критеріям ст. 98 КПК, для цілей визначених п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК, аналізується під час розгляду клопотання про арешт такого майна у порядку ст. 94 КПК слідчим суддею виходячи з фактичних обставин справи та суті вчинюваного кримінального правопорушення.

В цьому випадку, наведене майно, згідно постанови слідчого від 29 серпня 2025року, визнано речовим доказом, у порядку ст. 98 КПК, з наведеним відповідних мотивів такого визнання.

В свою чергу, слідчим суддею шляхом дослідженні матеріалів провадження у порядку ст. 94 КПК встановлено, що це майно (окрім свідоцтва) відповідає критеріям ст. 98 вказаного Кодексу, тобто існує дійсна сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, котре розслідується у межах кримінального провадження.

Відповідність критеріям ст. 98 КПК слідує і з встановленої нині моделі вчинення злочинів за ст. 199, 204КК, позаяк цей (- ці) матеріальний (- ні) об`єкт (- и) використовувались як засіб (знаряддя) вчинення діяння та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При цьому, слід вказати, що дійсно, норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих чи інших речей речовими доказами, у той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Адже, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння. А, у КПК для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів КПК передбачено дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК (частина 3 статті 170 КПК).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу причетність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, та що і є власне дійсним у цьому кримінальному провадженні, на думку слідчого судді, сформовану у порядку ст. 94 КПК України.

Що стосується свідоцтва, то визнання компетентною особою цього предмета речовим доказом, на переконання слідчого судді, ураховуючи обставини діянь, що розслідуються та встановлений нині алгоритм їх вчинення, не визначає його як річ,що відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, для цілей передбачених ч. 3 ст. 170 КПК, а лише вказує на його речове походження.

(іі) спеціальна конфіскація (щодо ТЗ)

З цією метою, в силу ст. 170 КПК, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Спеціальна конфіскація відповідно до ч. 1 ст. 96-2 КК України застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно, слідчим суддею шляхом дослідженні матеріалів провадження у порядку ст. 94 КПК встановлено, що це майно (окрім свідоцтва) відповідає критеріям ст. 96-1, 96-2 КК.

Відповідність цим критеріям слідує і з встановленої нині моделі вчинення злочинів за ст. 199, 204 КК, транспортний засіб «Mersedes-Benz Sprinter 313 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 р., може бути майном, яке придбано за доходи, одержані від збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

(ііі) загальні дані щодо порядку, встановленого у КПК

Обставини передбачені абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК також є дійсними, враховуючи аргументи відображені у клопотанні щодо мети арешту.

Саме клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.

У судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.

З огляду на зазначене, слідчий суддя погоджується з позицією про те, що необхідно накласти арешт на майно (окрім свідоцтва), на підставі ст. 170 КПК, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у частині другій статті 170 цього Кодексу.

V. ВИСНОВОК СЛІДЧОГО СУДДІ

Отже, є дійсними обставини регламентовані абз. 2 ч. 1, п. 1, 2 ч. 2, ч. 3, 4 ст. 170 КПК.

Вказане майно відповідає критеріям ч. 10 ст. 170 КПК.

З огляду на зазначене, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню в частині (окрім свідоцтва) та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

Керуючись ст. 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «Sprinter 313 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2006 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , зареєстрований за ОСОБА_7 , та ключі до нього, шляхом заборони розпорядження, користування та відчуження.

В решті клопотання - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.

В силу ст. 175 КПК України, негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами БЕБ України Київської міської прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 15.10 година 12 вересня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1