ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/807/25 Справа № 205/5637/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження № 0001434 від 30.04.2019за зміненою апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокурора ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 листопада 2024 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня, не одруженого, раніше неодноразово засудженого, останній раз: 06.12.2023 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ст.125 ч.1 Кримінального кодексу України (далі- КК) до 100 годин громадських робіт; офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

Відповідно до ч.4 ст.70 К, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення призначеним покаранням покарання у виді 100 годин громадських робіт, призначеного вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2023 року, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст.75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст.76 КК на ОСОБА_8 покладені наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 скасувати та його звільнено з-під варти в залі суду, негайно.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до положень ст.100 та ст.124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 , вчиняючи злочин повторно, 29 квітня 2019 року, близько 15 години, перебував у приміщенні кафе «Шансон», яке розташоване за адресою: м.Дніпро, пров.Парусний 12, де побачив залишений на столику потерпілим ОСОБА_9 мобільний телефон, після чого у нього виник злочинний умисел на крадіжку чужого майна. Реалізовуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_8 , в той же день, близько 15 години 10 хвилин, перебуваючи у зазначеному вище місці, підійшов до столика та переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, із корисливих міркувань, взяв мобільний телефон «Xiaomi Redmi 5 Plus 4/64 Black», вартістю 4207,35 грн., після чого, утримуючи його у руках, з місця злочину зник, таким чином викрав вказане майно, завдавши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на зазначену вище суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінального правопорушення та правової кваліфікації дій винного за ч.2 ст.185 КК, порушує питання про зміну вироку суду в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням стоків давності у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченому у п.2 цієї статті, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років.

Згідно ч.3 ст.49 КК перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як убачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення за ч.2 ст.185 КК 29.04.2019, яке відповідно до ст.12 КК є нетяжким злочином.

Водночас, як зауважує прокурор, перебіг строку давності за вчинення даного кримінального правопорушення був перерваний, вчиненням обвинуваченим 23.12.2019 та 24.12.2019 нових кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.02.2022.

Отже, з урахуванням положень ч.3 ст.49 КК, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185 КК закінчилися 23.12.2024.

Разом з тим, як зазначає апелянт, відповідно до роз`яснень, які містяться у п.8 постанови Пленуму ВСУ №12 від 23.12.2005 Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності, особа підглядає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину, таке звільнення є обов`язковими.

Ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можливо лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави, що передбачено абз.7 п.2 зазначеної постанови.

У тому разі, коли обвинувачений відповідно до ч.8 ст.284 КПК заперечує проти закриття кримінального провадження з підстав його звільнення від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, непередбаченому КПК, і суд ухвалює вирок, зі звільненням обвинуваченого від призначеного покарання.

Згідно ч.5 ст.74 КК за вироком суду особа може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 КК.

Водночас, як зазначає прокурор в поданій апеляційній скарзі, системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань звільнення від кримінальної відповідальності (ч.ч.4,5 ст.74, ч.1 ст.105 КК), та звільнення від покарання (ст.ст.75,79,104 КК) звільнення від призначеного покарання ( ч.1 ст.78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільнення від покарання слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, приймаючи рішення про звільнення від покарання, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчинені кримінального правопорушення (злочину), але звільняє його від призначеного покарання, тобто не визначає його конкретний вид і розмір за вчинене кримінальне правопорушення, що як зауважує апелянт, узгоджується з правовою позицією ККС ВС від 25.05.2025 (справа № 684/477/19), від 19.03.2024 (справа №756/3924/20) та від 07.11.2024 (справа № 401/2378/21).

Враховуючи вищенаведене прокурор просить апеляційний суд вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2024 року змінити та вважати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК. На підставі п.3 ч.1 ст.49 КК, з урахуванням ч.5 ст.74 КК, звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання у зв`язку із закінченим строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Виключити з резолютивної частин вироку рішення про визначення ОСОБА_8 остаточного покарання відповідно до ч.4 ст.70 КК, із звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, але його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора на підтримку доводів зміненою апеляційної скарги та яка наполягала на її повному задоволенні, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи зміненої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, а також правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.185 КК ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених та оцінених судом в порядку ч.3 ст.349 КПК доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими та не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому апеляційним судом відповідно до ч.1 ст.404 КПК не перевіряються.

Колегія суддів апеляційного суду вважає слушними доводи зміненої апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, виходячи з наступного.

Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК, а саме у таємному викраденні майна потерпілого ОСОБА_9 29 квітня 2019 року, яке відповідно до ст.12 КК є нетяжким злочином.

Водночас, як слушно зауважує прокурор та це підтверджується матеріалами кримінального провадження, перебіг строку давності за вчинення даного кримінального правопорушення був перерваний, вчиненням обвинуваченим ОСОБА_8 23 грудня 2019 року та 24 грудня 2019 року нових кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК, за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.02.2022.

Отже, з урахуванням положень ч.3 ст.49 КК, строки давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності у нашій справі за ч.2 ст.185 КК закінчилися 23.12.2024.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.8 постанови Пленуму ВСУ №12 від 23.12.2005 Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності, особа підглядає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину, таке звільнення є обов`язковими.

Ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можливо лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави, що передбачено абз.7 п.2 зазначеної постанови.

У тому разі, коли обвинувачений відповідно до ч.8 ст.284 КПК заперечує проти закриття кримінального провадження з підстав його звільнення від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, непередбаченому КПК, і суд ухвалює вирок, зі звільненням обвинуваченого від призначеного покарання.

Згідно ч.5 ст.74 КК за вироком суду особа може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 КК.

Отримати згоду обвинуваченого ОСОБА_8 на його звільнення від кримінальної відповідальності у цій справі є неможливим у зв`язку з тим, що солдат ОСОБА_8 , який рахується на посаді гранатометника 1 штурмового відділення 1 штурмового взводу 5 штурмової роти В/Ч НОМЕР_1 знаходиться на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , як зниклий безвісти і за цим фактом СУ ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000162 від 14.03.2025 за ознаками ч.1 ст.115 КК (том 2 арк. суд. пр. 34, 51).

Водночас системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань звільнення від кримінальної відповідальності (ч.ч.4,5 ст.74, ч.1 ст.105 КК), та звільнення від покарання (ст.ст.75,79,104 КК) звільнення від призначеного покарання ( ч.1 ст.78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільнення від покарання слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, приймаючи рішення про звільнення від покарання, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчинені кримінального правопорушення (злочину), але звільняє його від призначеного покарання, тобто не визначає його конкретний вид і розмір за вчинене кримінальне правопорушення, що узгоджується з правовою позицією ККС ВС від 25.05.2025 (справа № 684/477/19), від 19.03.2024 (справа №756/3924/20) та від 07.11.2024 (справа № 401/2378/21).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.1 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема, є - незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що змінена апеляційна скарга першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 підлягає задоволенню, а вирок місцевого суду підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, керуючисьстаттями 404, 405, 407, 409, 413 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Змінену апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2024 року відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК.

На підставі п.3 ч.1 ст.49 КК, з урахуванням ч.5 ст.74 КК, звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання у зв`язку із закінченим строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Виключити з резолютивної частин вироку посилання суду на призначення ОСОБА_8 остаточного покарання відповідно до ч.4 ст.70 КК, із звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але на нього учасниками кримінального провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4