УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000149, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 1 травня 2025 року стосовно,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не працює, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.249 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити. Призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді 1 року пробаційного нагляду.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки. Покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов Управління державного агентства меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Миколаївської області до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави в особі Управління державного агентства меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Миколаївської області матеріальну шкоду, завдану внаслідок спричинення кримінального правопорушення, в сумі 236 572 (двісті тридцять шість тисяч п`ятсот сімдесят дві) гривні.

Стягнуто з ОСОБА_6 витрати на користь держави в сумі 3786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) гривень 00 коп. за проведення судової експертизи. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник зауважує, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України в повному обсязі, пояснив, що не знав, що забороняється вилов водних біоресурсів протягом усього року у річці Південний Буг на ділянці від греблі Олександрівської ГЕС упродовж 4 км униз за течією.

Вказує, що суд не звернув увагу на те, що обвинувачений зазначав, що раки були живі і якщо б їх випустили у річку шкода була усунута. Звертає увагу, що ОСОБА_6 , є пенсіонером, а тому задоволення позову Управління державного агентства меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Миколаївської області на суму 236 572 (двісті тридцять шість тисяч п`ятсот сімдесят дві) гривні, вже є суворим покарання для пенсіонера.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 06.07.2024, приблизно о 17:30 годині, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 , керуючись умислом, направленим на незаконне здійснення водного добувного промислу, з корисливих мотивів, із метою незаконного вилову водних біоресурсів, без наявного на те дозволу, повністю розуміючи та усвідомлюючи кримінальну караність, використовуючи завчасно приготовлені знаряддя (засоби) для лову, у вигляді металевого садку та маски для підводного плавання, прибув на ділянку берегу річки Південний Буг, розташованої на відстані приблизно 1600 метрів від греблі Олександрівської ГЕС униз за течією, яка протікає в 4-х кілометровій зоні ділянки, від греблі Олександрівської ГЕС униз за течією, розташованої в межах смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області.

Після чого, приблизно до 19:00 годині ОСОБА_6 , перебуваючи в річці Південний Буг, яка протікає в 4-х кілометровій зоні ділянки, від греблі Олександрівської ГЕС униз за течією, розташованої в межах смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне здійснення водного добувного промислу, незаконно виловив із річки водні біоресурси виду рак річковий у кількості 71 особин. Після зазначеного вилову, ОСОБА_6 був виявлений працівниками поліції Вознесенського РУП ГУНП та співробітниками «Миколаївського рибоохоронного патруля» із незаконно виловленими водними біоресурсами виду рак річковий у кількості 71 особин на березі річки Південний Буг в межах в 4-х кілометрової зони від греблі Олександрівської ГЕС униз за течією, розташованої в межах смт. Олександрівна Вознесенського району Миколаївської області. В результаті незаконного вилову водних біоресурсів виду рак річковий у кількості 71 особин, ОСОБА_6 спричинив істотну шкоду навколишньому природному середовишу за критерієм «добування великої кількості водних біоресурсів», яка в матеріальному виразі становить 236 572 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.1 ст.249 КК України, як незаконне зайнятті рибним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1. ст.249 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється.

Колегія суддів вважає, що висновок про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України. Суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

В судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 винним себе в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, визнав повністю та пояснив, що дійсно здійснив вилов раку річкового у кількості 71 особин, проте він не знав, що забороняється добування (вилов) водних біоресурсів протягом усього року у р. Південний Буг на ділянці від греблі Олександрівської ГЕС упродовж 4 км униз за течією (Миколаївська область).

Посилання захисника обвинуваченого на те, що суд не звернув увагу на те, що обвинувачений зазначав, що раки були живі і якщо б їх випустили у річку шкода була усунута, колегія суддів вважає надуманими.

Так, відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля № 17 від 10.12.2004, під незаконним заняттям рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом (ст.249 КК України) треба розуміти таке вилучення водних живих ресурсів із природного середовища, яке здійснюється з порушенням чинного законодавства, що регулює порядок і умови промислового, любительського, спортивного рибальства, іншого використання водних живих ресурсів. Зокрема, незаконним є промисел, який здійснюється всупереч існуючим правилам: без належного на те дозволу, в заборонений час, у недозволених місцях, із застосуванням заборонених знарядь лову, з перевищенням установлених лімітів чи норм вилову. Під промислом розуміються як один акт добування риби, тварин чи рослин, так і неодноразове вчинення таких дій. Відповідальність за кримінальне правопорушення, передбачений ст. 249 КК, настає лише за умови, що діями винної особи заподіяно істотну шкоду. На те, що шкода є істотною, можуть вказувати, зокрема, такі дані: знищення нерестовищ риби; вилов риби в період

нересту, нечисленних її видів або тих, у відтворенні яких є

труднощі; добування великої кількості риби, водних тварин чи

рослин або риби чи тварин, вилов яких заборонено; тощо. Якщо

внаслідок вчинених дій істотна шкода не настала, винна особа за

наявності до того підстав може нести відповідальність за ч.3 або

ч. 4 ст. 85 КУпАП.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч.1ст.15 КК України, замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Разом з тим, в судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_6 виконав усі активні дії, які він вважав за необхідне виконати, та довів кримінальне правопорушення до кінця. Так, він видобув 71 особин раків, витягнув з води та мав змогу ними розпорядитись.

Згідно протоколу огляду місця події від 06.07.2024 року з таблицею зображень, дізнавачем було оглянуто ділянку місцевості, що знаходиться на р. Південний Буг, поблизу смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області. На даній ділянці знаходяться маска для підводного полювання синього кольору та металевий рибальський садок, в якому знаходяться раки в кількості 71 особин розмірами від 8 до 13 см. Раки передані інспектору Миколаївського рибоохоронного патрулю ОСОБА_8 , інше майно вилучено до Вознесенського РУП.

Згідно інформації Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Миколаївській області відповідно до Постави КМУ від 29.09.2023 року за №1042 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, завданої порушенням законодавства про рибне господарство внаслідок незаконного добування (вилову), знищення або пошкодження водних біоресурсів, а також незаконного знищення чи погіршення середовища існування водних біоресурсів» виловом 71 особин річкових раків 06.07.2024 року, були заподіяні збитки в сумі 236 572 грн. Виловлені водні біоресурси не досягли статевої зрілості і заборонені до вилучення. Рибним запасам України була заподіяна істотна шкода і дані дії неминуче вплинуть на якість відтворення популяції зазначеного виду водних біоресурсів в річці Південний Буг.

Також апеляційний суд враховує практику Верховного Суду (Постанова Верховний Суд від 10.01.2019 року у справі №541/307/17), для відшкодування збитків за незаконне вилучення (добування) об`єктів тваринного світу не має значення чи повернута незаконно вилучена (добута) риба, раки у середовище свого перебування, чи ні, а тому доводи апелянта в цій частині є неспроможними.

А отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме діями ОСОБА_6 , який здійснив незаконний вилов раку річкового у кількості 71 особин, в місцевості де забороняється добування (вилов) водних біоресурсів протягом усього року, а саме у р. Південний Буг на ділянці від греблі Олександрівської ГЕС упродовж 4 км униз за течією (Миколаївська область), та своїми діями спричинив істотну шкоду в сумі 236 572 грн.

Доводи апеляційної скарги захисника, про те що ОСОБА_6 не знав, що забороняється вилов водних біоресурсів протягом усього року у річці Південний Буг на ділянці від греблі Олександрівської ГЕС упродовж 4 км униз за течією, є безпідставними оскільки незнання, щодо заборон лову водних біоресурсів, не звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинені ним дії.

Крім того, інформація щодо законності вилову водних біоресурсів, а саме- період, місце та допустимі знаряддя лову, знаходиться у відкритому доступу в соціальних мережах, з якими обвинувачений мав можливість ознайомитися.

Щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то воно призначено згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України. При цьому враховано характер та ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком Особливої частини КК України розділу VІІІ та є кримінальним правопорушенням проти довкілля. Враховано умови життя обвинуваченого ОСОБА_6 , його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, соціально психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними. Дані про особу обвинуваченого, який має середню освіту, одружений, не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, не звертався за амбулаторною допомогою до лікарів психіатра та нарколога комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради, раняше не судимий. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно зі ст.66 КК України, є щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначити покарання у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з призначеним ОСОБА_6 , покаранням та вважає, що таке покарання, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального закону, апеляційний суд не вбачає.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_6 , покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд не вбачає.

Посилання захисника на те, що обвинувачений є пенсіонером, а тому задоволення позову у сумі 236 572 (двісті тридцять шість тисяч п`ятсот сімдесят дві) гривні, є суворим покарання для пенсіонера, апеляційний суд визнає неспроможними з огляду на наступне.

Згідно зі ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч 2 ст.63 Закону України Про тваринний світ громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу в порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Згідно п.6.3 Правил любительського і спортивного рибальства, застосування заходів адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних осіб від відшкодування у повному обсязі збитків, заподіяних рибному господарству внаслідок порушення цих Правил рибальства.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про необхідність задоволення цивільного позову Управління державного агентства меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Миколаївської області до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення та стягнення з ОСОБА_6 на користь держави в особі Управління державного агентства меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Миколаївської області матеріальної шкоди, завданої внаслідок спричинення кримінального правопорушення, в сумі 236 572 (двісті тридцять шість тисяч п`ятсот сімдесят дві) гривні.

Оскільки, саме незаконними діями, кваліфікованими за ч.1 ст.249 КК України, вчиненими ОСОБА_6 , вина якого повністю доведена в межах кримінального провадження, спричинена істотна матеріальна шкода рибним запасам України.

Зважаючи на викладене, рішення суду є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження апелянта не містять правових підстав для зміни або скасування вироку суду в порядку ст. 409 КПК України, в зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції приходить до остаточного висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 1 травня 2025 року, стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді