Житомирський апеляційний суд
Справа №293/971/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/785/25
Категорія ч.1 ст.115 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №293/971/24 за апеляційними скаргами прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_11 і захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 09.06.2025 відносно

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_10 у строк відбування покарання його попереднє ув`язнення, яке вирішено відраховувати з дня фактичного затримання 03.05.2024 і по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою в СІЗО Державної установи "Житомирська УВП (№8)", продовжено його дію до набрання вироком суду законної сили, але не довше ніж 60 днів із дня ухвалення вироку, тобто до 08.08.2025 включно.

Скасовано арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 07.05.2024 на пластикову ємність об`ємом 1л. з написом "fuzetea" з речовиною червоного кольору приблизно 0,5 л., фрагмент сорочки темного кольору в полоси червоного кольору, фрагмент спортивних штанів синього кольору; наволочку білого кольору, змив РБК з підлоги.

Скасовано арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 10.05.2024 на сорочку з коротким рукавом сірого кольору, штани спортивні сірого, кольору, светр сірий в полоску, пару капців резинових темно-синього кольору.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 7194,16 грн за проведення судової експертизи матеріалів, речовин і виробів.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 02.05.2024 близько 18 год. 00 хв. між ОСОБА_10 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, та його ріднім братом ОСОБА_12 , за місцем їх спільного проживання в АДРЕСА_1 , виник словесний конфлікт, у ході якого у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , тобто в умисному вбивстві останнього.

У вказаний день час та місці, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на противоправне заподіяння смерті, усвідомлюючи, що в результаті його дій може настати смерть його брата ОСОБА_12 , та бажаючи цього, ОСОБА_10 , пішов до господарського приміщення розташованого на території вищевказаного домоволодіння, де взяв пластикову ємність в якій знаходився змінений бензин. Після чого, зайшовши до веранди будинку за вказаною адресою, розлив вміст вказаної ємності на тіло ОСОБА_12 який знаходився на ліжку в положенні лежачи, та в подальшому за допомогою сірника підпалив його.

В подальшому на крики потерпілого до кімнати будинку прибігла мати останнього - ОСОБА_13 , яка загасила пожежу та ОСОБА_12 було викликано карету швидкої медичної допомоги та доставлено до КНП "Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського" Житомирської обласної ради.

Надалі, 07.05.2024 близько 15 год. 40 хв. в приміщенні відділення інтенсивної терапії №2 КНП "Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського" Житомирської обласної ради, в м. Житомир по вул. Червоного Хреста, 3 ОСОБА_14 помер.

В результаті злочинних дій ОСОБА_10 його брату ОСОБА_12 заподіяно тілесні ушкодження у виді масивних опікових ран, у вигляді опіків полум`ям ІІБ-ІІІ ступеня до 45% від загальної площі тіла на голові, шиї, тулубі, животі та верхніх кінцівках, які утворились прижиттєво, від дії високої температури (полум`я), мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що при призначенні покарання суд першої інстанції хоч і вказав, однак не в повній мір врахував, що ОСОБА_10 вчинив особливо тяжкий злочин проти життя і здоров`я особи, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, за відсутності обставин, які пом`якшують покарання, посередню характеристику за місцем проживання обвинуваченого, наявність психологічного захворювання. Звертає увагу на спосіб вчинення вказаного кримінального правопорушення, його загальнонебезпечний характер та цинізм, а саме спалення рідного брата живцем через небажання дати алкоголь, як наслідок непоправна шкода у вигляді смерті особи. Також вказує, що наявне у ОСОБА_10 психологічне захворювання, а саме легка розумова відсталість, є набутим останнім, внаслідок вживання алкоголю. Наголошує, що під сам досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_10 вину у інкримінованому злочині не визнав, будь-яких дій щодо відшкодування шкоди чи усунення її іншим чином не вчиняв, жодного разу не висловив жалю щодо смерті рідного брата. Навпаки, своїми діями та поведінкою вживав заходів щодо уникнення кримінальної відповідальності за скоєне.

Захисник ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити виправдувальний вирок. В обґрунтування своїх вимог, звертає увагу на показання свідка ОСОБА_15 , потерпілої ОСОБА_8 , а також вказує на недопустимість як доказу слідчого експерименту, проведеного за участю ОСОБА_10 . Також зазначає, що суд не взяв до уваги висновок експерта від 11.06.2024 року, який свідчить про непричетність ОСОБА_10 до вчиненого, довідку КНП «Черняхівське територіальне медичне об`єднання» Черняхівської селищної ради про те, що ОСОБА_10 перебуває на обліку в лікаря-психіатра, виписку з медичної карти №6997, згідно з якою у ОСОБА_10 наявний діагноз легка розумова відсталість з помірними поведінковими порушеннями, механічна пам`ять знижена до стадії легко вираженої дебільності, емоційна-вольова нестійкість. Крім того, наголошує що при винесенні вироку суд не взяв до уваги заяву потерпілої про виправдання обвинуваченого, про те, що у нього є хвора мати похилого віку ОСОБА_13 , яка потребує нагляду, та те, що потерпіла є інвалідом третьої групи онкозахворювання і не може здійснювати нагляд за матір`ю, а ОСОБА_10 проживав з нею і доглядав її.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечила щодо задоволення апеляційної скарги захисника, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу сторони захисту та відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, пояснення потерпілої ОСОБА_8 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу захисника та відмовити в задоволенні апеляції прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи поданих апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом повною мірою дотримано не було.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Відповідно до ч.1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вбивство - це винне, протиправне заподіяння смерті іншій людині. Залежно від вини суб`єкта злочину вбивство може бути умисним або необережним.

Безпосереднім об`єктом будь-якого вбивства є життя особи (людини). КК захищає життя кожної людини незалежно від її соціального стану, національності, громадянства, віку, стану здоров`я, суспільно-моральної характеристики та інших ознак.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 115, характеризується: 1) діянням - посяганням на життя іншої особи; 2) наслідками у вигляді незворотної смерті потерпілого; 3) причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідками; 4) факультативними ознаками (місце, час, спосіб, знаряддя, засоби, обстановка вчинення вбивства).

Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу.

Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого.

Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, юридична оцінка дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст.115 КК України є неправильною.

Сукупність встановлених у ході судового провадження і зазначених місцевим судом у вироку обставин вчиненого діяння, знаряддя і спосіб вчинення злочину, характер і локалізація тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому, поведінка потерпілого та обвинуваченого, що передувала події та поведінка обвинуваченого після події не вказують про наявність в обвинуваченого ОСОБА_10 прямого визначеного (конкретизованого) умислу, спрямованого на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_12 .

На переконання апеляційного суду, фактичні обставини, встановлені судом в цьому кримінальному провадженні, дають підстави для висновку, що обвинувачений передбачав, що своїми діями заподіює шкоду здоров`ю, але ступінь тяжкості заподіяння цієї шкоди в своїй свідомості в достатній мірі не конкретизував.

Так, під спрямованістю умислу розуміється мобілізація інтелектуально-вольових зусиль винного на вчинення діяння, що посягає на конкретний об`єкт, здійснюється обраним винуватим способом та заподіює конкретні наслідки. При цьому, безпосереднє і вкрай важливе значення для кваліфікації має встановлення виду умислу за ступенем конкретизації в свідомості суб`єкта злочину передбачення можливості настання суспільно небезпечних наслідків, до яких відносять визначений, альтернативний і невизначений умисел.

Визначений умисел виражається в тому, що особа має конкретне, точне уявлення про один індивідуально визначений результат свого діяння, передбачає можливість настання конкретного суспільно небезпечного наслідку. Водночас відповідну конкретизацію у свідомості особи тих наслідків, яких вона прагне, не можна зводити в усіх випадках до чітких формальних параметрів. Визначений умисел завжди є таким, коли винний передбачає і бажає настання одного конкретизованого наслідку, досягнення певної мети, зокрема смерті потерпілого, що має місце в тих випадках, коли винний передбачає конкретний наслідок не просто як один із можливих від вчиненого діяння, а як неминучий (високо вірогідний) результат свого суспільно небезпечного діяння, де настання менш небезпечних наслідків є скоріше виключенням із правил розвитку причинно-наслідкових зав`язків через щасливий збіг обставин для потерпілого.

На відміну від визначеного умислу, при альтернативному або невизначеному умислі свідомість винного охоплює можливість настання двох або більше конкретно визначених наслідків (альтернативний), або широкого спектру негативних наслідків в межах одного виду шкоди чи різних її видів, що хоча і охоплюються передбаченням винного, але індивідуально не визначені в його свідомості (невизначений). При невизначеному умислі, різновидом якого є альтернативний умисел, кваліфікація здійснюється в залежності від тих наслідків, які були фактично заподіяні потерпілому.

З урахуванням усталених підходів до кваліфікації злочинів проти життя і здоров`я, питання про умисел під час кваліфікації необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння. Зокрема, необхідно враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки тощо.

Застосування такого способу вчинення злочину як фізичне насильство із застосуванням зміненого бензину, завжди пов`язане з усвідомленням і передбаченням наслідків його використання. Водночас за встановленими судом обставинами провадження відсутні підстави стверджувати про те, що мисленим уявленням обвинуваченого про результат своїх дій охоплювалось виключно заподіяння смерті як конкретизований результат вчиненого діяння з огляду на обстановку вчинення правопорушення, характер дій обвинуваченого та їх спрямованість.

Апеляційний суд враховує поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 до заподіяння потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, а саме те, що конфліктів у нього з потерпілим не було, вони є рідними братами, спільно проживали та вели спільний побут, а також поведінку винного одразу після події, яка беззаперечно свідчить про відсутність свідомого бажання настання смерті потерпілого. Так, обвинувачений виніс потерпілого з приміщення на подвір`я, кликав на допомогу та разом із матір`ю активно гасив полум`я, тобто вчиняв дії, спрямовані на порятунок життя ОСОБА_12 . За наявності умислу на вбивство обвинувачений не був позбавлений можливості утриматися від будь-яких дій щодо порятунку потерпілого, однак він діяв активно прямо протилежним чином.

Така поведінка ОСОБА_10 , на думку колегії, свідчить про альтернативний умисел щодо наслідків вчинених дій.

При цьому підстав стверджувати, що в момент підпалу свого брата ОСОБА_10 бажав настання лише конкретного наслідку саме у виді смерті потерпілого, з матеріалів кримінального провадження не вбачається. Тому висновок суду першої інстанції про те, що гасіння полум`я нібито не має значення для встановлення умислу, є необґрунтованим, суперечить фактичним даним та не відповідає вимогам ст. 94 КПК України щодо всебічної оцінки доказів.

З огляду на це, твердження суду першої інстанції про те, що допомога, надана обвинуваченим потерпілому, «не спростовує умисності дій на заподіяння смерті», є помилковим, оскільки таке твердження ігнорує значимість дій обвинуваченого після вчинення діяння як важливого елементу для встановлення форми умислу.

За таких обставин, з метою ухвалення справедливого рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, відповідно до положень ч. 3 ст. 337 КПК, діяння ОСОБА_10 суд перекваліфіковує з ч.1 ст.115 КК України на менш тяжке кримінальне правопорушення, а саме на ч.2 ст.121 КК України та кваліфікує дії ОСОБА_10 як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого.

Така перекваліфікація не погіршує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, та не порушує його права на захист, оскільки самі обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 були інкриміновані стороною обвинувачення і він мав змогу захищатись від цього обвинувачення.

Отже, апеляційним судом встановлено, що 02.05.2024 року близько 18 год 00 хв між ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та його братом ОСОБА_12 за місцем їх спільного проживання в АДРЕСА_1 виник словесний конфлікт, у ході якого у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , ОСОБА_10 пішов до господарського приміщення розташованого на території вищевказаного домоволодіння, де взяв пластикову ємність в якій знаходився змінений бензином. Зайшовши до веранди будинку за вказаною адресою, розлив вміст вказаної ємності на тіло ОСОБА_12 , який знаходився на ліжку в положенні лежачи, та в подальшому за допомогою сірника підпалив його.

Після цього ОСОБА_10 , усвідомлюючи небезпечність вчинених ним дій та їх наслідків, взяв потерпілого ОСОБА_12 на руки, виніс його з веранди на подвір`я домоволодіння та почав самостійно гасити полум`я водою, одночасно кличучи на допомогу свою матір ОСОБА_13 . Спільно з ОСОБА_13 вони загасили полум`я, після чого потерпілого ОСОБА_12 було доставлено каретою швидкої медичної допомоги до КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради для надання невідкладної медичної допомоги.

Надалі, 07.05.2024 близько 15 год 40 хв в приміщенні відділення інтенсивної терапії №2 КНП "Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського" Житомирської обласної ради, в м.Житомир по вул. Червоного Хреста, 3 ОСОБА_12 помер.

В результаті злочинних дій ОСОБА_10 його брату ОСОБА_12 заподіяно тілесні ушкодження у виді масивних опікових ран, у вигляді опіків полум`ям ІІБ-ІІІ ступеня до 45% від загальної площі тіла на голові, шиї, тулубі, животі та верхніх кінцівках, які утворились прижиттєво, від дії високої температури (полум`я), мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення щодо свого брата заперечив, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції повідомив, що брат загорівся самостійно внаслідок власних необережних дій з бензином під час куріння. Надав показання, що 2 травня 2024 року він з братом перебували за місцем постійного проживання вживали самогон, після чого близько 17 год зібрались їхати кіньми до лісу по дрова. Коли він пішов по упряж до сараю, брат ОСОБА_12 лишився на подвір`ї їхнього домоволодіння та мав заправити бензопилу сумішшю бензину і масла, що знаходились у літрових пластикових пляшках. Через декілька хвилин він почув крик брата, вийшов з сараю і побачив, що брат горить. Вогонь був на передній частині тіла брата, брат кричав. У цей час він почав гасити полум`я водою з відра та покликав на допомогу матір, яка була на городі, та разом гасили вогонь на братові. Коли загасили вогонь на братові, то він заніс пляшки із сумішшю і бензопилу в сарай. Потім мати подзвонила дочці, щоб викликати швидку, а він пішов з подвір`я, бо злякався.

Колегія суддів зазначає, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_10 є його правом та способом захисту, при цьому апеляційний суд критично оцінює показання останнього, та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги такі показання обвинуваченого як недостовірні, виходячи з такого.

Як вважає апеляційний суд, вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Показаннями свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні показав, що є працівником поліції. Події відбувались в травні 2024 року, а саме на планшетний пристрій надійшло повідомлення про отримання тяжких тілесних ушкоджень в с. Нові Сали, за змістом якого зазначалось, що брат підпалив брата. На місце події прибув разом із напарником, приблизно через півгодини після отриманого повідомлення. На місці події вже стояла карета швидкої медичної допомоги, до якої на носилках поміщали потерпілого для госпіталізації. Потерпілий при цьому був у свідомості, стогнав. Біля швидкої були мати потерпілого та сусід. Мати потерпілого пояснила, що між братами ОСОБА_17 та ОСОБА_18 відбулась сварка, тому ОСОБА_17 облив брата бензином та підпалив, а вона прибігла на крик і намагалась загасити вогонь. Те ж саме повідомив сусід, зазначивши, що забрав пляшку з бензином, щоб більше не підпалив. На подвір`ї були речі, у веранді була обгоріла шкіра людини. Також показав, що обвинуваченого на місці події не було, бо він втік, тому вони його з напарником знайшли через хвилин п`ятнадцять в кущах, метрів 500 від дому. Свідок пояснив, що обвинувачений на запитання працівників поліції про те, що сталось відповів, що брат просив його дати горілки, але він відмовив, взяв пляшку з пальним і вилив пальне на брата, підпалив сірники, бо хотів налякати, але брат загорівся у веранді на дивані.

Показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_19 , який показав, що працює фельдшером швидкої медичної допомоги. Пояснив, що 02.05.2024 надійшов виклик із с. Нові Сали про людину з опіками. Приїхавши через 35-40 хв за викликом побачив потерпілого з опіками у положенні лежачи на подвір`ї, ногами до веранди, біля якого перебувала його матір та надавала допомогу, а обвинуваченого не було. Потерпілий перебував з опіками ІІ-ІІІ ступеню голови, передньої і задньої частини тулуба, правої та лівої рук. Потерпілий повідомив свідку, що його брат облив бензином та підпалив. Свідок надав потерпілому необхідну медичну допомогу. Згодом приїхали співробітники поліції. Під час транспортування в обласну лікарню потерпілий був у свідомості, за результатами виїзду свідок вніс відповідні відомості у картку виклику.

Будь-яких підстав вважати, що свідчення вказаних свідків є недостовірними, на думку суду апеляційної інстанції, немає, оскільки вони є логічними, послідовними та несуперечливими, а також додатково підтверджуються іншими наявними в провадженні доказами, а саме даними:

- протоколу огляду місця події від 02.05.2024 року, відповідно до якого у період часу з 21:35 по 22:59 год, з ілюстрованою таблицею до нього, згідно якого проведено огляд місця події, а саме територію господарства, що за адресою: вул. Лермонтова (Героїв України) 18, в с. Нові Сали Черняхівського району Житомирської області, в присутності двох понятих та із застосуванням фотозйомки на цифровий фотоапарат «Canon SX 410», де вилучено пластикову ємність об`ємом 1 л з написом «fuzetea» з речовиною червоного кольору приблизно 0,5 л; фрагмент сорочки темного кольору в полоси червоного кольору; фрагмент спортивних штанів синього кольору; наволочку білого кольору; змив РБК з підлоги (а.п.91-94 т.1);

- протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03.05.2024 року, за яким ОСОБА_10 затримано 03.05.2024 року (а.п.116-121 т.1);

- висновку експерта № 620 від 03.05.2024, за яким на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_12 , медичних документів, враховуючи обставини справи, вказані в постанові про призначення судово-медичної експертизи та відповідаючи на поставлені питання запитання, експерт дійшов таких підсумків, що у ОСОБА_12 виявлено опіки ІІБ-ІІІ ст. голови, шиї, передньої поверхні грудної клітки , живота, лівої бічної поверхні спини, верхніх кінцівок 46% (сорок шість відсотків, які ускладнилися шоком, утворилися від місцевої дії високих температур, не виключено в термін та за обставин, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя (а.п.132 т.1);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 03.05.2024 року, за змістом якого ОСОБА_10 відтворив обставини та події під час якого показав, яким чином пролив на ОСОБА_20 суміш бензину (вилив в районі грудини), у якому положенні та де лежав ОСОБА_18 . Показав місце, де взяв бензин розведений з маслом, який знаходився у кухні будинку, далі відтворив події, які вказують на те, яким чином підпалив брата, а саме линув невелику кількість суміші бензину, ложки дві, підпалив сірник, щоб налякати брата, іскра полетіла, брат загорівся. Також відтворив події, які свідчать про те, яким чином обвинувачений виніс потерпілого з веранди будинку на двір: пояснив, що підняв його на руки, виніс надвір, аби загасити полум`я на тілі ОСОБА_21 , після чого почав поливати водою, а згодом підбігла мати, і разом вони остаточно загасили вогонь. Не мав наміру вбивати, хотів лише спугнути брата (а.п.139-142 т.1);

- протоколу огляду місця події від 04.05.2024 року з ілюстрованою таблицею до нього, згідно якого проведено огляд місця події, а саме оглянуто приватне домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , в присутності власника домоволодіння ОСОБА_13 , де вилучено належні ОСОБА_10 : сорочку з коротким рукавом сірого кольору, штани спортивні сірого кольору, светр сірий в полоску, пару капців резинових темно-синього кольору, які упаковано до спец. пакету №ЕХРО 411513 (а.п.148151 т.1);

- протоколу огляду місця події від 07.05.2024 року, за яким зафіксований огляд трупа ОСОБА_12 в приміщенні ВРІТ №2 КНП "Обласна клінічна лікарня ім.О.Ф. Гербачевського" ЖОР, що за адресою: м. Житомир, вул. Червоного Хреста 3 (а.п.160-162 т.1);

- висновку експерта №428 від 07.06.2024 року, за яким на основі даних судово-медичної експертизи трупа гр. ОСОБА_12 , даних медичних документів (медична карта стаціонарного хворого №11300), даних додаткових методів досліджень, враховуючи обставини справи, згідно з поставленими питаннями лікар, судово-медичний експерт прийшов до наступних підсумків: 1. Із медичної карти стаціонарного хворого № 11300 КНП "Обласної клінічної лікарні ім. О.Ф.Гербачевського" на ім`я гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відомо, що він був доставлений каретою швидкої допомоги (супровідний листок № 344 з діагнозом: Термічний опік голови, обличчя, тулуба, верхніх кінцівок І-Пст.) та госпіталізований 02.05.2024року о 20год. 57хв. При поступленні: скарги на болі в ділянці голови, шиї, передньої поверхні грудної клітки, живота, лівої бічної поверхні спини, в/кінцівках. Анамнез хвороби: зі слів хворого травму отримав в побутових умовах - брат облив бензином та підпалив. Об`єктивно: загальний стан хворого важкий. Хворий в свідомості, дещо загальмований. Локально: шкірні покриви в ділянці голови, шиї, передньої поверхні грудної клітки, живота, лівої бічної поверхні спини, в/кінцівках наявні ділянки обвуглення, покриті щільним чорним струпом, щільної консистенції. Волосся в ділянці голови обпалене, на обличчі в ділянці носогубного трикутника та носових ходів наявна кіптява, слизові оболонки набряклі. AT 100/60мм.рт.ст. Дихання самостійне. Аускультативно везикулярне, ослаблене в/н відділах. Гемодинаміка стабільна. Тони серця гучні, ритмічні. Пульс 100уд/хв., задовільних властивостей. Живіт симетричний, приймає участь в акті дихання, на пальпацію не реагує. Діурез самостійний. Діагноз: Опік полум`ям ІІБ-ІІІст. голови, шиї, передньої поверхні грудної клітки, живота, лівої бічної поверхні спини, обох в/кінцівок - 46%. Опіковий шок ІІ ст. О 15год. 40хв. 07.05.2024року у хворого на фоні триваючої інтенсивної інфузійно-трансфузійної терапії наступила зупинка кровообігу. Негайно розпочаті реанімаційні заходи, що проводилися в повному обсязі на протязі 30 хвилин та бажаного ефекту не дали. Біологічна смерть була констатована 07.05.2024року о 15год. 40хв. Діагноз заключний клінічний: Опік полум`ям ІІБ-ІІІст. голови, шиї, передньої поверхні грудної клітки, живота, лівої бічної поверхні спини, обох верхніх кінцівок - 46%(42%). Опіковий шок ІІст. ОДНІ II ступені. Токсемія. Гострий опіковий сепсис. Септичний шок. СПОН: Токсичний міокардит. Гепатолієнальний синдром. Токсична енцефалопатія. Гостра ниркова недостатність, в стадії олігоанурії. ГРДС II ступеня. Двобічна полісегментарна пневмонія. ДН III ступені. Гостра серцево-судинна недостатність. Набряк легень. Набряк головного мозку. 2. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 виявлено слідуючі тілесні ушкодження: масивні опікові рани у вигляді опіків полум`ям ІІБ-ІІІ ступеню до 45% від загальної площі тіла на голові, шиї, тулубі, животі та верхніх кінцівках. Дані тілесні ушкодження утворились прижиттєво, від дії високої температури (полум`я), мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. 3. Смерть ОСОБА_12 настала від інтоксикації, поліорганної недостатності в результаті опіків полум`ям ІІБ-ІІІ ст. голови, шиї, тулуба, живота та верхніх кінцівок до 45% від загальної площі тіла, що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупа (а.п.164-166 т.1);

- протоколу огляду предмету від 20.05.2024 року, за змістом якого об`єктом огляду є спец. пакет №SUD3008730, упакований згідно правил упакування речових доказів - пляшка ємністю 1 л. з етикеткою «Fuzetea» частково заповнену рідиною червоного кольору (а.п.169-171 т.1);

- висновку експерта №СЕ-19/106-24/7469-ФХД від 11.06.2024 року, згідно якого: надана на експертизу рідина червоного кольору, яка міститься в ємності із прозорого полімерного матеріалу з етикеткою на якій міститься фабричний надпис «Fuzetea», має вуглеводний склад, характерний для зміненого світлого нафтопродуктузміненого бензину; на даних на експертизу наволочці, фрагментах тканинного матеріалу (кофта, сорочка, штани) слідів нафтопродуктів та пально-мастильних матеріалів не виявлено в межах чутливості використаних методів дослідження; на даних на експертизу сорочці, штанах, кофті, капцях слідів нафтопродуктів та пально-мастильних матеріалів не виявлено в межах чутливості використаних методів дослідження; на наданому на експертизу фрагменті марлевої серветки складеної в декілька шарів з нашаруванням речовини сірого кольору (в постанові змив з підлоги) слідів нафтопродуктів та пально-мастильних матеріалів не виявлено в межах чутливості використаних методів дослідження; на наданих на експертизу фрагментах марлевих серветок складених в декілька шарів без видимих нашарувань (в постанові змив з лівої та правої руки) слідів нафтопродуктів та пально-мастильних матеріалів не виявлено в межах чутливості використаних методів дослідження; на наданих на експертизу фрагментах нігтьових пластин (в постанові зрізи нігтів з лівої та правої руки) слідів нафтопродуктів та пально-мастильних матеріалів не виявлено в межах чутливості використаних методів дослідження (а.п.174-195 т.1);

- висновку судово-психіатричної експертизи №26-2024 від 04.06.2024 року, відповідно до якого: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час виявляє клінічні ознаки легкої розумової відсталості в ступені легкої дебільності, ускладненої зловживанням алкогольними напоями (F70.1 МКХ-10). ОСОБА_10 у період події розслідуваного кримінального правопорушення виявляв ознаки легкої розумової відсталості в ступені легкої дебільності, ускладненої зловживанням алкогольними напоями (F70.1 МКХ-10). ОСОБА_10 в момент вчинення злочину в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував. ОСОБА_10 не потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру (а.п.199-201 т.1);

- висновку експерта №873/13 від 12.06.2024 року, згідно із яким лікар, судово-медичний експерт ОСОБА_22 , на підставі даних наданих для додаткової судово-медичної експертизи на ім`я гр. ОСОБА_12 (копія висновку експерта №428 від 09.05.2024 на 3-х аркушах; завірені належним чином), враховуючи обставини справи, у відповідності з постановленими питаннями, прийшов до наступного підсумку: при спричиненні тілесних ушкоджень, виявлених при судово-медичній експертизі ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід вважати, що він відчував больові відчуття, які відповідають характеру даних ушкоджень (а.п.203-205 т.1);

- карти виїзду швидкої медичної допомоги №3444 від 02.05.2024 року за адресою виклику АДРЕСА_1 , згідно якої видно, що підставою для виклику стали опіки ОСОБА_12 . Попередній діагноз: термічний опік І-ІІ ст. голови, обличчя, верхніх кінцівок, тулуба. Також міститься запис про те, що зі слів хворого брат облив його бензином та підпалив (а.п.207 т.1);

- протоколу №438 медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 03.05.2024 року відносно ОСОБА_10 , за висновками якого має місце алкогольне сп`яніння останнього (а.п.211-212 т.1).

На переконання колегії суддів, наведені докази є послідовними, узгодженими між собою та такими, що відповідають фактичним обставинам справи. Вони не містять жодних суперечностей, що свідчить про їх об`єктивність і достовірність. Оцінивши ці докази відповідно до свого внутрішнього переконання, сформованого на підставі всебічного, повного й об`єктивного дослідження всіх обставин у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України доведена повністю та будь-яких сумнівів у колегії суддів не виникає.

Що стосується показань свідка ОСОБА_15 та потерпілої ОСОБА_8 , зміст яких детально наведено в оскаржуваному вироку, за якими потерпілий загорівся з власної необережності коли заправляв бензопилу, колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції, який ґрунтовно і з наведенням докладного мотивування, яке колегія суддів вважає правильним і достатнім, визнав неправдивими і відкинув їх показання. Так, свідок ОСОБА_15 є племінницею обвинуваченого, а ОСОБА_8 є сестрою обвинуваченого, та, відповідно, мають очевидну заінтересованість у результатах провадження.

Як обґрунтовано вказав, суд першої інстанції показання свідка ОСОБА_15 та потерпілої ОСОБА_8 , повністю спростовуються показаннями свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_16 , які безпосередньо перебували на місці події та спілкувалися з потерпілим та свідком ОСОБА_13 , які повідомили про те, що потерпілого підпалив саме брат, а також дослідженими письмовими доказами у справі, а саме даними, що містяться: у рапортах зі служби "102", згідно яких потерпіла ОСОБА_8 у своєму повідомленні на службу вказувала на підпал одного брата іншим; картці виклику екстреної медичної допомоги №314 від 02.05.2024, висновком експерта за №428 від 09.05.2024, а також відеозаписами слідчого експерименту за участі обвинуваченого.

З аналогічних підстав критично оцінює суд апеляційної інстанції показання свідка ОСОБА_13 , надані в суді апеляційної інстанції. Свідок ОСОБА_13 показала, що є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_24 та померлого ОСОБА_21 . Зазначила, що відносини між синами були хорошими, інколи вживали алкогольні напої. В день події була на городі, почула, що йде дим з веранди, вона прибігла з городу. Коли прибігла, ОСОБА_18 був ще у веранді на дивані, в нього загорілося волосся, ОСОБА_17 по під руки виносив ОСОБА_18 у двір, вони разом почали рятувати останнього. Обливали водою, мокрими тряпки надівали. Безпосередньо момент як загорівся не бачила. Коли приїхала швидка, ОСОБА_18 почав трохи говорити, про те, що ОСОБА_18 медикам говорив, що його підпалив брат ОСОБА_17 вона не знає, навпаки ОСОБА_18 говорив, що підпалив себе сам, це чула внучка ОСОБА_15 .

Колегія суддів звертає увагу, що свідок ОСОБА_13 не була безпосереднім очевидцем події, оскільки прибула вже після виникнення пожежі, коли обвинувачений виносив брата та намагався загасити вогонь. Її показання суперечать сукупності інших досліджених доказів у справі, зокрема показанням незаінтересованих свідків та письмовим доказам.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що з огляду на заінтересованість свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_8 як близьких родичів обвинуваченого, а також ураховуючи невідповідність їхніх показань іншим дослідженим доказам, ці показання не можуть спростувати встановлені апеляційним судом фактичні обставини, а тому не підтверджують версію про непричетність ОСОБА_10 до спричинення тяжких тілесних ушкоджень своєму брату, від яких останній помер.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є також твердження, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 про недопустимість протоколу слідчого експерименту, проведеного за участю ОСОБА_10 та визнання його судом першої інстанції, всупереч вимог ст.89 КПК України допустимим доказом.

Так, метою слідчого експерименту відповідно до ч.1 ст.240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення таких відомостей, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК є документом.

При проведенні слідчого експерименту участь підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого чи свідка не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження (адже це є предметом допиту).

Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17).

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 04.05.2024 року, проведеного за участю ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_25 та двох понятих з дотриманням вимог ст.240 КПК України на місці вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_10 , будучи на момент проведення слідчого експерименту у статусі підозрюваного, під час цієї слідчої дії не лише розповідав про обставини вчинення злочину, але і продемонстрував, яким чином він вчинив підпал свого рідного брата ОСОБА_12 .

Відтак, враховуючи, що матеріали провадження містять достатні підстави для висновку про те, що протокол слідчого експерименту від 04.05.2024 року відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема положенням ст. ст. 104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст.240 КПК України, підстав для визнання відомостей, відображених у вказаному процесуальному документі, недопустимими, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що захисником не наведено жодних конкретних обставин чи порушень, які б свідчили про неправомірність проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 , а її твердження з цього приводу не містять жодного мотивованого обґрунтування та є голослівними.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно положень ст.12 КК України є тяжким злочином, його суспільну небезпеку та наслідки, конкретні обставини та спосіб вчинення злочинних дій, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, неодруженого, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку у лікаря психіатра з 17.05.2001 року. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_10 на момент вчинення кримінального правопорушення та на даний час виявляє клінічні ознаки легкої розумової відсталості в ступені легкої дебільності, ускладненої зловживанням алкогольними напоями, проте останній не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховує також колегія суддів відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі №1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Враховуючи, що справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих, колегія суддів також бере до уваги думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні, а навпаки просила виправдати обвинуваченого.

Крім того, апеляційний суд визнає безпідставними доводи прокурора про нібито невідшкодування обвинуваченим шкоди потерпілій, заподіяної внаслідок смерті брата, оскільки потерпіла жодних вимог щодо відшкодування шкоди не заявляла, будь-яких претензій до обвинуваченого не має, вважає його невинуватим у вчиненні злочину.

Колегія суддів наголошує, що визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а тому відсутність з боку обвинуваченого визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не може бути підставою для призначення більш суворого покарання.

Враховуючи викладене вище, керуючись принципами справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, апеляційний суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.121 КК України.

Такий вид та розмір покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.1 ст.115 КК України та ч.2 ст.121 КК України та призначення покарання, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 09.06.2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_10 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії рішення.

Судді :