Провадження №1-кп/523/1501/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

28.11.2025 року

Пересипський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001047 від 03.06.2025 року, №0000180 від 27.05.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нова Каховка Херсонської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, старший бойовий медик зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант»,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В ході судового розгляду було встановлено, що відповідно до наказу наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.07.2022 призваний на військову службу за мобілізацією до 169 НЦ.

Згідно положень п. 4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, є день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 217 від 01.08.2023 молодшого сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду, старшого бойового медика зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 , та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статуту), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією під час воєнного стану, молодший сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 2, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

На порушення вище наведених вимог законодавства у ОСОБА_4 , який достовірно знаючи про впровадження на території України воєнного стану, введеного 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, згідно з яким в Україні запроваджено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України від 15.04.2025 № 235/2025, затвердженим Законом України від 15 січня 2025 року № 4220-IX, продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 09 травня 2025 року строком на 90 діб, та свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи реальну можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, ставши на злочинний шлях та вчинив умисне, корисливе кримінальне правопорушення з наступних обставин.

Так, 21.05.2025, близько 22:00 годин, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану та цілком усвідомлюючи цю обставину, яка суттєво підвищувала суспільну небезпечність його діяння, перебуваючи біля будинку № 76 по вулиці Героїв оборони Одеси в м. Одесі побачив раніше незнайому особу - ОСОБА_6 , який в зв`язку з поганим самопочуттям впав на асфальтовану поверхню пішохідної зони, при цьому поклавши свій мобільний телефон марки «TECNO SPARK 10С», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 на підлогу.

Надалі, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, скориставшись станом потерпілого ОСОБА_6 та тим, що останній не зможе чинити йому опір, відкрито, не реагуючи на зауваження ОСОБА_6 викрав вказаний мобільний телефон, вартістю 4799 грн та зник з місця вчинення кримінального правопорушення, у подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальний збиток на суму 4799 гривень.

Крім того, 27 травня 2025 року приблизно о 19:15 год., ОСОБА_4 , знаходячись біля буд. 42 по вул. Академіка Заболотного в м. Одесі, знайшов на землі паперовий згорток, всередині якого містився прозорий полімерний зіп-пакет з кристалічною речовиною бежевого кольору, і зробивши висновок, що всередині зіп-пакета є особливо небезпечна психотропна речовина, в порушення вимог ст. 9, 11, 13, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, в порушення Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» №60/95-ВР від 15.02.1995 та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними №62/95-ВР» від 15.02.1995, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи намір на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, для власного вживання, підібрав паперовий згорток всередині якого містився прозорий полімерний зіп-пакет з кристалічною речовиною бежевого кольору, в якій містилась особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), яку поклав до правої кишені штанів і таким чином незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), кількісний вміст PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) в речовині становить 0,264 г, обіг якої відповідно до списку 2 таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 заборонено, та продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, незаконно зберігав, придбану ним особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), у правій кишені штанів, з метою особистого вживання до моменту її вилучення працівниками поліції, 27 травня 2025 року в період часу з 20 год. 30 хв. по 20 год. 40 хв., за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного біля буд. 42.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини вчинення злочинів та пояснив суду наступне:

Щодо епізоду ч. 4 ст. 186 КК України: 21.05.2025, близько 22:00 годин він перебуваючи біля будинку № 76 по вулиці Героїв оборони Одеси в м. Одесі побачив раніше незнайому особу, а саме потерпілого ОСОБА_6 , який в зв`язку з поганим самопочуттям впав на землю, та біля нього був свій мобільний телефон марки «TECNO SPARK 10С». Він скориставшись станом потерпілого викрав в нього телефон, який в подальшому в нього вилучили.

Щодо епізоду ч. 1 ст. 309 КК України: 27 травня 2025 року приблизно о 19:15 год., він знаходячись біля буд. 42 по вул. Академіка Заболотного в м. Одесі, знайшов на землі паперовий згорток, всередині була якась речовина. Він вирішив, що це наркотичний засіб та почав зберігати його у правій кишені штанів, з метою особистого вживання до моменту її вилучення працівниками поліції.

В скоєнні злочинів ОСОБА_4 щиро кається, просить суд суворо його не карати.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням повного визнання ОСОБА_4 , своєї провини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України, правильного розуміння нею та іншими учасниками процесу встановлених судом обставин, їх згоди і відсутності сумніву в добровільності та істинності позицій, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи усі докази надані стороною обвинувачення суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень в судовому засіданні є доведеною повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 , за ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану; за ч. 1 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ч. 4 ст. 186 КК України та ч.1 ст. 309 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочинів.

- обґрунтованості обвинувачення.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 66 КК України є: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_4 , на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не значиться, має статус учасника бойових дій, має вади зі здоров?ям - поранення та контузії отриманні під час виконання бойових завдань під час проходження служби в лавах ЗСУ, щиро розкаявся, вчинив злочин вперше, має постійне місце проживання, тяжкі наслідки від кримінальних правопорушень не настали, потерпілий не має до ОСОБА_4 претензій морального та матеріального характеру, завдану школу відшкодовано, суд призначає покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України більш м`яке, ніж передбачено законом.

З урахуванням вищевикладених обставин, які характеризують особу винного, обставин, які пом`якшують покарання, та в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості злочину та ступінь небезпечності винної особи для суспільства, тому для досягнення цілей покарання суд вважає можливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без реального відбування покарання, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Цивільні позов відсутній.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 69, 70, 75 КК України, ст.ст. 100, 367-371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України та призначити покарання:

-за ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 309 КК України, покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно визначити ОСОБА_4 покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, на ОСОБА_4 покласти обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «TECNO SPARK 10С», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , який переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №3 ОРУП №1 повернути потерпілому ОСОБА_6 за належністю.

- кристалічна речовина бежевого кольору в зіп-пакеті та паперовому згортку, яка поміщена в спеціальний сейф-пакет НПУ №CRI 12-2464, яка передана на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №3 ОРУП №1 - знищити;

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в якості відшкодування витрат на проведення експертизи 5 348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 40 копійок.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Пересипський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1