печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю:

представників власника майна ОСОБА_3 - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Служби безпеки України, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000564 від 16.07.2025,-

ВСТАНОВИВ:

10.09.2025 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Служби безпеки України, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000564 від 16.07.2025.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 05.09.2025 року під час проведення обшуку житла ОСОБА_3 було вилучено грошові кошти у розмірі 210 400,00 доларів США, мобільний телефон марки Аpple, моделі іРhone 13 Рrо, планшет марки Аpple, моделі іРad Рrо та записник ОСОБА_3 .

Разом з цим, ОСОБА_3 вважає, що дані грошові кошти та його особиста техніка, а також записник підлягають негайному поверненню особі, у якої вони були вилучені, оскільки під час обшуку останнім надавались пояснення про походження грошових коштів та всупереч наданим податковим деклараціям фізичної особи-підприємця за 2023 рік, 2024 рік та І півріччя 2025 року, вони були вилучені.

Окрім цього, адвокат у свої скарзі зазначає, що ухвала від 03.09.2025 року у справі №757/42620/25-к про надання дозволу на обшук житла ОСОБА_3 містить чітку заборону на вилучення грошових коштів, які б могли бути віднайдені представниками СБУ під час проведення обшуку у ОСОБА_3 .

Вказане свідчить, що клопотання про надання дозволу на проведення обшуку, а отже і матеріали досудового розслідування не містять жодних належних та достатніх доказів, які б підтверджували отримання ОСОБА_3 грошових коштів у незаконний спосіб.

Вилучення грошових коштів з боку слідчого було здійснено на власний розсуд без належного обґрунтування такого вилучення всупереч прямій забороні, зазначеній в ухвалі про надання дозволу на обшук житла ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 , під час обшуку його житла, добровільно відкрив сейф, повідомив про наявність в сейфі грошових коштів, що дані грошові кошти є його особистими заощадженнями за останні 7-8 років, а також вказав, що частина з вилучених грошових коштів, а саме 20 000 доларів США, належать його батькові - ОСОБА_7 .

Підставою для зберігання грошових коштів ОСОБА_7 у особистому сейфі ОСОБА_3 є той факт, що місце проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_3 зареєстроване за однією адресою - АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_7 є інвалідом 2 групи та потребує постійного догляду з боку ОСОБА_3 .

Однак, на думку адвоката, представниками СБУ було проігноровано факт надання ОСОБА_3 податкових декларацій суб`єкта підприємницької діяльності за 2023 рік, 2024 рік та І півріччя 2025 року, які підтверджують, що обсяги доходів ОСОБА_3 за вказаний період (2023 - І півріччя 2025 року) перевищують розмір грошових коштів, що зберігались в сейфі ОСОБА_3 .

В ухвалі про проведення обшуку від 03.09.2025 року було вказано, що «водночас ОСОБА_9 , з метою легалізації (відмивання) грошових коштів, здобутих злочинним шляхом, через довірених осіб, здійснював придбання (скупівлю) низки об`єктів нерухомого майна на території України. Так, отримано інформацію про довірених осіб ОСОБА_9 , які на виконання вказівок останнього забезпечують функціонування його бізнес діяльності на території України та представляють його інтереси в Україні, поки останній знаходиться за межами України, серед яких громадянин України ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 »

Зі змісту даного формулювання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку вбачається, що довірені особи ОСОБА_9 мають здійснювати на його користь дії, пов`язані із легалізацією (відмиванням) доходів.

Натомість ОСОБА_3 здійснює представництво інтересів ОСОБА_9 виключно як адвокат на підставі Договору №12/11/24-1 про надання правової допомоги від 12.11.2024 року, відповідно до п. 1.1 якого адвокат надає правову допомогу у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

Відповідно до ордеру на надання правничої допомоги серії ВН №1432654 від 12.11.2024 року, адвокат ОСОБА_3 надає правову допомогу ОСОБА_9 в Шевченківському районному суді міста Києва на підставі вищезгаданого договору.

Таким чином, обсяг правової допомоги, яка надається ОСОБА_3 ОСОБА_9 , полягає у представництві інтересів останнього виключно в межах судової справи №761/42642/24 про захист честі, гідності ділової репутації та спростування недостовірної інформації, провадження у якій було відкрито 13.12.2024 року.

Натомість зі змісту ухвали від 03.09.2025 року про надання дозволу на обшук житла ОСОБА_3 вбачається, що підозрюваним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.1 ст.111, ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 111, ч.2 ст. 369-2 КК України є ОСОБА_9 .

Обшук у ОСОБА_3 було проведено як у свідка в рамках кримінального провадження, і ОСОБА_3 надав правоохоронним органам всі підтверджуючі документи про походження таких грошових коштів, які були зароблені у законний спосіб і підтверджуються поданими податковими деклараціями.

Також, адвокат зазначає, що ОСОБА_3 добровільно надав паролі для отримання доступу до пристроїв, надавав пояснення під час проведення обшуку, не заперечував проти огляду пристроїв під час проведення обшуку житла та надавав відповіді на ті чи інші запитання слідчого під час огляду ним пристроїв ОСОБА_3 , правоохоронцями було безпідставно вилучено мобільний телефон та планшет у ОСОБА_3 .

Відповідно до протоколу обшуку від 05.09.2025 року, обшук у житлі ОСОБА_3 було завершено о 12:24 хв.

Таким чином, 48-годинний строк на подачу клопотання про арешт майна ОСОБА_3 сплив 07.09.2025 року о 12:24 год.

Разом з цим, адвокат вказує, що станом на момент подачі цієї скарги - органом досудового розслідування жодним чином не було ані повідомлено про подачу та розгляд клопотання про арешт майна ОСОБА_3 , ані повернуто тимчасово вилучене майно ОСОБА_3 .

Відтак, адвокат звернулась до суду за захистом прав та інтересів ОСОБА_3 та просить слідчого суддю:

- визнати протиправними дії старшого слідчого 3 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_10 та начальника 2 відділення 3 відділу І управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_11 , пов`язаними із безпідставнимим вилученням грошових коштів під час проведення 05.09.2025 року обшуку у житлі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність старшого слідчого 3 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_10 та начальника 2 відділення 3 відділу І управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_11 , пов`язаною із припущенням процесуальних строків для арешту тимчасово вилученого майна ОСОБА_3 під час проведення 05.09.2025 року обшуку у житлі останнього;

- повернути майно ОСОБА_3 , а саме: грошові кошти у розмірі 210 400,00 доларів США (поміщено у сейф-пакет №3), мобільний телефон марки Аpple, моделі іРhone 13 Рrо та планшет марки Аpple, моделі іРad Рrо (поміщено у сейф-пакет №1) та записник ОСОБА_3 (поміщено у сейф-пакет №2), вилучене під час обшуку 05.09.2025 року, у зв`язку із порушенням строків для арешту тимчасово вилученого майна.

Окрім цього, в ході розгляду даної скарги, адвокатом ОСОБА_5 додатково було подано клопотання в якому останній просив слідчого суддю долучити до участі у розгляді скарги ОСОБА_7 , який є батьком ОСОБА_3 .

Адвокат аргументував необхідність залучення ОСОБА_7 до розгляду скарги, тим, що останній спільно проживає з ОСОБА_3 є його батьком, перебуває на його утриманні та частина вилучених коштів належить саме ОСОБА_7 .

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя залучив до розгляду скарги ОСОБА_7 , що підтверджується журналом судового засідання від 18.09.2025.

Так, адвокат ОСОБА_5 у клопотанні про залучення ОСОБА_7 зазначив, що серед вилучених коштів, 20 000 доларів США є власністю останнього, про що під час обшуку було повідомлено.

Адвокат зазначає, що грошові кошти у розмірі 20 000,00 доалірв США набуті законним шляхом та є особистими заощадженнями.

Відтак, вилучені у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 20 000 дол США підлягають поверненню ОСОБА_7 , оскільки є його особистою власністю та необхідні йому для проживання та лікування.

Таким чином, оскільки арешт на вилучені кошти не накладений вони мають бути повернуті його власнику.

Предстаставник власника майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що ухвалою про проведення обшуку не було надано дозвіл на вилучення грошових коштів та банківських карток, однак кошти були вилучені.

На думку адвоката, вилучення грошових коштів є упередженим, оскільки були вилучені грошові кошти лише в іноземній валюті, а інші не були взяті до уваги.

Окрім цього, звернула увагу, що були надані докази походження коштів, однак вони не були взяті до уваги стороною органу досудового розслідування.

Відтак, адвокат підтримала скаргу та просила її задовольнити.

Предстаставник власника майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні звернула увагу суду, що слідчий під час складання протоколу обшуку зазначив, що дані кошти були здобуті в результаті тіньової діяльності, однак ОСОБА_3 немає жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні. Також, адвокат зазначила, що клопотання про накладення арешту було подане з порушенням строків та зазначена про відсутність належних доказів, які б вказували на необхідність у накладенні арешту на майно ОСОБА_3 , який є свідком у кримінальному провадженні.

Відтак, адвокат просила скаргу задовольнити.

Предстаставник власників майна ОСОБА_3 та ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку не було надано дозволу на вилучення грошових коштів, а тому їх вилучення є безпідставним.

Щодо ухвали про накладення арешту то зазначив, що вона не набрала законної сили, а тому вона не може бути розглянута як доказ.

Таким чином, просив скаргу задовольнити та повернути вилучене майно власникам.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, оскільки наведені факти сторонами стосуються клопотання про арешт майна.

Всі підстави щодо належності законної діяльності слідчого органу було розглянуто під час розгляду клопотання про арешт майна.

Окрім цього, зазначив, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.10.2025 було накладено арешт, а тому майно, на поверненні якого наполягає адвокат, немає статусу тимчасово вилученого.

Таким чином, просив відмовити в задоволенні скарги.

Вивчивши скаргу, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали провадження приходжу до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що міжвідомчою слідчою групою Головних слідчих управлінь Державного бюро розслідувань і Служби безпеки України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000564 від 16.07.2025 за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 369-2 КК України, та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110-2, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 263 КК України.

03.09.2025 Печерським районним судом міста Києва у справі № 757/42620/25-к було надано дозвіл слідчому міжвідомчої слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000564 - старшому слідчому 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України капітану юстиції ОСОБА_12 , а також слідчим міжвідомчої слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000564 від 16.07.2025 та за дорученням іншим слідчим Служби безпеки України за участі оперативних співробітників Служби безпеки України, на проведення обшуку за місцем постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання, виявлення та вилучення речей і документів, що мають значення для досудового розслідування та містять відомості, які можуть бути доказами під час судового розгляду, а також майно, яке було здобуте в результаті його вчинення, зокрема: чорнові записи; персональні електронно-обчислювальні машини та інші електронні прилади (комп`ютери, ноутбуки, планшети, жорсткі диски, флеш накопичувачі, тощо), мобільні телефони з сім-картками, виключно якщо вони мають інформацію пов`язану з обставинами кримінального провадження що розслідується.

З матеріалів скарги, вбачається, що 05.09.2025 під час обшуку зазначеного приміщення органом досудового розслідування було вилучено: мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone 13 Pro»,IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , із номером мобільного телефону НОМЕР_3 , з паролем « НОМЕР_4 », в корпусі синього кольору;- планшет марки «Apple», моделі «iPad Pro», с.н./ НОМЕР_5 ,з паролем « НОМЕР_6 »; записник синього кольору, яким користується ОСОБА_3 ; предмети ззовні схожі на грошові кошти у розмірі 210400 (двісті десять тисяч чотириста) доларів США, номіналом по 100 (сто) доларів - 2090 (дві тисячі дев`яносто) купюр, номіналом по 50 (п`ятдесят) доларів - 28 (двадцять вісім) купюр.

Зазначена обставина, стала підставою звернення представників власників майна з даною скаргою, оскільки вилучене майно набуте законним шляхом, не стосується кримінального провадження та арешт на нього не було накладено у передбачений законом строк, зазначені доводи викладені вище.

Разом з цим, в ході розгляду скарги стороною органу досудового розслідування було долучено ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07.10.2025 провадження №77/44840/25-к, якою було накладено арешт майно, вилучене 05.09.2025 в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone 13 Pro»,IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , із номером мобільного телефону НОМЕР_3 , з паролем « НОМЕР_4 », в корпусі синього кольору; планшет марки «Apple», моделі «iPad Pro», с.н./DMPF80CBPV04,з паролем « НОМЕР_6 », в корпусі сірого кольору; записник синього кольору, яким користується ОСОБА_3 ;предмети ззовні схожі на грошові кошти у розмірі 210400 (двісті десять тисяч чотириста) доларів США, номіналом по 100 (сто) доларів - 2090 (дві тисячі дев`яносто) купюр, номіналом по 50 (п`ятдесят) доларів - 28 (двадцять вісім) купюр.

З врахуванням встановлених обставин, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно положень ч.ч. 8, 9 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя, при вирішенні даної скарги, враховує приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Абзацом 1 ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя прийшов до висновку, що вилучене майно на поверненні якого наполягає сторона звернення немає статусу тимчасово вилученого майна, тобто не відповідає вимогам ст. 169 КПК України, оскільки в ході розгляду скарги встановлено, що на дане майно було накладено арешт, що вказує про виконання вимог стороною обвинувачення ч. 5 ст. 171 КПК України, а іншому слідчий суддя не надає оцінку, так як доводи представників власників майна щодо вчасності подання клопотання про арешт, доцільності його накладення, відношення його до криімнального провадження його набуття було предметом розгляду клопотання про арешт майна.

Таким чином, зазначені доводи слідчим суддею не приймаються, оскільки виходять за межі розгляду даної скарги.

Також, слідчий суддя вважає, що доводи стосовного того, що ухвала про арешт майна не набрала законної сили, а тому не може братись слідчим суддею, як доказ в рамках розгляду даної скарги, є безпідставними, оскільки в разі не погодження з прийнятим рішенням власники майна не позбавлені права звернутись до суду з її апеляційним оскарженням, а тому такі доводи є лише не погодженням з постановленим рішенням, не є предметом розгляду даної скарги та є передчасними.

Ухвала про накладення арешту на вилучене майно, на момент розгляду скарги, вказує на неактуальність доводів сторін в рамках даної скарги, оскільки вона не є оскарженою, а тому у слідчого судді відсутні підстави вважати, що дане майно має статус тимчасово вилученого без доказів, які це спростовують.

Також, статтею 534 КПК України визначено порядок виконання судових рішень у кримінальному провадженні. У разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню (ч. 1, 2 ст. 534 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 400 КПК України, подання апеляційної скарги на вирок або ухвалу суду зупиняє набрання ними законної сили та їх виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 175 КПК України визначено, що ухвала про арешт майна виконується негайно.

Отже, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що станом на 08.10.2025 у сторони органу досудового розслідування не виник обов`язок щодо повернення вилученого майна, оскільки є ухвала від 07.10.2025 про арешт майна, яка і не набрала законної сили, однак не є оскарженою в апеляційному порядку.

Таким чином, доводи сторін щодо того, що майно має статус тимчасово вилученого та має бути повернуто, на момент розгляду скарги є необґрунтованими.

Окрім цього, слідчий суддя вважає, що доводи представників власника майна щодо аналізу ухвали про надання дозволу на проведення обшуку є такими, які направленні на непогодження з ухваленням даного рішення, тобто вказують на ознаки апеляційного оскарження ухвали, що виходить за рамки повноважень слідчого судді та не передбачено чинним КПК України.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість вимог скарги, а тому відмовляє у їх задоволенні.

Разом з цим, власники майна не позбавленні права доводи свою позицію щодо арештованого майна в рамках апеляційного оскарження ухвали про арешт майна або скасування арешту.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Служби безпеки України, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000564 від 16.07.2025, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_13