30.10.2025 Справа № 642/4563/25
Провадження № 1-кп/642/533/25

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2025 м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0000642 від 12.05.2025 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чемужівка, Чугуївського району Харківської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одружений, дітей на утриманні не має, раніше не судимого, працюючого начальником караулу 58-ДПРЧ-10-ДПРЗ ГУ- ДСНС, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України,

встановив:

11.05.2025, приблизно о 14:00, ОСОБА_6 керував технічно справним автомобілем ВАЗ-2108, р.н. НОМЕР_1 , рухався зі сторони с. Високий, Харківського району в напрямку перехрестя площі Юрія Кононенко та об`їзної дороги у м. Харкові. Під час руху, під`їжджаючи до перехрестя з площею ОСОБА_10 , ОСОБА_6 не зупиняючись продовжував рух з увімкнутим лівим поворотом, після чого, діючи необережно, почав здійснювати маневр лівого повороту на площу Юрія Кононенко, при цьому проявив неуважність та при здійснення маневру повороту, не переконався, що це буде безпечно та не надав дорогу автомобілю MITSUBISHI GALANT, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався по об`їзній дорозі у зустрічному напрямку прямо, чим грубо порушив вимоги п.п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху України, згідно до яких:- п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; - п. 16.13 «Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються рівнозначною дорогою в зустрічному напрямку прямо чи праворуч, та допустив з ним зіткнення, внаслідок чого водій автомобіля MITSUBISHI GALANT, р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/298- А/25 від 27.05.2025 року отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота з розривами селезінки і внутрішньочеревною кровотечою. Порушення правил безпеки дорожнього руху України ОСОБА_6 , які знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, виразилися в тому, що він керуючи технічно справним транспортним засобом, діючи з необережності, проявив неуважність та при початку руху ліворуч для здійснення маневру повороту, не переконався, що це буде безпечно та не надав дорогу автомобілю MITSUBISHI GALANT, р.н. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, що призвело до вищевказаних наслідків.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що 11.05.2025, приблизно о 14:00, він керував технічно справним автомобілем ВАЗ-2108, реєстраційний номер якого не пам`ятає , при русі зі сторони с. Високий в напрямку перехрестя площі Юрія Кононенка та об`їзної дороги у м. Харкові, під`їжджаючи до перехрестя з площею ОСОБА_10 , ОСОБА_6 не зупиняючись продовжував рух з увімкнутим лівим поворотом і здійснював маневр лівого повороту на площу Юрія Кононенко, при цьому проявив неуважність та при здійснення маневру повороту, не переконався, що це буде безпечно та не надав дорогу автомобілю MITSUBISHI GALANT, під керуванням потерпілого ОСОБА_8 який рухався по об`їзній дорозі у зустрічному напрямку прямо, та допустив з ним зіткнення, внаслідок чого він та ОСОБА_8 . Отримали тілесні ушкодження та були госпіталізовані, ОСОБА_8 було завдано тяжкі тілесні ушкодження у вигляді розриву селезінки. В скоєному кається, вжив заходів на відшкодування завданої моральної та матеріальної шкоди. Просив суд суворо не карати та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що претензій до обвинуваченого він не має, завдану йому шкоду відшкодовано в повному обсязі обвинуваченим.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , а також вважали недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються. Цю позицію також висловив прокурор, потерпілий та представник потерпілого.

При цьому судом з`ясовано у обвинуваченого ОСОБА_6 чи правильно він розуміє зміст визнаних фактичних обставин, чи добровільна його позиція та на виконання вимог ч.3 ст.349 КПК України йому роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд враховує, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 є послідовними, логічними, і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 вину визнає повністю, не оспорює всі обставини справи і судом встановлено, що ним правильно розуміється зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності його позиції, суд, провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів що характеризують його особистість, визнавши недоцільним дослідження інших доказів під час судового розгляду.

Суд констатує, що в діях ОСОБА_6 наявні ознаки грубої необережності, яка виразилась у невиконанні ним п.п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху України, згідно до яких: п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 16.13 «Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються рівнозначною дорогою в зустрічному напрямку прямо чи праворуч. Зазначені порушення ПДР перебуває у причинному зв`язку з подією дорожньо транспортної пригоди та її наслідками. Отже, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_8 .

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він працює начальником караулу 58-ДПРЧ-10-ДПРЗ ГУ ДСНС, одружений, неповнолітніх або малолітніх дітей а також осіб похилого віку на утриманні не має, за місцем роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Верховним Судом у постанові від 20.09.2023 по справі № 944/5954/22 наведено тлумачення прояву щирого каяття обвинуваченого. У вказаній постанові висновано, що при встановленні обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щирого каяття, необхідно враховувати, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене, а також ця обставина повинна знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Крім того, у постанові від 28.02.2024 по справі № 183/2097/23 Верховний Суд зазначив, що щирим каяттям є відверта негативна оцінка винною особою своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які їй ставляться в провину, а отже, характеризує її поведінку після вчинення злочину з позиції психологічної переорієнтації, коли вона справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити відповідні об`єктивні дані.

Судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 висловив самозасудження своєї кримінально караної поведінки, розкаявся у вчиненому, винуватість у вчиненні злочину визнав повністю, відшкодував повністю завдану моральну та матеріальну шкоду.

Так, обвинуваченим ОСОБА_6 відшкодовано потерпілому ОСОБА_8 в повному обсязі завдану шкоду, про що свідчить заява потерпілого від 29.09.2025 з нотаріальним засвідченням підпису потерпілого, згідно до змісту якої ОСОБА_8 будь-яких претензій до ОСОБА_6 не має, станом на 29.09.2025 завдані збитки відшкодовані в повному обсязі.

Отже, обставиною, яка пом`якшує покарання відповідно до ч. 1 ст.66 КК України, суд визнає щире каяття ОСОБА_6 та добровільне відшкодування ним завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , передбачених ч. 1 ст. 67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини. В справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Також у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

Суд зауважує, що згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій має використовуватись не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Як роз`яснено у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 винесеній у справі № 702/301/20, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На реалізацію принципу, встановленого частиною другою статті 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення статті 65 КК України. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Кримінального кодексу України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.

Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.

Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особи правопорушника.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.05.2023, винесеній за результатами розгляду справи № 135/563/22.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходить з положень ст.65 КК України, приймає до уваги тяжкість скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким необережним злочином, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, повне відшкодування завданої шкоди, та приходить до висновку, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, яке відповідає найнижчій межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 286 КК України. При цьому, суд не вбачає підстав для призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 14.09.2023 за результатами розгляду справи № 524/12818/21, санкція ч. 2 ст. 286 КК України надає суду можливість як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Указане положення закону має альтернативний характер застосування і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд («судова дискреція») залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог Правил дорожнього руху, їх наслідків, тощо.

При цьому, судом приймаються до уваги доводи сторони захисту щодо необхідності наявності прав керування транспортним засобом обвинуваченому ще з тієї позиції, що наявність відповідних прав необхідна йому для ефективного виконання обов`язків служби з врахуванням агресії російської федерації. Цю позицію в судових дебатах також висловили потерпілий та його представник.

Суд зазначає, що призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами беззаперечно призведе до звуження прав обвинуваченого ОСОБА_6 . Разом з тим, це звуження прав обвинуваченого зумовлене правовою природою покарання, яке, окрім іншого, є заходом кримінального примусу, що застосовується від імені держави до особи, яка вчинила кримінально каране діяння.

Правилами дорожнього руху регламентований єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки.

До водіїв транспортних засобів пред`являються підвищені вимоги щодо дотримання ними цих Правил, адже порушення такими особами Правил дорожнього руху може призвести до травмування або навіть до смерті інших учасників дорожнього руху.

У даному кримінальному провадженні суд бере до уваги грубе порушення обвинуваченим ОСОБА_6 Правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди в результаті чого завдано тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, а також позицію прокурора, який вважав за необхідне призначення додаткового покарання обвинуваченому. Крім цього, суд зазначає, що стороною захисту не надано вагомих обгрунтувань того, що позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами унеможливить виконання ним обов`язків служби.

За таких обставин доводи сторони захисту про те, що для обвинуваченого керування транспортним засобом є необхідним для виконання службових обов`язків, не може бути безумовною підставою для незастосування до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткового покарання, оскільки лише призначення такого покарання, на думку суду, сприятиме виправленню обвинуваченого та запобіганню вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами. При цьому, суд вважає, що таке втручання у права обвинуваченого є пропорційним, відповідає тяжкості правопорушення і не становить «особистого надмірного тягара» для нього.

Суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 скоїв злочин внаслідок грубого порушення Правил Дорожнього руху України, внаслідок чого заподіяні тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, тому поведінка обвинуваченого на автошляху є явно небезпечною для оточуючих і тому вважає необхідним призначити йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Разом з тим, приймаючи до уваги поведінку останнього під час судового розгляду, який критично оцінив свої протиправні дії, засуджує свою поведінку, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, добровільно відшкодував повністю завдані потерпілому збитки, суд дійшов висновку, що в сукупності зазначене свідчить про можливість призначення додаткового покарання на мінімальний строк, передбачений ст. 55 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 3ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

При цьому, в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.10.2019 справа №205/7091/16-к, від 12.09.2018 справа№206/5073/15-к суд касаційної інстанції наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2018 справа №167/341/16-к цей суд указав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Приймаючи до уваги особу обвинуваченого, наявність встановлених судом пом`якшуючих обставин, ставлення обвинуваченого до скоєного, а також позицію потерпілого, його представника та прокурора, щодо можливості звільнення його від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, з врахуванням викладених вище обґрунтувань дискреційних повноважень суду щодо застосування ст. 75 КК України, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе без відбування покарання і відповідно до ст. 75 КК України його слід звільнити від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, поклавши на нього обов`язки відповідно до п. п 1,2 ч.1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 відсутній.

Потерпілим Чудіним був поданий цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування завданої внаслідок ДТП майнової шкоди в розмірі 126 958 грн 77 коп та моральної шкоди в розмірі 400 000 грн 00 коп.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 подав заяву в який зазначив, що моральна та майнова шкода відшкодована йому ОСОБА_6 в повному обсязі, в зв`язку з чим він відмовляється від позовних вимог.

Прокурор, обвинувачений та його захисник не заперечували проти прийняття відмови від цивільного позову.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку про можливість прийняття відмови від цивільного позову у кримінальному провадженні, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ч. 5 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Оскільки процесуальні відносини, пов`язані із вирішенням питання щодо заяви цивільного позивача про відмову від цивільного позову у кримінальному провадженні, нормами КПК України не врегульовані, тому зазначені відносини повинні регулюватись нормами ЦПК України, що не суперечить загальним засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Вказані норми не суперечать вимогам КПК України.

Як передбачено ст. 7 КПК України однією з засад кримінального провадження є диспозитивність.

Відповідно до обсягу наданих цивільному позивачеві кримінально-процесуальним та цивільно-процесуальним законодавством прав потерпілий вправі розпоряджатися цивільним позовом на власний розсуд і в тому числі відмовитися від цивільного позову.

Таким чином, враховуючи, що підстав для неприйняття заяви представника потерпілого про відмову від поданого ним цивільного позову судом не встановлено, це не суперечить закону, засадам кримінального судочинства й інтересам сторін, а також не порушує прав і законних інтересів інших осіб, тому суд приходить до висновку про можливість прийняття відмови від цивільного позову у кримінальному провадженні.

Розмір витрат на залучення експертів складає: судова автотоварознавча експертиза № 7516 від 14.07.2025 16963 (шістнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят три) грн 20 коп (стягувач платежу: Національний науковий центр «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» 02883133, р/р 1378, МФО 820172); судова автотехнічна експертиза технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/121-25/12772 від 26.06.2025 5348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) грн 40 коп (стягувач платежу: ДЕРЖАВА, код доходів: 24060300); судова транспортно-трасологічна експертиза СЕ-19/121-25/12778 від 27.06.2025 5348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 40 коп (стягувач платежу: ДЕРЖАВА, код доходів: 24060300); судова автотехнічна експертиза технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/121-25/12771 від 23.06.2025 - 5348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 40 коп (стягувач платежу: ДЕРЖАВА, код доходів: 24060300); судова комплексна автотехнічна експертиза та експертиза відео-, звукозапису та фототехнічна експертиза № КСЕ-19/121-25/13706 від 18.06.2025 - 17828 гривень (сімнадцять тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 00 коп (стягувач платежу: ДЕРЖАВА, код доходів: 24060300).

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Отже, зазначені судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч.4 ст.174 КПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2025 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова у справі №953/4565/25 накладено арешт на майно, а саме: автомобіль MITSUBISHI GALANT, р.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_11 , шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження та відчуження, - до скасування арешту у встановленому нормами КПК України порядку

Крім того, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова у справі №953/4565/25 накладено арешт на майно, а саме автомобіль ВАЗ-2108, р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_12 , шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження та відчуження, - до скасування арешту у встановленому нормами КПК України порядку.

У зв`язку з тим, що судовий розгляд по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на вищезазначене майно, а арешт накладений вказаними вище ухвалами слідчого судді підлягає скасуванню.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі , з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки у відповідності до ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з представником уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутній.

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000642 від 12.05.2025 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на його користь 126 958 гривень 77 копійки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 400 000 грн 00 коп в рахунок моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення - закрити, у зв`язку з відмовою цивільного позивача від позову.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 3 ст. 206 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судові витрати при проведені судової автотоварознавчої експертизи № 7516 від 14.07.2025 в розмірі 16963 (шістнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят три) грн 20 коп (стягувач платежу: Національний науковий центр «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» 02883133, р/р 1378, МФО 820172); судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/121-25/12772 від 26.06.2025 в розмірі 5348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) грн 40 коп (стягувач платежу: ДЕРЖАВА, код доходів: 24060300); судової транспортно-трасологічної експертиза СЕ-19/121-25/12778 від 27.06.2025 в розмірі 5348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 40 коп (стягувач платежу: ДЕРЖАВА, код доходів: 24060300); судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/121-25/12771 від 23.06.2025 в розмірі 5348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 40 коп (стягувач платежу: ДЕРЖАВА, код доходів: 24060300); судової комплексної автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису та фототехнічної експертизи № КСЕ-19/121-25/13706 від 18.06.2025 в розмірі 17828 гривень (сімнадцять тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 00 коп (стягувач платежу: ДЕРЖАВА, код доходів: 24060300).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15.05.2025 у справі №953/4565/25 на автомобіль MITSUBISHI GALANT, р.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_11 скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15.05.2025 у справі №953/4565/25 автомобіль ВАЗ-2108, р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_12 скасувати.

Речові доказ - автомобіль MITSUBISHI GALANT, р.н. НОМЕР_2 повернути ОСОБА_11 .

Речовий доказ - автомобіль ВАЗ-2108, р.н. НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_12 .

Речові докази: флеш носій «Kingston micro sd» з відеозаписами ІР Саmera15_DVR3_ DVR3_5405_5759_1_1G, video_2025-05-13_12-14-49, video_2025-05-13_12-15-46; флеш носій «Kingston micro sd» з відеозаписами ІР Саmera15_DVR3_ DVR3_5405_5759_1_1G, video_2025-05-13_12-14-49, video_2025-05-13_12-15-46 залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Холодногірський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення., а обвинуваченим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.ї

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1