УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , розглянув в режимі відеоконференцзв`язку клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, подані у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000872 від 04.12.2014, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акта, складеного відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, адреса проживання: АДРЕСА_1 ,

за ознаками скоєння кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження(під час судового засідання 27.11.2025): прокурора ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , представниці заявниці ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшли матеріали кримінального провадження на підставі обвинувального акта відносно ОСОБА_6 за ознаками скоєння кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України. Відповідно до протокола повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2023 вказане кримінальне провадження на стадії судового розгляду передано в провадження головуючого судді ОСОБА_11 .

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 16.04.2025 №246 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, відповідно до п. 2.3.43, 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, замінено головуючого суддю ОСОБА_12 та 17.04.2025 матеріали провадження передано визначеному головуючому судді ОСОБА_1 на підставі протокола повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2025.

Ухвалою судді ОСОБА_1 від 01.04.2025 зазначена справа прийнята до свого провадження.

08.09.2025 засобами поштового листування заінтересованою особою ОСОБА_3 скеровано клопотання про скасування арешту майна, в якому заявник просить суд скасувати арешт квартири, загальною площею 83,2кв.м, житлова площа 47.8кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належної на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений відповідно до ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.11.2015 по справі №200/23340/15-к, мотивуючи тим, що право власності на вказане нерухоме майно у нього виникло на підставі Свідоцтва від 16.08.2021, зареєстрованого в реєстрі за №839. Вказане нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.08.2021 за реєстраційним номером 01. Зазначає, що попередній власник майна ОСОБА_13 та він в рамках даного кримінального провадження не мають будь-якого процесуального статусу. Також він, враховуючи зазначені обставини, як власник нерухомого майна, позбавлений можливості здійснювати розпорядження вказаним майном, оскільки нерухоме майно перебуває під арештом, що в свою чергу, призводить до того, що він як власник обмежений у праві володіння, користування та розпорядження. Зазначене клопотання просив розглянути без його участі.

Також, 10.10.2025 через систему «Електронний суд» представником заявниці ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 скеровано до суду клопотання про скасування арешту майна, за змістом якого вона просить скасувати арешт, накладений ухвалою Дніпровського апеляційного суду 06.01.2016 у справі №201/18296/15 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 , мотивуючи тим, що в межах кримінального провадження №0000872 ухвалою слідчого судді Соборного районного суду м.Дніпра 06.01.2016 накладено арешт на майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 шляхом заборони відчуження, розпорядження. Наразі власником цього приміщення є неповнолітня ОСОБА_14 , яка набула право власності на дане приміщення відповідно до договору дарування від 22.02.2019. ОСОБА_14 , так як і ОСОБА_4 , не має жодного відношення до кримінального провадження, вважає що потреба у накладенні арешту на даний час відпала, просила клопотання про скасування арешту задовольнити.

У судове засідання заявник ОСОБА_15 , заявниця ОСОБА_4 , представник заявника ОСОБА_5 не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. Безпосередньо в своєму клопотанні про скасування арешту майна ОСОБА_15 зазначено про розгляд клопотання без його участі, також адвокатом ОСОБА_5 скеровано до суду заяву про розгляд клопотання про скасування арешту майна без її участі (28.11.2025). За зазначених обставин суд вирішив за можливе розглянути зазначені клопотання на даній стадії кримінального провадження без їх участі.

У судове засідання обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився, однак, зважаючи на присутність захисника в судовому засіданні, враховуючи його думку, зміст процесуального питання, що розглядається, суд вважає за можливе розглянути зазначене клопотання на даній стадії кримінального провадження без його участі.

Суд також враховує строки розгляду клопотання й приписи ст.174 КПК України, а саме, ч.2, якою врегульовано, що про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти заявлених клопотань, мотивуючи тим, що дійсно ОСОБА_15 не є учасником даного кримінального провадження, однак, не зрозуміло, яким чином останній набув право власності на зазначену квартиру, на якій було дійсне обтяження, оскільки на момент накладення арешту власником квартири була потерпіла ОСОБА_16 , після чого право власності якої в незрозумілий спосіб перейшло до ОСОБА_13 , а надалі до ОСОБА_3 .

Аналогічна позиція висловлена прокурором й щодо клопотання ОСОБА_4 . Так, є актуальним питання, яким чином неповнолітня ОСОБА_14 набула права власності на зазначене майно під час перебуванням такого майна під обтяженням.

Прокурор зазначила, що наведені доводи в обох клопотаннях не вказують на необґрунтованість накладень арештів на майно та не доводять, що в подальшому у застосуванні арешту на зазначену квартиру та приміщення відпала потреба, позаяк вони є об`єктами вчинення кримінального правопорушення. Представник сторони обвинувачення вважає, що подані клопотання є передчасними, тому у їх задоволенні просила відмовити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 та представниця ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просили розглянути зазначені клопотання на розсуд суду.

Суд, розглянувши клопотання із додатками, дослідивши матеріали справи (в частині, що розглядається), дані ЄДРСР, дані з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вислухавши думку учасників справи, приходить до таких висновків.

Згідно положенням ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.11.2015 року по справі №200/23340/15-к у кримінальному провадженні за №0000872, накладено на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_4 за клопотаннмя слідчого.

Також, в межах кримінального провадження №0000482 від 18.06.2015 апеляційним судом Дніпропетровської області ухвалою від 06.01.2016 (справа №201/18296/15-к) накладено арешт, серед іншого, й на майно, яке розташоване за адресою: м.Дніпро, вул. Троїцька (раніше - Червона), буд.6, приміщення №2.

Так, як вбачається з наведених вище ухвал суду, жодний власник, володілець майна не був присутнім під час вирішення питання про накладення арешту на їх майно.

Наразі розгляд справи по суті після зміни складу суду не розпочався. Разом з цим, заявниками не підтверджено, що їх інтереси вжиттям заходів забезпечення порушені з часу накладення арешту на майно під час досудового розслядування, позаяк потерпілими у даному провадженні вони не були.

Згідноз наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень відкритої інформації, встановлено, що кримінальне провадження № 0000482 об`єднано з кримінальним провадженням №0000872. Кримінальне провадження на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000872 спрямовано до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (справа № 201/17636/16-к).

Право власності згідно національного законодавства є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Законом встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Згідно долучених документів до поданих клопотань встановлено, що з часу накладення обтяжень (арешту на майно) певні особи (в даному випадку заявник ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_14 ) набули права власності на зазначені у клопотаннях об`єкти, однак, не зрозуміл,о яким чином мали місце певні правочини із зазначеними об`єктами нерухомого майна, позаяк останні перебували під обтяженнями.

Суд вважає, що на сьогодні існує вірогідність знищення та (або) відчуження вказаного майна. Не вжиття заходів забезпечення кримінального провадження унеможливить збереження такого майна для виконання рішення суду в майбутньому, позбавить можливості вживати заходи щодо задоволення вимог потерпілих за рахунок арештованого майна.

Відповідно змісту ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до положень ст.131 цього Кодексу арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Ч.2 ст.170 КПК України також визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Відповідних доводів, що переконали би суд у неактуальності таких ризиків, обидва клопотання не містять. Заходи забезпечення вжиті за клопотанням сторони обвинувачення, яка категорично заперечує проти їх скасування.

Дійсно, за даними відповіді №2055442 від 27.11.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 набув право власності стосовно майна, арешт якого просить скасувати, за результатами прилюдних торгів 17.08.2021.

Крім того, ОСОБА_14 набула право власності на майно, вказане в клопотанні на підставі договору купівлі-продажу 22.02.2019 (відповідь №2055459 від 27.11.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно). Суд звертає увагу на тому, що за даними вказаної відповіді у реєстрі наявний запис виключно про обтяження у справі №202/651/19 на підставі ухвали Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28.01.2019, проте обтяження відповідно до ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.01.2016 (справа №201/18296/15-к) у реєстрі (на електронний запит суду) не відображено. Крім того, за результатами пошуку ухвали у справі №202/651/19 у ЄДРСР такого судового рішення не виявлено (скріншот з ЄДРСР додається).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Аналізуючи подані клопотання, суд дійшов висновку про те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують застосоване втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження. Беручи до уваги мету накладення арешту - забезпечення збереження речових доказів, оскільки зазначене майно було об`єктом кримінального правопорушення, а також арешт накладено обґрунтовано та у його подальшому застосуванні не відпала потреба, наявні обмеження щодо користування та розпорядження майном є співмірним з потребами кримінального провадження.

На переконання суду скасування арешту майна може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити дієвості такого провадження та виконанню завдань, визначених ст.2 КПК України, відтак, подані клопотання є передчасними.

Оскільки підстав для скасування арешту на майно не встановлено, у задоволенні поданих клопотань слід відмовити.

Керуючись ст. 2, 174, 309, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотань ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокатка ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, що подані у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000872 від 04.12.2014,- відмовити.

Копію ухвали надіслати заявникам та прокурору.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1