Провадження №1-кс/523/7764/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 ,захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , осіб які заявили клопотання про взяття на поруки підозрюваного ОСОБА_4 : ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , розглянувши клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, погоджене начальником Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону «Про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» та клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відносно:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець

с. Андріївка Рибницького району Республіки Молдова, зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючий за адресою:

АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, одружений, раніше не судимий, з вищою освітою, який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді начальника навчального курсу факультету підготовки спеціалістів забезпечення та експлуатації військової техніки Військової академії (м. Одеса), у військовому званні «майор», маючого на утриманні малолітню дитину, учасника бойових дій, раніше не судимого, підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України

ВСТАНОВИВ:

Другим слідчим відділом (з дислокацією в місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004566 від 31.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2, ч.5 ст.426-1 КК України.

Процесуальне керівництво у вищевказаному кримінальному провадженні здійснюється Одеською спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу начальника Військової академії (м. Одеса) від 29.12.2022 № 28 майора ОСОБА_4 , призначено на посаду начальника навчального курсу факультету підготовки спеціалістів забезпечення та експлуатації військової техніки Військової академії (м. Одеса) Міністерства оборони України, у військовому званні «майор».

Так, ОСОБА_4 при вступі до Збройних Сил України відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», склав Військову присягу на вірність народу України та присягнув бути вірними та відданими українському народові, непохитно стояти на сторожі свободи і незалежності української держави, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та неухильно дотримуватися Конституції та законів України.

Перебуваючи на посаді начальника навчального курсу факультету підготовки спеціалістів забезпечення та експлуатації військової техніки Військової академії (м. Одеса) Міністерства оборони України знав та розумів, що відповідно до пункту ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року, на нього, у тому числі, покладено обов`язки додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України Про введення воєнного стану

в Україні від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІX введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово продовжувався.

В останній раз, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 20 жовтня 2025 року № 793/2025, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 21.10.2025 № 4643-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 05 листопада 2025 року строком на 90 діб.

Відтак, з 24.02.2022 по теперішній час на всій території України діє воєнний стан.

Відповідно до Указу президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 № 64/2022 та набуття чинності Указу президента «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 в Україні оголошено мобілізацію та здійснюються відповідні мобілізаційні заходи.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Згідно із ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати негідних вчинків.

Згідно із ч. 12 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Відповідно до Примітки до ст. 425 КК України під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Згідно примітки ст. 369-2 КК України особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є особи, визначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», а також службові особи, визначені у частині четвертій статті 18 цього Кодексу.

Підпунктом «г» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки, особовий склад штатних військово-лікарських комісій.

Таким чином, ОСОБА_4 перебуваючи на посаді начальника навчального курсу факультету підготовки спеціалістів забезпечення та експлуатації військової техніки Військової академії (м. Одеса) Міністерства оборони України, у військовому званні «майор» є військовою посадовою особою та особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, ОСОБА_4 , всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення став на шлях злочинної діяльності та умисно вчинив корисливий корупційний злочин.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, на 4 курсі факультету підготовки спеціалістів забезпечення та експлуатації військової техніки Військової академії м. Одеси навчається курсант ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , повні анкетні дані яких на теперішній час досудовим розслідуванням не встановлено.

Маючи між собою товариські відносини, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , знаючи про наявність у ОСОБА_16 транспортного засобу мопеду, час від часу переставляли мопед в інше місце, жартуючи при цьому про викрадення мопеду.

В подальшому, в невстановлений досудовим розслідуванням час, в серпні 2025 року вищевказані особи переставили мопед за гаражі неподалік від Військової академії, та через деякий час його викрали невстановлені особи.

В подальшому, в жовтні 2025 року ОСОБА_11 стало відомо, що ОСОБА_15 написав заяву до поліції про викрадення мопеду.

В невстановлений досудовим розслідуванням час, 29.10.2025 ОСОБА_4 , викликав до себе курсанта ОСОБА_17 та вони поїхали до Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області. Далі, після повернення ОСОБА_4 викликав до себе ОСОБА_11 після чого останні разом також поїхали до указаного відділу поліції, та пізніше туди ж привезли ОСОБА_18 .

Знаходячись у приміщенні відділу поліції співробітник Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області на ім`я ОСОБА_19 , повні анкетні дані та посада на теперішній час не встановлені, відібрав у ОСОБА_20 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 пояснення, склали дактилоскопічні карти та оглянули мобільні телефони а працівник поліції на ім`я ОСОБА_19 , сказав щоб вони «вирішували» питання із ОСОБА_21 (власником мопеду).

У подальшому, ОСОБА_4 , ОСОБА_22 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 направились до Військової академії, де у приміщенні автомобільної кафедри ОСОБА_4 повідомив, що 30.10.2025 близько 12:00 годин необхідно забезпечити прибуття батьків та нібито задля уникнення проблем необхідно відшкодувати 900 доларів ОСОБА_23 (власнику мопеду) та збирати ще певну суму грошових коштів, про яку він повідомить батькам.

Наступного дня, 30.10.2025 близько 12:00 годин під час зустрічі із батьками вищевказаних курсантів Військової академії неподалік від її території, ОСОБА_4 повідомив усім присутнім, що курсантів Військової академії ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та ОСОБА_18 очікують великі проблеми, у зв`язку із тим, що вони ніби причетні до викрадення мопеду, та їм загрожує кримінальна відповідальність у вигляді 8 років позбавлення волі, з подальшим відрахуванням з Військової академії.

В цей час, ОСОБА_4 висловив вимогу ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та їхнім батькам вимогу щодо надання неправомірної вигоди у розмірі 8800 доларів США, за вирішення питання із уповноваженими особами відділу поліції щодо закриття кримінального провадження. Також, ОСОБА_4 додав, що у разі ненадання неправомірної вигоди, він як куратор та начальник курсу повідомить отриману інформацію вищому керівництву, внаслідок чого буде здійснено їхнє відрахування.

Крім того, у ході розмови ОСОБА_4 повідомив присутнім, що раніше він працював у правоохоронних органах, зокрема у Малиновському відділі поліції, та що, лише завдяки йому та його зв`язкам, їх наразі не затримано та вони продовжують навчання в академії.

Після цього, ОСОБА_4 визначив строк надання неправомірної вигоди якнайшвидше, але не пізніше 31.10.2025.

Наступного дня, 31.10.2025 в невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 викликав курсантів Військової академії ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , висловив вимогу про необхідність надання хоча б частини неправомірної вигоди та продовжуючи погрози зазначив, що у разі несплати коштів їх відрахують з Військової академії.

В цей час, ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_4 про те, що вони за короткий час назбирали лише 2300 доларів США, після чого ОСОБА_4 повідомив про необхідність написання розписок про передачу останньому грошових коштів у розмірі 575 доларів США та 125 Євро з кожного у строк до 06.11.2025, які вони написали диктовку ОСОБА_4 .

Також, ОСОБА_4 повідомив, що грошові кошти у сумі 500 Євро це відсотки за те, що ми не розрахувались вчасно за закриття питання, а грошові кошти у сумі 2300 доларів США це кошти, які він передасть їх ОСОБА_23 (власнику мопеду), після чого ОСОБА_11 діючи на виконання раніше висловлених ОСОБА_4 вимог, передав 2300 доларів США ОСОБА_4 , а останній в свою чергу повідомив про необхідність накопичення решти неправомірної вигоди та передачі йому для вирішення питання із працівниками поліції.

В подальшому 12.11.2025 близько 16:35 годин, на виконання раніше обумовлених домовленостей, курсанти Військової академії ОСОБА_22 , ОСОБА_13 , ОСОБА_27 та ОСОБА_12 прибув до службового кабінету ОСОБА_4 , який розташований у приміщенні Військової академії (м. Одеса) за адресою: м. Одеса (більш точна інформація в умовах венного стану не розголошується) де ОСОБА_11 на раніше висловлену вимогу ОСОБА_4 передав останньому поліетиленовий пакет з частиною неправомірної вигоди у розмірі 5900 доларів США, що станом на 12.11.2025 згідно офіційного курсу Національного банку України складало 247 882 гривень, за здійснення впливу на прийняття рішення уповноваженими службовими особами Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Після одержання неправомірної вигоди та проведення першочергових слідчих дій ОСОБА_4 був затриманий працівниками правоохоронних органів за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення в порядку ст. 208 КПК України, а його злочинну діяльність припинено.

У подальшому, 13.11.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого: ч. 3 ст. 369-2 КК України у одержанні неправомірної вигоди для себе за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави поєднане з вимаганням.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий посилається на обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а також на те, що існують ризики, передбачені п.п. 1,2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, які дають йому достатні підстави вважати, що підозрюваний може спробувати переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речові докази; незаконно впливати на свідків, експертів; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Копії клопотання та матеріалів, що обґрунтовують клопотання, вручені підозрюваному завчасно.

Прокурор в судовому засіданні просив клопотання задовольнити та обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення застави у розмірі 160 (сто шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 484 480 (чотириста вісімдесят чотори тимясі чотириста вісімдесят) гривень.

Підозрюваний та його захисники заперечували проти задоволення клопотання, через недоведеність ризиків на які посилається прокурор, та можливість обрання іншого запобіжного заходу , не пов`язаного з триманням під вартою, не обгрунтованістю підозри адже жодного факту вимагання не доведено. Також захист наполягав на визначення застави в межах 80 прожиткових мінімумів.

Поручителі зазначили, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, не судимий, учасник бойових дій, то ж є підстави передати його на поруки.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією в місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004566 від 31.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України.

12.11.2025 ОСОБА_4 затримано у порядку ст.208 КПК України

13.11.2025 ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Від підозрюваного скарг на незаконні дії відносно нього з боку працівників органів досудового розслідування не надходили, інших заяв та клопотань не було.

Вивчивши клопотання та надані суду матеріали, вислухавши думки прокурора, захисника та підозрюваного, приходжу до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри, належить прийняти до уваги п. 57 рішення ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» від 29 серпня і 24 жовтня 1997 року, згідно до якого наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа, ймовірно, вчинила правопорушення. А також рішення ЄСПЛ по справі «Мюрей проти сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, в якому зазначено, що факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального провадження, тобто факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку.

При розгляді вказаного клопотання було встановлено що обґрунтованість підозри ОСОБА_4 в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині підтверджується в сукупності наступними матеріалами кримінального провадження, а саме: заявою ОСОБА_28 про вимагання ОСОБА_4 неправомірної вигоди у розмірі 8800 доларів США; матеріалами 2 ОВ ТУ ДБР у м. Миколаєві про виявлений злочин; матеріалами 7 Управління ДВКР Служби Безпеки України про виявлений злочин; протоколами допиту ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_11 у якості свідків які повідомили про вимагання грошових коштів для передачі їх працівникам поліції для закриття кримінального провадження відносно курсантів; протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 ; протоколами огляду та вручення грошових коштів ОСОБА_11 ; протоколом обшуку за місцем мешкання ОСОБА_30 де виявлені грошові кошти, передані ОСОБА_11 ОСОБА_4 у розмірі 400 Євро; протоколом обшуку за місцем роботи - службового кабінету Військової академії ОСОБА_4 ; протоколом обшуку за місцем роботи - службового кабінету Військової академії ОСОБА_31 , де ОСОБА_4 отримав грошові кошти у розмірі 5900 доларів США; та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, в судовому засіданні прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики:

Переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Зазначений ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Так, ОСОБА_4 на даній стадії досудового розслідування інкриміновано кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 369-2 КК України, що згідно примітки до ст. 45 КК України, є корупційним кримінальним правопорушенням, а тому з урахуванням вимог ст. ст. 69, 74, 75 КК України, у разі доведення вини у суді, останньому може бути призначено покарання виключно у вигляді позбавлення волі.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Маючи значний досвід роботи в сфері оборони правоохоронних органах, усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 може використати наявні у нього засоби та можливості для переховування від правоохоронних органів і суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

На даний час, ОСОБА_4 також достатньо обізнаний зі змістом отриманих результатів проведених слідчих (розшукових) дій стосовно нього, іншими доказами у кримінальному провадженні, що створює додатковий ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку із чим, застосування більш м`якого запобіжного заходу не є виправданим.

У зв`язку з чим, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування, здійснити виїзд на непідконтрольну Україні території Херсонської, Запорозької, Луганської, Донецької областей чи АР Крим, або за наявності паспорту громадянина України для виїзду за кордон, взагалі виїхати до іншої країни.

Одночасно з цим, з огляду на військову агресію російської федерації проти України в уповноважених органів ускладнене здійснення належного контролю за перетином особами державного кордону України. Зазначена обставина свідчить про можливість його перетину, у тому числі поза офіційними пунктами пропуску, а тому існуючі законодавчі обмеження для виїзду громадян України за кордон, не виключають такої можливості.

Також, ОСОБА_4 будучи співробітником правоохоронного органу, маючий досвід роботи у правоохоронних органах з 2003 по 2006 роки ознайомлений з тактикою та методами розшуку осіб у кримінальних провадженнях, у тому числі шляхом проведення негласних (слідчих) розшукових дій, а тому здобуті знання під час проходження служби, підозрюваний може використати з метою власного переховування від органу досудового розслідування, та як наслідок, уникнути настання кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження.

Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Зазначений ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України та обґрунтовується тим, що характер інкримінованого підозрюваному злочину має корисливу спрямованість та вчинений з використанням службового становища.

Застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, може надати можливість підозрюваному вчинити зазначені дії з такими речами у кримінальному провадженні, з огляду на викладені обставини.

Підозрюваний ОСОБА_4 володіє інформацією про кримінальне провадження стосовно нього, обставин, що є предметом доказування у кримінальному провадженні, а тому може вжити заходів, як особисто так і використовуючи знайомства в правоохоронних органах, з метою знищення речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, які перебувають у володінні Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області, що у свою чергу створить перешкоди органу досудового розслідування у їх вилученні з метою подальшого призначення в разі необхідності відповідних судових експертиз.

Ризик незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Зазначений ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та обґрунтовується тим, що відповідно до передбаченої КПК процедури показання свідків отримуються спочатку на стадії досудового розслідування шляхом їх допиту слідчим чи прокурором, а згодом після направлення обвинувального акта до суду такі показання отримуються та перевіряються на стадії судового розгляду шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні (статті 23, 224, 352 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Тобто ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього надання під час судового розгляду показань свідками, й тому заборона спілкуватися з певними особами як наслідок можливості ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення показань учасників кримінального провадження, які мають доказову силу.

Враховуючи викладені обставини вчинення кримінального правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_4 може здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, у тому числі на ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_32 , а також на свідків, які ще не допитані органом досудового розслідування, з метою зміни чи відмови від наданих ними показань, тобто є наявним ризик незаконного впливу підозрюваним на таких осіб.

За рахунок поточної посади та раніше займаних посад та реалізації своїх повноважень, ОСОБА_4 має постійні стійкі зв`язки з іншими структурними підрозділами органів державної влади, дає змогу впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, не будучи обмеженим у спілкуванні із свідками, ознайомившись зі змістом їх показань, протоколи допиту яких є у додатках до клопотання про застосування запобіжного заходу, ОСОБА_4 матиме можливість з метою уникнення кримінальної відповідальності сам, або за допомогою третіх осіб, впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Зазначений ризик передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України та обґрунтовується тим, що як вже зазначалося вище, ОСОБА_4 має досвід роботи в правоохоронних органах, а тому останній обізнаний з тактикою та методикою розслідування кримінальних правопорушень, та може вжити заходів щодо перешкоджання кримінальному провадженню (штучне затягування досудового розслідування; розголошення відомостей результатів досудового розслідування, що призведе до його неповноти, втрати доказів вини підозрюваних тощо).

Крім того, наразі у кримінальному провадженні заплановано призначення судових експертиз, проведення яких буде доручено експертам ОНДІСЕ МЮ України або Одеського НДЕКЦ МВС, а тому існує ризик перешкоджанню кримінальному провадженню шляхом впливу на експертів, враховуючи стійкі зв`язки підозрюваного (в силу досвіду роботи в правоохоронних органах Одеської області) з іншими структурними підрозділами органів державної влади.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання винуватим, вважаю, що прокурором під час розгляду клопотання надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, не зважаючи на міцні соціальні зв`язки підозрюваного, наявність статусу УБД, наявність нагород та відзнак, дитини з тяжким захворюванням.

З цих самих підстав клопотання поручителів не може бути задоволене.

Крім того, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистості, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладених в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції» він переважає над особистим інтересом підозрюваного.

Відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема правової позиції, викладеній в п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України, вирішуючи питання щодо можливості застосування інших запобіжних заходів відносно підозрюваного, зважаючи на обґрунтованість підозри та наявність вказаних ризиків, та приймаючи до уваги відсутність фактичних даних, які свідчать про зміну цих ризиків, суд вважає неможливим запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України - не має.

З огляду на вищевикладене слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного є достатньо обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3,5 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених КПК України. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З питання встановлення застави то її розмір повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та тому ступеню довіри щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного (обвинуваченого), який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за кваліфікуючими ознаками: одержання неправомірної вигоди для себе за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави поєднане з вимаганням, та з урахуванням його майнового стану.

Таким чином з урахуванням офіційних доходів підозрюваного близько 40 000 грн. на місяць, розміру неправомірної вигоди, слідчий суддя вважає, що застава має становити 160 (сто шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 484 480 (чотириста вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят) гривень.

З приводу доводів підозрюваного та захисників про недоведеності ризиків, то слідчим суддею досліджено докази які засвідчують їх наявність та спростовують доводи сторони захисту, а надані докази свідчать про обґрунтованість підозри саме з урахуванням кваліфікуючої ознаки «вимагання».

На підставі встановленого, керуючись ст. ст. 132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 та поручителів про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді особистої поруки- відмовити.

Клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_33 задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, із триманням в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» , що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 11 , тобто до 10.01.2026 року включно.

Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та покладених на підозрюваного обов`язків у разі внесення застави, закінчується 10.01.2026 року.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України у розмірі - 160 (сто шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 484 480 (чотириста вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят) гривень.

Визначену заставу, необхідно внести у грошовій одиниці України на такі реквізити - отримувач коштів «Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області», код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26302945, рахунок отримувача UA0005435, банк отримувача «ДКСУ м. Київ», код банку отримувача 820172.

Підозрюваний (обвинувачений) або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу. Підозрюваний, обвинувачений звільняються з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- прибувати до слідчого з визначеною періодичністю, а саме кожної середи;

-утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні та іншими підозрюваними;

-здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну до ГУ ДМС в Одеській області.

Роз`яснити підозрюваному (обвинуваченому), що відповідно до ч.ч. 8, 10, 11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Виконання ухвали покласти на прокурора та ДУ «Одеський слідчий ізолятор», відповідно, в частинах, що стосуються їх повноважень.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору, та направити начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Слідчий суддя : ОСОБА_1