КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/8796/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеці м. Дніпро, Дніпропетровської області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , яке погоджено прокурором другого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , подане в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109 від 05 серпня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 .

Застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком до 29 грудня 2025 включно, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000109 від 05 серпня 2024 року.

Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави, розмір якої визначено в сумі 30 000 000,00 грн., зобов`язавши підозрювану ОСОБА_7 виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися з міста Дніпро, Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Строк обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави визначено в межах строку досудового розслідування, а саме до 29 грудня 2025 року включно.

Роз`яснено підозрюваній, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, де особа утримується.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи, де особа утримується, має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваної з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрювана зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрювана вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2025 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної у кримінальному провадженні №0000109 від 05.08.2024 року ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ст. 368-5 КК України, та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Також адвокат просить, у разі обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді триманням під вартою - визначити підозрюваній ОСОБА_7 заставу у сумі 80-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що сторона захисту не погоджується з ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 листопада 2025 року, вважає її такою, що суперечить нормам чинного законодавства, та постановленою без врахування зауважень сторони захисту щодо необґрунтованості підозри та відсутності ризиків, які визначені ст. 177 КПК України.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 не містить доказів наявності обґрунтованої підозри.

Також захисник посилається на те, що кримінальне провадження №0000109 від 05.08.2024 року не має жодного відношення до підозрюваної.

Вказує, що до матеріалів клопотання долучено витяг з ЄРДР, за текстом якого зазначено, що кримінальне провадження зареєстровано 05.08.2024 року на підставі матеріалів правоохоронних, судових та контролюючих органів за фактом вчинення наступних злочинів: «Невстановлені посадові особи контролюючих органів, зловживаючи своїм службовим становищем, використовуючи його всупереч інтересам служби, діючи умисно з корисливих мотивів, під час проведення перевірок діяльності товариств на предмет дотримання законодавства, не вживаючи всіх передбачених законодавством заходів щодо припинення правопорушень», «Невстановлені посадові особи контролюючих органів здійснюють розкрадання коштів комунальних підприємств шляхом проведення безтоварних операцій з управління відходами», «Невстановлені посадові особи контролюючих органів, зловживаючи владою та службовим становищем здійснюють незаконне видобування корисних копалин місцевого значення на об`єктах природно-заповідного фонду», «Невстановлені службові особи контролюючих органів здійснюють заволодіння земельних ділянок шляхом обману, вчиняючи вказане кримінальне правопорушення у великих розмірах», «Посадові особи контролюючих органів, які уповноваженні на виконання функцій держави, набули активи, вартість яких більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян».

На думку апелянта, з наведеного витягу випливає, що станом на 05.08.2024 року посадові особи вже вчинювали злочин, передбачений ст. 368-5 КК України.

Однак, як вказано за текстом клопотання, підозрювана була призначена на посаду 30.09.2024 року.

За текстом клопотання слідчого «у період з 01.01.2025 по 31.10.2025 року набула активів вартістю 46 444 493 грн., законність набуття яких не підтверджено доказами та які значно перевищують її законні доходи».

Відповідно, на момент внесення відомостей щодо вчинюваних кримінальних правопорушень до ЄРДР - 05.08.2024 року, підозрювана не обіймала відповідну посаду та не була суб`єктом вчинення злочину.

Адвокат зауважує, що призначення ОСОБА_7 на посаду відбулось через 1,5 місяці після внесення відомостей до ЄРДР, і наведене свідчить про єдине - кримінальне провадження не має та не може мати жодного відношення до підозрюваної.

Захисник зазначає про те, що слідчі дії у кримінальному провадженні проводились у відношенні інших осіб, до діяльності яких підозрювана не мала та не має жодного відношення. У відношенні підозрюваної у вказаному кримінальному провадженні не проводились слідчі дії, та не проводились НС(Р)Д.

Крім цього апелянт вказує на те, що в матеріалах відсутні будь-які докази щодо наявності в діях підозрюваної складу інкримінованого їй правопорушення (злочину). Це в тому числі підтверджується тим, що слідчим вказано за текстом підозри, що правоохоронними органами не встановлено не тільки час, але й спосіб нібито вчиненого правопорушення.

Так, правоохоронними органами не встановлено (не доведено) наявність складу в діях підозрюваної інкримінованого їй злочину, більш того фактично навіть не встановлено саму подію злочину.

Щодо грошових коштів, які були вилучені 31.10.2025 року та протоколу обшуку від 31.10.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , якими слідчий обґрунтовує підозру, то ці кошти не є грошовими коштами підозрюваної та не мають до неї жодного відношення.

Крім того, ОСОБА_7 не є власницею цієї квартири та не мешкає в ній. Про вказані обставини слідчі органи обізнані, однак навмисно видозмінюють обставини та зазначають недостовірні відомості.

Також на підтвердження необґрунтованості підозри захисник зазначає, що згідно інформації про особу, що долучена безпосередньо слідчим до клопотання, зазначено, що місце проживання/перебування ОСОБА_7 є АДРЕСА_2 .

Тобто, на момент складення повідомлення про підозру та клопотання про обрання запобіжного заходу слідчому було достовірно відомо та підтверджено відповідними доказами той факт, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , та грошові кошти, які в ній зберігались, не мають та не мали жодного відношення до підозрюваної.

Той факт, що на момент обшуку підозрювана перебувала в квартирі, не свідчить та не може свідчити про приналежність їй наявних у квартирі грошових коштів.

Щодо доказів у кримінальному провадженні адвокат зазначає наступне.

Протокол обшуку від 31.10.2025 року за місцем проживання ОСОБА_7 не є та не може рахуватись доказом провини особи, оскільки обшук не проводився «за місцем проживання ОСОБА_11 », дозвіл на обшук було надано для проведення обшуку в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , без визначення переліку осіб, що проживають у вказаній квартирі, і тим більше без визначення осіб, у яких у квартирі (або щодо яких) має бути проведено обшук, за текстом на обшук взагалі відсутні будь-які посилання щодо ОСОБА_7 .

Окрім того квартира за адресою АДРЕСА_1 належить іншій особі ОСОБА_12 .

Адвокат вказує, що протокол обшуку від 31.10.2025 року за місцем знаходження Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області), під час якого, серед іншого вилучено особову справу ОСОБА_7 , не свідчить та не може свідчити про незаконне збагачення особи - вказаний документ є виключно характеризуючим документом, який більше свідчить на користь сторони захисту, оскільки характеризує особу як відданого своїй справі співробітника, ніж на користь сторони обвинувачення.

Щодо протоколу допиту свідка ОСОБА_13 , від 21.08.2025 року, під час якого свідок повідомив про виявлені факти володіння та користування майном ОСОБА_7 , яке відсутнє в поданій нею декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також про можливе джерело доходів, то ОСОБА_14 є співробітником поліції, який підзвітний та підконтрольний слідчому та прокурору, а тому його свідчення взагалі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не є та не можуть бути достовірними та апріорі є упередженими, як свідчення «представника» сторони обвинувачення, який і приймав участь у проведенні обшуку.

Апелянт вважає, що приблизно 200-205 аркушів клопотання з 229 аркушів, наданих стороні захисту, не мають реального відношення до доказів наданих стороною обвинувачення на підтвердження вчинення ОСОБА_7 злочину.

Також вказує на те, що висунута підозра ОСОБА_7 не відповідає критеріям обґрунтованості, про які зазначає Європейський суд.

Скаржник вважає, що необ`єктивність та порушення стороною обвинувачення необхідного балансу між функцією звинувачення та встановлення об`єктивної істини у справі, поставило під сумніви як висновки, викладені у клопотанні, так і об`єктивність зібраної доказової бази, чому має бути надано оцінку судом.

В даному випадку підозра є не тільки необґрунтованою - вона є ефемерною ідеєю обвинувачення, що не ґрунтується на жодному належному та допустимому доказі.

Захисник у скарзі посилається на те, що під час постановлення оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не врахував безпідставність та необґрунтованість пред`явленої підозри та відповідно необґрунтованість клопотання про обрання запобіжного заходу в частині обґрунтування підозри та тяжкості пред`явленого злочину.

Крім цього, суд першої інстанції не врахував відсутність ризиків, на які посилається сторона обвинувачення у своєму клопотанні.

Фактично клопотання обґрунтовується виключно тяжкістю інкримінованого покарання, при цьому «тяжкість» інкримінованого злочину в даному випадку не підтверджена жодними доказами зі сторони обвинувачення.

Відповідно наразі тяжкість підозри, яка навіть не є належним чином підтвердженою, не є та не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Сам факт існування закордонного паспорту не є та не може бути підтвердженням наявності ризику переховування від органів слідства і тим більш не є підставою для застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді під тримання під вартою.

Вказаний ризик долається наступними засобами: застосування електронного браслету, вилучення електронного паспорту, позначення відповідної заборони на виїзд державній прикордонній службі.

Сторона обвинувачення зазначає, що існує ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, однак, така позиція сторони обвинувачення є нічим не підтвердженими домислами та вигадками сторони обвинувачення.

Посилання на те, що підозрювана може вплинути на свідків або знищити документи, є недоречним.

Крім того, дані питання також вирішуються шляхом покладення на особу додаткових обов`язків, наприклад «обов`язку утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними та свідками».

Припущення слідчого, що підозрювана може вчинити правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення є лише вигадкою сторони обвинувачення, що не підтверджено жодними доказами у справі.

Таким чином, не маючи жодних доказів, сторона обвинувачення не може стверджувати про те, що особа може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Фактично, своїми голослівними заявами, що не підтверджені жодними доказами, сторона обвинувачення порушує конституційне право підозрюваної на презумпцію невинуватості.

Всі спроби сторони обвинувачення обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зумовлені в реальності лише суворістю ймовірного покарання.

При цьому, одних лише припущень сторони обвинувачення щодо наявності певних ризиків недостатньо для винесення слідчим суддею, судом рішення про обрання запобіжного заходу, кожен конкретний ризик має бути доведений та обґрунтований доказами його існування, з наданням копій матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Апелянт зауважує, що сторона обвинувачення з метою встановлення обґрунтованості підозри посилається на низку доказів, що свідчить про повноту проведення слідства та відповідно відсутність ризику втрати доказів, оскільки згідно позиції слідства всі свідки, якими обґрунтовано підозру, допитані, докази вже зібрано, підозра є обґрунтованою.

А тому посилання сторони обвинувачення на вказані в клопотанні ризики носять тільки характер припущення.

Адвокат також вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, що передбачені ст.177 КПК України, а судом першої інстанції необґрунтовано не надано оцінку можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім цього, суд першої інстанції під час постановлення оскаржуваного рішення не надав належної оцінки обставинам, що вказані в ст. 178 КПК України.

Так, підозрювана має міцні соціальні зв`язки: має постійне місце проживання, має родину, сина, онуків займає шанобливе місце у суспільстві та має хвору матір ОСОБА_15 , що підтверджується долученими до клопотання доказами, має позитивні характеристики.

Скаржник зазначає, що за вказаних вище обставин судом першої інстанції не було враховано, що слідством не було встановлено та доведено належними доказами наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, більш того не було враховано під час складення клопотання вимог ст. 178 КПК України, що само по собі свідчить про відсутність підстав для його задоволення та явний обвинувальний ухил слідства під час складання процесуальних документів.

Вказаний аспект свідчить в першу чергу про необ`єктивність застосованого запобіжного заходу та відповідно порушення необхідного балансу між функцією звинувачення та встановлення об`єктивної істини у справі.

Також, під час постановлення оскаржуваної ухвали та визначенні розміру застави, суд першої інстанції не надав належної оцінки майновому стану підозрюваної та обрав розмір застави, що є завідомо непомірним для підозрюваної та таким, що не відповідає положенням ст. 182 КПК України.

Розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Не зважаючи на майновий стан підозрюваної та положення ч. 5 ст. 182 КПК України, суд обрав для підозрюваної завідомо непомірний розмір застави в розмірі 30 000 000 грн.

Сторона захисту вважає, що обраний судом першої інстанції альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в 30 млн. грн., є таким, що не відповідає принципам КПК України, майновому стану підозрюваної, є завідомо непомірним для неї, та порушує право на свободу підозрюваної.

З огляду викладеного вище, адвокат ОСОБА_6 вважає, що ухвала Печерського районного суду міста Києва у справі №757/54224/25 від 01 листопада 2025 року є протиправною, такою, що постановлена з порушеннями положень КПК України, без надання повної та об`єктивної оцінки наданим доказам. Під час постановлення оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не врахував відсутність обґрунтованої підозри та ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України.

Також оскаржувана ухвала порушує принципи балансу між функцією звинувачення та встановлення об`єктивної істини у справі, порушує право підозрюваної на свободу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваної ОСОБА_7 , її захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000109 від 05.08.2024 за фактом зловживання службовим становищем службовими особами Державної екологічної інспекції Придніпровського округу з метою отримання неправомірної вигоди, розкрадання коштів комунальних підприємств у великих розмірах шляхом проведення безтоварних операцій з відходами, незаконне видобування корисних копалин на об`єктах природно-заповідного фонду, шахрайство із земельними ділянками державної власності, незаконним збагаченням, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 240, ч. 4 ст. 190, ст. 368-5 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що відповідно до наказу Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) від 30.09.2024 № 182-о ОСОБА_7 призначено на посаду начальника Дніпровського районного відділу державного екологічного нагляду (контролю) Дніпропетровської області - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природнього середовища Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області).

Відповідно до статей 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 20 Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції, яку ратифіковано Верховною радою України із заявами Законом № 251-V (251-16) від 18.10.2006 за умови дотримання своєї конституції та основоположних принципів своєї правової системи кожна Держава-учасниця розглядає можливість вжиття таких законодавчих та інших заходів, які можуть бути необхідними для визнання злочином умисне незаконне збагачення, тобто значне збільшення активів державної посадової особи, яке перевищує її законні доходи і які вона не може раціонально обґрунтувати.

Таким чином, ОСОБА_7 , обіймаючи у період часу з 30.09.2024 року по теперішній час посаду начальника Дніпровського районного відділу державного екологічного нагляду (контролю) Дніпропетровської області - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природнього середовища Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області), є особою, уповноваженою на виконання функцій державиу розумінні п. 1 Примітки до ст. 368-5 КК України, є особою на яку поширюються обмеження, встановлені Законом України «Про запобігання корупції».

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» державні службовці є суб`єктами, відповідальними за корупційні правопорушення.

Відповідно до положень Примітки до ст. 368-5 КК України, Особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є особи, зазначені у пункті 1 та у підпункті "ґ" пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Під набуттям активів слід розуміти набуття їх особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у власність, а також набуття активів у власність іншою фізичною або юридичною особою, якщо доведено, що таке набуття було здійснено за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Під активами слід розуміти грошові кошти (у тому числі готівкові кошти, кошти, що перебувають на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах), інше майно, майнові права, нематеріальні активи, у тому числі криптовалюти, обсяг зменшення фінансових зобов`язань, а також роботи чи послуги, надані особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Під законними доходами особи слід розуміти доходи, правомірно отримані особою із законних джерел, зокрема визначених пунктами 7 і 8 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції».

При визначенні різниці між вартістю набутих активів та законними доходами не враховуються активи, які є предметом провадження у справах про визнання активів необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави, а також активи, стягнуті в дохід держави в рамках такого провадження.

Згідно із частиною 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно із частиною 1 статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» у деклараціях, серед іншого, зазначаються відомості про персональні дані особи, що їх декларує, об`єкти нерухомості, цінне рухоме майно, отримані доходи, наявні у суб`єкта декларування або членів його сім`ї грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках або які зберігаються у банку; банківські та інші фінансові установи, у тому числі за кордоном, у яких у суб`єкта декларування або членів його сім`ї відкриті рахунки (незалежно від типу рахунку, а також рахунки, відкриті третіми особами на ім`я суб`єкта декларування або членів його сім`ї) або зберігаються кошти, інше майно тощо.

Таким чином, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_7 , обіймаючи посаду начальника Дніпровського районного відділу державного екологічного нагляду (контролю) Дніпропетровської області - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природнього середовища Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області), належала до суб`єктів, на яких поширюється дія вказаного Закону, в тому числі в частині обов`язку щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному вебсайті НАЗК декларацію за минулий рік за формою, що визначається НАЗК.

Так, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді начальника Дніпровського районного відділу державного екологічного нагляду (контролю) Дніпропетровської області - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природнього середовища Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) знала та розуміла, що на неї покладено обов`язки додержуватися Конституції та законів України, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, ОСОБА_7 , усупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення умисно, обіймаючи посаду начальника Дніпровського районного відділу державного екологічного нагляду (контролю) Дніпропетровської області - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природнього середовища Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області), у період з 01.01.2025 по 31.10.2025 набула активів вартістю 46 444 493 гривень, законність підстав набуття яких не підтверджено доказами та які значно перевищують її законні доходи, за наступних обставин.

03.03.2025 року, о 10 годині 08 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, здійснивши вихід у мережу Інтернет та заповнивши на офіційному вебсайті НАЗК за URL-адресою https://nazk.gov.ua затверджену НАЗК форму декларації, із застосуванням особистого кваліфікованого електронного підпису, подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2024 рік.

Перед підписанням декларації ОСОБА_7 ознайомилася з попередженням про відповідальність за внесення до неї завідомо недостовірних відомостей, а також підтвердила їх повноту та достовірність шляхом проставлення відповідної відмітки.

Перелік інформації, яка зазначається у декларації, визначений ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції». При цьому під час заповнення декларації суб`єкти декларування, в тому числі і ОСОБА_7 , ознайомлюються із методичними настановами щодо заповнення декларації. Таким чином, ОСОБА_7 була обізнана із правилами заповнення декларації перед початком внесення інформації до розділів декларації за 2024 рік.

Так, у ході заповнення вищевказаної декларації, ОСОБА_7 внесла до її відповідних розділів інформацію про об`єкти нерухомості, транспортні засоби, доходи, у тому числі подарунки, грошові активи, банківські та інші фінансові установи, у тому числі за кордоном, у яких у суб`єкта декларування або членів його сім`ї відкриті рахунки або зберігаються кошти, інше майно.

У розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» вищевказаної декларації, ОСОБА_7 зазначила доходи в розмірі 352 807 гривень від ДЕРЖАВНА ЕКОЛОГІЧНА ІНСПЕКЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКОГО ОКРУГУ (ДНІПРОПЕТРОВСЬКА ТА КІРОВОГРАДСЬКАОБЛАСТІ), .

У розділі 12 «Грошові активи» вищевказаної декларації, ОСОБА_7 зазначила кошти, розміщені на банківських рахунках банку АТ «Райффайзен Банк» в розмірі 2500 EUR, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 31.12.2024, становить 109 816,5 гривень.

При цьому, будь-які інші грошові активи ОСОБА_7 у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2024 рік, не вказала.

В той же час, досудовим розслідування установлено, що ОСОБА_7 за період з січня 2025 року по вересень 2025 року (загальний період 9 міс.) отримала дохід на суму 274 382,28 гривень.

Незважаючи на вищевикладене, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 31.10.2025, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на набуття нею активів, вартість яких більше ніж на три тисячі прожиткових мінімумів для працездатних осіб перевищує її законні доходи.

Так, у невстановлений у ході досудового розслідування час, але не пізніше 31.10.2025 та невстановлений на даний час у ході досудового розслідування спосіб ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою особистого незаконного збагачення, набула активів: грошові кошти 880 233 доларів США (згідно курсу НБУ на дату проведення обшуку становить 36 943 467 гривень), та 201 500 ЄВРО (згідно курсу НБУ на дату проведення обшуку становить 9 775 409 гривень), які зберігала за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 31.10.2025 року старшим слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_16 у ході проведення обшуку у кримінальному провадженні №0000109 від 05.08.2024 за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено грошові кошти у розмірі 880 233 доларів США (згідно курсу НБУ на дату проведення обшуку становить 36 943 467 гривень), та 201 500 ЄВРО (згідно курсу НБУ на дату проведення обшуку становить 9 775 409 гривень), на загальну суму 46 718 876 гривень.

При цьому, різниця між вартістю набутих активів ОСОБА_7 та її законними доходами склала як мінімум 46 323 219 гривні, що більше ніж на три тисячі прожиткових мінімумів для працездатних осіб перевищує законні доходи ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обґрунтовано підозрюється у незаконному збагаченні, а саме у набутті особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, активів, вартість яких більше ніж на три тисячі прожиткових мінімумів для працездатних осіб перевищує її законні доходи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 368-5 КК України.

За результатами проведеного розслідування ОСОБА_7 01.11.2025 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України.

01.11.2025 року старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням, яке погоджено прокурором другого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , поданим в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109 від 05 серпня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення обґрунтовується такими матеріалами:

- протоколом обшуку від 31.10.2025 року за місцем проживання ОСОБА_7 , під час якого виявлено та вилучено кошти у розмірі 880 233 доларів США (згідно курсу НБУ на дату проведення обшуку становить 36 943 467 гривень), та 201 500 ЄВРО (згідно курсу НБУ на дату проведення обшуку становить 9 775 409 гривень), на загальну суму 46 718 876 гривень;

- протоколом обшуку від 31.10.2025 року за місцем знаходження Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області), під час якого, серед іншого, вилучено особову справу ОСОБА_7 ;

- відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми доходів, нарахованих фізичній особі податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи щодо ОСОБА_7 , в яких зазначено доходи, отримані останньою;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 21.08.2025 року, під час якого свідок повідомив про виявлені факти володіння та користування майном ОСОБА_7 , яке відсутнє в її декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також про можливе джерело доходів, які стали джерелом незаконного збагачення;

- відомостями з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування щодо ОСОБА_7 ;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити правопорушення, у якому підозрюється.

Слідчий посилався на те, що відповідно до ст. 178 КПК України, у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено наступне:

- зібрані під час досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність ОСОБА_7 до вчинення нею злочину, передбаченого ст. 368-5 КК України;

- підозрювана ОСОБА_7 вчинила тяжке кримінальне правопорушення (злочин), за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, тож тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні (злочині), у вчиненні якого вона підозрюється, є достатньою та співрозмірною для обрання їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- вік та стан здоров`я підозрюваної ОСОБА_7 дозволяють їй перебувати в слідчому ізоляторі під час досудового розслідування, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У клопотанні зазначено про те, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_7 .

Застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання та домашній арешт, не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваної, не зменшать наявність вищевказаних ризиків та не зможуть перешкодити їх реалізації, оскільки, зважаючи на особу підозрюваної, вона не може самоорганізуватися для здійснення належного самоконтролю.

Неможливе і застосування до підозрюваної ОСОБА_7 і запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент повідомлення їй про підозру та звернення до слідчого судді із вказаним клопотанням до органу досудового розслідування не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання відносно підозрюваної саме такого запобіжного заходу.

Зазначені обставини, на підставі яких зроблено висновок про необхідність застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, містяться у вищезазначених матеріалах кримінального провадження, а також інших доказах, зібраних у ході досудового розслідування.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом з тим, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме його тяжкість, розмір незаконного збагачення, який станом на зараз становить 46 323 219 гривень, сімейний стан, відсутність на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, наявність даних про можливу причетність до інших корупційних правопорушень, а також ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про які зазначено раніше, та значну суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_18 злочину, у сторони обвинувачення немає підстав вважати, що застава, сума якої визначатиметься виключно до ступеню тяжкості злочину, зможе забезпечити реалізацію мети обрання запобіжного заходу, та керуючись ч. 5 ст. 182 КПК України, яка передбачає, що «у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів мінімальної заробітної плати відповідно», на думку сторони обвинувачення суду доцільно визначити розмір застави підозрюваній ОСОБА_7 більше ніж максимальні межі застави, передбачені для осіб, які обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину.

Враховуючи вищевикладене, доцільно визначити ОСОБА_7 заставу у розмірі 13 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті становить 39 969 600 гривень, та у випадку її внесення залишити необхідність виконання нею обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Крім того, ОСОБА_7 слід обрати максимальний строк тримання під вартою - 60 (шістдесят) днів, оскільки складність провадження не дозволяє завершити досудове розслідування у коротший строк.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , яке погоджено прокурором другого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , подане в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109 від 05 серпня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 .

Застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком до 29 грудня 2025 включно, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000109 від 05 серпня 2024 року.

Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави, розмір якої визначено в сумі 30 000 000,00 грн., зобов`язавши підозрювану ОСОБА_7 виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися з міста Дніпро, Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Строк обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави визначити в межах строку досудового розслідування, а саме до 29 грудня 2025 року включно.

Роз`яснено підозрюваній, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, де особа утримується.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи, де особа утримується, має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваної з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрювана зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрювана вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

З такими висновками колегія суддів погоджується частково, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 - 5 КК України.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваною кримінального правопорушення доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Зокрема, причетність підозрюваної ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого їй злочину підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме:

- протоколом обшуку від 31.10.2025 року за місцем проживання ОСОБА_7 , під час якого виявлено та вилучено кошти у розмірі 880 233 доларів США (згідно курсу НБУ на дату проведення обшуку становить 36 943 467 гривень), та 201 500 ЄВРО (згідно курсу НБУ на дату проведення обшуку становить 9 775 409 гривень), на загальну суму 46 718 876 гривень;

- протоколом обшуку від 31.10.2025 року за місцем знаходження Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області), під час якого, серед іншого вилучено особову справу ОСОБА_7 ;

- відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми доходів, нарахованих фізичній особі податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_7 , в яких зазначено доходи, отримані останньою;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 21.08.2025 року, під час якого свідок повідомив про виявлені факти володіння та користування майном ОСОБА_7 , яке відсутнє в її декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також про можливе джерело доходів, які стали джерелом незаконного збагачення;

- відомостями з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування щодо ОСОБА_7 ;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що підозрювана ОСОБА_7 може ухилятися від органу досудового розслідування та суду, оскільки злочин, який інкримінується підозрюваній ОСОБА_7 , є тяжким та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, тому, будучи обізнаною про покарання, що їй загрожує, остання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, ОСОБА_7 , маючи у володінні два чинних паспорти громадянина України для виїзду за кордон може змінити як тимчасове, так і постійне місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон.

В той же час, наявність воєнного стану в Україні, численних програм для українців для влаштування життя за кордоном, надає ОСОБА_7 впевненості в успішній організації життя за кордоном у разі переховування нею від органів досудового розслідування та суду, шляхом незаконного переміщення через державний кордон України в обхід встановлених пунктів прикордонного пропуску.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення), обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , маючи свободу дій та корупційні зв`язки, може надати вказівку знищити, спотворити або сховати будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, що створить перешкоду для подальшого документування злочинної діяльності ОСОБА_7 , а також встановлення інших осіб, з метою притягнення їх до кримінальної відповідальності.

Відповідно до матеріалів провадження у ході досудового розслідування встановлено наявність чималих статків, які ОСОБА_7 легалізує шляхом оформлення прав власності на інших підконтрольних осіб, близьких родичів та членів своєї сім`ї, правомірність набуття яких, у свою чергу, ставиться під сумнів.

Даний факт є індикатором непрозорого способу життя ОСОБА_7 , схильності до маніпулятивної поведінки та вміння маскувати свої доходи, що, як наслідок, свідчить про реальний ризик володіння навичками та вміннями знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

У разі обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, враховуючи, що в даному кримінальному провадженні не встановлено всіх осіб, які причетні до його вчинення, а також не встановлено істинних джерел отримання великих статків, вилучених в ході обшуку, ОСОБА_7 матиме можливість узгоджувати з іншими особами, яким на теперішній час не повідомлено про підозру, єдиний план приховування злочинної діяльності, узгодження показань або уникнення кримінальної відповідальності.

Зазначені вище обставини свідчать про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином).

Ураховуючи те, що ОСОБА_7 підозрюється у тяжкому злочині, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, ОСОБА_7 у випадку обрання їй запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі те, що буде направлене на спробу ухилення від притягнення її до кримінальної відповідальності.

Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих їй дій, дані про особу підозрюваної, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції, що слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами та даними про конкретні обставини інкримінованого підозрюваній кримінального правопорушення, колегія суддів враховує дані про особу підозрюваної, та приходить до висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про наявність на даній стадії досудового розслідування підстав для застосування підозрюваній запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваної ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваної, які вказують на можливість останньою вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваної, тяжкістю інкримінованого їй кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваній кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи підозрюваної та її захисників про те, що зібрані у справі докази є недопустимими та не підтверджують вчинення підозрюваною інкримінованого їй злочину, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для задоволення клопотання органу досудового розслідування про застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу.

Доводи апелянта про те, що ризики, заявлені в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, нічим не доведені, колегією суддів не приймаються до уваги та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

Відтак, як уже зазначалось вище, з урахуванням даних про особу підозрюваної, в їх сукупності, характеру вчиненого злочину, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні наявності ризиків, та, як наслідок, їх встановлення в ухвалі слідчим суддею.

Посилання апелянта на характеризуючі дані підозрюваної приймаються колегією суддів до уваги, проте не спростовують висновків слідчого судді щодо існування вищезазначених ризиків у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 .

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих їй дій, дані про особу підозрюваної, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваної ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки докази наявності достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що слідчий суддя належним чином не врахував вимоги ч. 4 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України при визначенні підозрюваній застави у розмірі 30 000 000 гривень, та не обґрунтував необхідність визначення застави саме в такому розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, однак у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Хоча кримінальним процесуальним законодавством і передбачено можливість слідчого судді у виключних випадках призначати вищий розмір застави, ніж передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, однак таке рішення слідчого судді має надати ретельний аналіз обставин справи, щоб обґрунтувати таку «виняткову» заставу.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя в своїй ухвалі не надав ретельної оцінки всіх релевантних факторів, які підлягають встановленню під час визначення ОСОБА_7 розміру застави, та не навів достатніх обґрунтувань визначення розміру застави на такому високому рівні.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні "Istomina v. Ukraine" від 13.01.2022 (заява № 23312/15), «гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні. Таким чином, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, його майно та його чи її відносини з особами, які мають надати особисту поруку, іншими словами, на ступінь впевненості щодо можливої перспективи того, що втрата застави або позов проти гарантів у разі неявки підсудного в судове засідання буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб запобігти бажанню втекти з його або її боку… Оскільки йдеться про основне право на свободу, гарантоване статтею 5, органи влади повинні надзвичайно обережно встановити відповідний розмір застави, і вирішити, чи є необхідним продовження тримання під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого не може бути вирішальним фактором, що виправдовує суму застави» (§25 рішення).

Враховуючи обставини інкримінованих підозрюваній дій, дані про її особу, репутацію, майновий та сімейний стан, та ті обставини, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність визначення ОСОБА_7 застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн. 00 коп., з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На переконання колегії суддів, такий розмір застави буде співмірним з існуючими в кримінальному провадженні ризиками та в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та виконання нею обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

За таких обставин у їх сукупності, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування до 27.12.2025 року із визначенням застави у розмірі 300прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн. 00 коп., та покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави строком до 27.12.2025 року.

Керуючись ст.ст. 176,177, 178, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погоджене з прокурором другого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000109 внесеному до ЄРДР 05.08.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 240, ч. 4 ст. 190, ст. 368-5 КК України, - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, до 27.12.2025 року включно.

Визначити підозрюваній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самою підозрюваною, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, вважати, що до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на підозрювану ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими особами у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, обчислювати з дня внесення застави до 27.12.2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваній, що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду, має бути наданий уповноваженій особі ДУ «Київський слідчий ізолятор» чи іншої установи де підозрювана перебуває під вартою.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена особа ДУ «Київський слідчий ізолятор» чи іншої установи де підозрювана перебуває під вартою негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваної з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, підозрювана зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрювана, будучи належним чином повідомленою, не з`явиться за викликом слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4