Житомирський апеляційний суд
Справа №288/572/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/868/25
Категорія ч.1 ст.122, ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

законного представника

обвинуваченого: ОСОБА_8

потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

прокурора: ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 06 серпня 2025 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Кам`янка, Попільнянського району, Житомирської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України із застосуванням ст.ст.69, 102 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі,

- за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Відповідно до вимог частини першої статті 70, статті 103 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 ухвалено призначити остаточне покарання із застосуванням ст.102 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 06 серпня 2025 року.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання, на підставі ч.ч. 5, 7 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 22.02.2025 року по 24.02.2025 року включно, з 13.03.2025 року по 05.08.2025 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, також зарахувати в строк відбуття покарання з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день тримання під вартою з 25.02.2025 року по 12.03.2025 року включно.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, залишено без змін до набрання законної сили вироком суду, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 04 жовтня 2025 року включно.

Питання про речові докази судом вирішено відповідно до ст. 100 КПК України і апелянтом не оскаржується.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, 22 лютого 2025 року, близько 14 години 00 хвилин, ОСОБА_9 прийшов до місця проживання своєї колишньої дружини ОСОБА_10 та неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташоване по АДРЕСА_1 . У подальшому, ОСОБА_10 запросила ОСОБА_9 до середини вищевказаного будинку, щоб останній пообідав разом із неповнолітнім сином ОСОБА_6 . Після цього, ОСОБА_9 присів за стіл та поставив пляшку горілки, яку попередньо приніс із собою.

Того ж дня, близько 14 години 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин щодо відсутності матеріального забезпечення з боку батька ОСОБА_9 , розпочав з останнім словесний конфлікт. У подальшому, ОСОБА_9 , з метою уникнення загострення конфлікту, вирішив вийти на подвір`я вищевказаного будинку. У цей час, неповнолітній ОСОБА_6 , будучи обуреним поведінкою свого батька ОСОБА_9 , який пішов до виходу з будинку, наблизився до ОСОБА_9 та, застосовуючи фізичну силу, правою рукою штовхнув останнього в спину, внаслідок чого ОСОБА_9 випав з веранди будинку на землю, після чого у неповнолітнього ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті своєму батьку ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті своєму батьку ОСОБА_9 , у вказаний день, час та місці неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи у веранді будинку, повернувся до однієї з кімнат вищевказаного будинку та, схопивши дерев`яну палицю, ззовні схожу на бейсбольну биту, вибіг на подвір`я та умисно наніс ОСОБА_9 , який на той час продовжував лежати на землі, не менше двох ударів дерев`яною палицею, ззовні схожою на бейсбольну биту, в область правої частини голови останнього, внаслідок чого ОСОБА_9 відчув сильний фізичний біль та втратив свідомість. Без розриву в часі, продовжуючи свій злочинний умисел, неповнолітній ОСОБА_6 умисно наніс вказаною дерев`яною палицею не менше двох ударів в область тулуба ОСОБА_9 . У цей час, ОСОБА_10 , яка перебувала в іншій частині подвір`я, почула крики та, підбігши до веранди будинку, побачила як її син ОСОБА_6 наносить удари дерев`яною палицею, ззовні схожою на бейсбольну биту, лежачому на землі ОСОБА_9 . Після цього, ОСОБА_10 почала просити свого сина припинити наносити удари ОСОБА_9 , однак неповнолітній ОСОБА_6 ніяк не реагував на слова матері. У подальшому, ОСОБА_10 , намагаючись врятувати ОСОБА_9 , лягла на нього та закрила своїм тілом. Однак, ОСОБА_6 продовжив завдавати удари вказаним предметом. Розуміючи, що син не зупиниться, ОСОБА_10 у якийсь момент зуміла вихопити із його рук дерев`яну палицю, ззовні схожу на бейсбольну биту, та відкинула її в сторону, а також відштовхнути ОСОБА_6 , внаслідок чого останній з незалежних від його волі обставин, а саме через втручання матері ОСОБА_10 , не зміг довести до кінця свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, в результаті чого смерть ОСОБА_9 не настала.

У результаті злочинних дій неповнолітнього ОСОБА_6 , ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми - забійно-рвана рана правої тім`яної ділянки, садна та синці волосяної частини голови, завушна гематома справа, багатоуламковий вдавлений перелом правої тім`яної кістки, лінійні переломи кісток склепіння та основи черепа, епідуральна гематома праворуч, множинні геморагічні забої обох гемісферяка відноситься до категорії тяжкого тілесного ушкоджень, за критеріями небезпеки для життя; синців верхніх кінцівок та забою нижньої частини лівої легені, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітній ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Крім того, 22 лютого 2025 року, близько 14 години 30 хвилин, на території подвір`я домогосподарства, що розташоване по АДРЕСА_1 , неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно завдавав удари дерев`яною палицею, ззовні схожою на бейсбольну биту, своєму батьку ОСОБА_9 з метою протиправного заподіяння смерті останньому. У вказаний день, час та місці ОСОБА_10 , яка перебувала в іншій частині подвір`я, почула крики та, підбігши до веранди будинку, побачила як її син ОСОБА_6 наносить удари дерев`яною палицею, ззовні схожою на бейсбольну биту, лежачому на землі ОСОБА_9 . Після цього, ОСОБА_10 почала просити свого сина припинити наносити удари ОСОБА_9 , однак неповнолітній ОСОБА_6 ніяк не реагував на слова матері. У подальшому, ОСОБА_10 , намагаючись врятувати ОСОБА_9 , лягла на нього та закрила своїм тілом. Неповнолітній ОСОБА_6 , будучи обуреним діями своєї матері ОСОБА_10 , яка намагалася захистити ОСОБА_9 від нанесення ударів, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вирішив заподіяти своїй матері тілесні ушкодження.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з метою заподіяння тілесних ушкоджень, будучи байдужим до наслідків своїх дій, неповнолітній ОСОБА_6 умисно наніс дерев`яною палицею, ззовні схожою на бейсбольну биту, один удар в область лівої ноги своєї матері ОСОБА_10 , яка на той час прикривала своїм тілом лежачого на землі ОСОБА_9 , заподіявши останній тілесне ушкодження.

У результаті злочинних дій неповнолітнього ОСОБА_6 , ОСОБА_10 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому лівої малогомілкової кістки в нижній частині з незначним зміщенням уламків, який відноситься до категорії тілесного ушкодження середнього ступеню важкості, як такий, що не є небезпечним для життя, але призвів до тривалого розладу здоров`я.

Своїми умисними діями, які виразились в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статі 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , неповнолітній ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України та визнати його невинуватим в цій частині, а за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України призначити покарання із застосуванням положень ст.69 КК України у виді 1 року позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням 1 рік.

Зазначає, що потерпіла ОСОБА_10 під час досудового розслідування неодноразово просила закрити кримінальне провадження за ч.1 ст.122 КК України

Посилається на те, що потерпіла вказувала, що перелом ноги вона отримала за декілька днів до події злочину.

Стверджує, що обвинувачений не пам`ятає чи наносив удари матері, а будь-які свідки відсутні.

Вказує, що потерпіла писала заву про вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Наголошує, що судом в повній мірі не враховано обставини, в яких проживав обвинувачений, де батьки зловживали алкогольними напоями та конфлікт спровокований батьками, які не виконували належним чином батьківські обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, обвинуваченого, законного представника, потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

В апеляційній скарзі не оскаржуються фактичні обставини в частині засудження ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, а тому колегія суддів в цій частині вирок не перевіряє, а переглядає рішення суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України, тобто в межах апеляційної скарги сторони захисту.

На думку колегії суддів, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у заподіянні своїй матері ОСОБА_10 тілесного ушкодження у вигляді закритого перелому лівої малогомілкової кістки в нижній частині з незначним зміщенням уламків, який відноситься до категорії тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, як такий, що не є небезпечним для життя, але призвів до тривалого розладу здоров`я, обґрунтувавши це належним чином у вироку з посиланням на докази та надавши їм відповідну оцінку у вироку, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що прийшов батько ОСОБА_12 і він почув, що між батьками виникла сварка. Потім в будинку з батьком він вживав спиртне і між ними виник конфлікт. Він вдарив батька рукою і виштовхнув його з веранди. Батько впав на землю, а він взяв в будинку дерев`яну палицю в формі бейсбольної бити і наніс йому два удари в область голови. В цей час до них прибігла мати ОСОБА_13 , вихопила з рук биту і відкинула в сторону. Мати була біля батька і він не пам`ятає, чи наносив удари матері.

Потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що син ОСОБА_14 не наносив їй удари, за 2 дні до цієї події була нога зламана, але вона не зверталася в лікарню, а коли автомобіль швидкої медичної допомоги завіз ОСОБА_15 в КНП «Попільнянська лікарня», то вона попросила лікаря, щоб подивився їй на ногу. Претензій до обвинуваченого немає і просить його суворо не карати, призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Свідок ОСОБА_16 вказала, що вона працює парамедиком КНП «Центр екстреної медичної допомоги» Житомирської обласної ради та сказала, що потерпіла скаржилась на біль в нижній лівій кінцівці.

Свідок ОСОБА_17 повідомила про те, що вона є хрещеною матір`ю ОСОБА_18 та проживає недалеко від нього. ОСОБА_13 повідомила її, що коли ОСОБА_14 наносив удари батькові, який лежав на землі, то вона лягла на батька, щоб його захистити і скаржилась, що в неї болить нога.

Також, винуватість ОСОБА_6 підтверджується і іншими доказами, які суд оцінив у сукупності:

- рапортом Відділення поліції № 1 Житомирського РУП № 2 ГУНП в Житомирській області про те, що 22.02.2025 року надійшла заява від ОСОБА_10 до відділення поліції, що 22.02.2025 року її син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території домогосподарства за місцем проживання: АДРЕСА_1 , умисно завдав їй удару дерев`яною палицею у формі бейсбольної бити, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ноги /т. 1 а.с. 177/;

- заявою про залучення до провадження як потерпілого ОСОБА_10 від 23 лютого 2025 року /т. 1 а.с. 202/;

- консультаційним висновком спеціаліста КНП «Попільнянська лікарня» від 22 лютого 2025 року, згідно якого у ОСОБА_10 закритий перелом лівого гомілково -ступневого суглобу /т. 1 а.с. 207/;

- повідомленням КНП «Попільнянська лікарня» Попільнянської селищної ради № 404 від 21 березня 2025 року про те, що ОСОБА_10 22.02.2025 року отримала амбулаторне лікування, вартість якого становить 92 гривні 30 копійок /т. 1 а.с. 209/;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 24 лютого 2025 року за участю потерпілої ОСОБА_10 , яка розповіла та показала всі обставини вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_6 щодо неї та його батька ОСОБА_9 , вказала, що ОСОБА_14 наніс палицею їй удар по лівій нозі. /т. 1 а.с. 211-215/;

-висновком експерта № 26 від 11 березня 2025 року, з якого вбачається, що згідно даних представлених на експертизу медичних документів та даних рентгенологічного дослідження у ОСОБА_10 виявлено тілесне ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої малогомілкової кістки в нижній частині з незначним зміщенням уламків, що утворився від дії твердого тупого предмету, можливо в термін та за обставин, що вказані в описовій частині постанови, відноситься до категорії тілесного ушкодження середнього ступеню важкості, як такий, що не є небезпечним для життя, але призвів до тривалого розладу здоров`я /т. 2 а.с. 101-102/;

- висновком експерта № 27 (додатковий до висновку № 26 від 11.03.2025 року) від 11 березня 2025 року, з якого вбачається, що тілесне ушкодження виявлене у ОСОБА_10 могло утворитись в час та за обставин, що вказані в протоколі проведення слідчого експерименту за її участю /т. 2 а.с. 106-107/.

На думку колегії суддів, хоча потерпіла ОСОБА_10 , в своїх показаннях в суді стала заперечувати причетність її сина до виявленого в неї тілесного ушкодження, вказані показання слід оцінювати критично, оскільки ці показання спростовані матеріалами справи, в тому числі наведеними вище даними її заяви про злочин, слідчим експериментом де вона повідомляла та показувала механізм нанесення їй удару битою обвинуваченим по нозі та висновками судово медичних експертиз про можливість утворення тілесних ушкоджень за обставин зазначених потерпілою, а також показань свідків, яким вона повідомляла про ці обставини відразу після нанесення удару.

Що стосується доводів апелянта, що потерпіла ОСОБА_10 під час досудового розслідування неодноразово просила закрити кримінальне провадження за ч.1 ст.122 КК України, то слід зазначити наступне.

Спричинення особі умисного тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, відповідно до п.1 ч.1 ст.477 Кримінального процесуального кодексу України відноситься до кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення.

Такі кримінальні правопорушення можуть бути закриті під час досудового розслідування чи розгляду в судді на підставі відмови потерпілого від обвинувачення на підставі п.7 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України.

Разом з тим, якщо кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством, то можливість закриття кримінального провадження на підставі заяви потерпілого не передбачена.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - домашнім насильством визнається - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Крім того, колегія суддів враховує висновок об`єднаної палати ККС ВС України сформульований у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 453/225/19.

Відповідно до якого злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК, як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. Встановлена у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, така обставина була визнана обтяжуючою в обвинувальному акті та у вироку суду, а ОСОБА_6 мав можливість захищатися від цього обвинувачення.

З огляду на викладене, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України не підлягає закриттю на підставі заяви потерпілої ОСОБА_10 , оскільки воно пов`язане із домашнім насильством щодо своєї матері.

На переконання апеляційного суду, вказані докази в своїй сукупності підтверджують правильність висновків суду та спростовують доводи апеляційної скарги захисника про непричетність обвинуваченого до нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень матері ОСОБА_10 .

Покарання ОСОБА_6 призначено з дотримання положень ст. 65, 69, 102 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_6 судом було враховано, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є нетяжким та особливо тяжким злочином, особу винного, який раніше не судимий, обставини, що обтяжують покарання - вчинення кримінальних правопорушень особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінальних правопорушень щодо осіб (батька, матері), з якими винний перебуває у сімейних відносинах, обставини, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, щире каяття та вчинення кримінальних правопорушень неповнолітнім, думку потерпілих щодо покарання, які просили суворо не карати.

Крім того, згідно інформації Служби у справах дітей обвинувачений перебував на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах.

Доводи сторони захисту, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено надто суворе покарання апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки суд призначив покарання з застосуванням ст. 69 КК України, яке відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого і є наближеним до мінімальної межі даного виду покарання зазначеного в загальній частині КК України.

Апеляційний суд вважає, що призначення обвинуваченому менш суворого покарання, а саме з застосуванням положень ст. 75, 104 КК України, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України його суспільну небезпечність та наслідки, навіть з врахуванням неправомірної поведінки потерпілого-батька обвинуваченого, який пригощав неповнолітнього сина спиртним буде очевидно несправедливим покаранням внаслідок його м`якості та не сприятиме виправленню обвинуваченого та попередження вчинення кримінальних правопорушень як ним так і іншими особами.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 06 серпня 2025 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: