№ провадження 1-кп/646/1715/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0014764 від 02.10.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванків Вишгородського району Київської області, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, учасника бойових дій, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на посаді старшого кулеметника 3 взводу оперативного призначення 9 роти оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 ,

сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого кулеметника 3 взводу оперативного призначення 9 роти оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який на теперішній час продовжено.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини; військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу; майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу; полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерали, адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, солдат ОСОБА_3 , під час проходження військової служби на посаді старшого кулеметника 3 взводу оперативного призначення 9 роти оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , 28.09.2025 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 28.09.2025 першим заступником командира 3 батальйону оперативного призначення начальником штабу майором ОСОБА_5 вишикувано особовий склад військової частини НОМЕР_1 , в тому числі солдата ОСОБА_3 , поблизу н.п. Ківшарівка Куп`янського району Харківської області з метою доведення бойового розпорядження командира 3 БОП 1 БрОП від 28.09.2025 №242 від 28.09.2025.

Під час шикування першим заступником командира 3 батальйону оперативного призначення начальником штабу майором ОСОБА_5 в усному порядку доведено бойове розпорядження командира 3 БОП 1 БрОП від 28.09.2025 №242 від 28.09.2025 до підлеглого ОСОБА_3 , відповідно до якого, останній мав провести часткову заміну особового складу, що виконує бойові завдання в РОП «БРАВО» з метою недопущення просування противника в бойові порядки батальйону, нанесення йому максимального вогневого ураження на підступах до позицій, а також з метою відновлення в інженерно фортифікаційному відношенні СП «Зеніт», СП «Бакал», СП «ОРІОН».

Однак, солдат ОСОБА_3 , будучи невдоволеним наказом відповідно до якого, останній мав провести часткову заміну особового складу, що виконує бойові завдання в РОП «БРАВО» з метою недопущення просування противника в бойові порядки батальйону, нанесення йому максимального вогневого ураження на підступах до позицій, а також з метою відновлення в інженерно фортифікаційному відношенні СП «Зеніт», СП «Бакал», СП «ОРІОН», а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи, що він зобов`язаний виконувати наказ начальника та маючи об`єктивну можливість його виконати, відкрито відмовився виконувати наказ начальника - бойове розпорядження командира 3 БОП 1 БрОП від 28.09.2025 №242 від 28.09.2025, а саме 28.09.2025, перебуваючи поблизу АДРЕСА_2 , в присутності особового військової частини НОМЕР_1 та першого заступника командира 3 батальйону оперативного призначення начальника штабу майора ОСОБА_6 , відкрито відмовився виконувати наказ начальника - бойовий наказ, відповідно до якого ОСОБА_3 мав провести часткову заміну особового складу, що виконує бойові завдання в РОП «БРАВО» з метою недопущення просування противника в бойові порядки батальйону, нанесення йому максимального вогневого ураження на підступах до позицій, а також з метою відновлення в інженерно фортифікаційному відношенні СП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », СП « ІНФОРМАЦІЯ_3 », СП «ОРІОН», чим підірвав боєготовність та боєздатність військової частини НОМЕР_1 .

У подальшому, особовий склад військової частини НОМЕР_1 направився для виконання бойового розпорядження командира 3 БОП 1 БрОП від 28.09.2025 №242 від 28.09.2025, а солдат ОСОБА_3 , залишився поблизу н.п. Ківшарівка Куп`янського району Харківської області.

Такі дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, як вони викладені в обвинувальному акті, визнав про те, що 28.09.2025 першим заступником командира 3 батальйону оперативного призначення начальником штабу майором ОСОБА_7 вишикувано особовий склад військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 з метою доведення бойового розпорядження командира 3 БОП 1 БрОПвід 28.09.2025 №242 від 28.09.2025. Під час шикування в усному порядку доведено бойове розпорядження командира 3 БОП 1 БрОП від 28.09.2025 №242 від 28.09.2025, відповідно до якого він ( ОСОБА_8 ) мав провести часткову заміну особового складу, що виконує бойові завдання в РОП «БРАВО» з метою недопущення просування противника в бойові порядки батальйону, нанесення йому максимального вогневого ураження на підступах до позицій, а також з метою відновлення в інженерно фортифікаційному відношенні СП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », СП «Бакал», СП «ОРІОН», та він відкрито відмовився виконувати з поганим самопочуттям, а саме 28.09.2025, перебуваючи поблизу АДРЕСА_2 , в присутності особового військової частини НОМЕР_1 та першого заступника командира 3 батальйону оперативного призначення начальника штабу майора ОСОБА_9 , особовий склад військової частини НОМЕР_1 направився для виконання бойового розпорядження командира 3 БОП 1 БрОП від 28.09.2025 №242, а він залишився поблизу АДРЕСА_2 . Просив його суворо не карати, має хронічне захворювання, а також намір продовжувати військову службу.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 визнав себе винним повністю і не оспорює викладені в обвинувальному акті обставини скоєного кримінального правопорушення, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів по кримінальному провадженню, немає сумніву в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин у справі, які ніким не оспорюються, обмежившись показаннями обвинуваченого і дослідженням матеріалів кримінального провадження в частині даних, що характеризують його особу. Суд роз`яснив учасникам судового розгляду застосування та наслідки ч. 3 ст. 349 КПК України.

Показання обвинуваченого відповідають обставинам та пред`явленому йому обвинуваченню.

Суд вважає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, за яке він підлягає покаранню.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що впливають на його покарання.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке є тяжким злочином відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання, в силу ст. 66 КК України, для обвинуваченого є визнання вини, щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, в силу ст. 67 КК України, для обвинуваченого судом не встановлено.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого встановлено наступне.

ОСОБА_3 має постійне місце реєстрації і проживання, з повною середньою загальною освітою, неодружений, в силу ст. 89 КК України не судимий. Відповідно до довідки військово-лікарської комісії має захворювання, не пов`язані з проходженням військової служби. Відповідно до службової характеристики займаній посаді не відповідає, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, до виконання поставлених завдань відноситься безвідповідально, фізично розвинений задовільно, має догану під час несення військової служби. Є учасником бойових дій. Відповідно до медичної характеристики за місцем несення військової служби практично здоровий, на обліку у нарколога, фтизіатра та психіатра не перебував. Відповідно до медичної документації переніс хворобу Лайма.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, беручи до уваги наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також відомості про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що з метою досягнення виправлення ОСОБА_3 необхідно призначити обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції відповідної частини статті КК України, пов`язане з позбавленням волі і його відбуттям в умовах ізоляції від суспільства. На думку суду, таке покарання буде достатнім для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, відсутні правові підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК України) або ж звільнення від покарання з випробуванням (ст. 75 КК України),тому підстав для застосування норм ст.ст. 69, 75 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

У ході досудового розслідування відносно ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався в ході розгляду в суді при розгляді даного кримінального провадження, а тому з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, суд вважає за доцільне запобіжний захід застосований до обвинуваченого тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 слід рахувати з 21.10.2025. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 21.10.2025 по день набрання цим вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з дня набрання цим вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 21.10.2025 по день набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Прокурору та обвинуваченому копію вироку вручити негайно після його проголошення, учасникам судового провадження, які не були присутні під час проголошення вироку суду - направити його копію.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_3 - з моменту вручення йому копії вироку в той же строк.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано не доцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. В іншому разі вирок набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційного суду, якщо його не буде скасовано.

Головуючий: ОСОБА_1