Провадження №1-кс/367/1169/2025
УХВАЛА

Іменем України

12 листопада 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна, подане у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 від 24 жовтня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.192 КК України,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшло вищевказане клопотання в якому прокурор просить накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000181 від 24.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України на квартиру АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер :01:138:0265, площею 0,0248 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09.

У клопотанні прокурор зазначає, що сектором дізнання відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000181 від 24.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.192 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що 24.10.2025 до Бучанської окружної прокуратури надійшла заява ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо заподіяння йому майнової шкоди цивільною дружиною ОСОБА_5 , шляхом зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства, вчиненого за попередньо змовою групою осіб. Так, з 2016 року ОСОБА_4 почав будувати будинок для сім`ї в АДРЕСА_3 (дуплекс), який в подальшому у 2017 році оформив на цивільну дружину ОСОБА_5 . Будівництвом будинку займалася компанія «ЖК Паркова Резиденція» повністю за кошти ОСОБА_4 , який витратив на будівництво вказаного будинку особистих коштів в сумі близько 210 тис. доларів США, а також утримання будинку та комунальні платежі за весь час проживання повністю сплачувалися останнім. У 2018 році ОСОБА_4 разом з цивільною дружиною ОСОБА_5 та їх спільним сином переїхали в добудований будинок за адресою: АДРЕСА_3 (дуплекс) де проживали до лютого 2022 року. 3 початку повномасштабного вторгнення рф на території України ОСОБА_5 з дитиною виїхала за кордон у Німеччину задля своєї безпеки та безпеки дитини, у зв`язку з чим, ОСОБА_4 з цивільною дружиною ОСОБА_5 вирішили здавати вищевказаний будинок в оренду. Вказаний будинок здавався в оренду до вересня 2025 року, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 дізнався від орендарів, що його цивільна дружина ОСОБА_5 їде в Україну з Німеччини з метою продажу їх спільного будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Коли ОСОБА_4 дізнався про намір продажу своєю цивільною дружиною спільного будинку, останній звернувся до адвоката з метою подання до суду позовної заяви та накладення арешту на вказаний будинок, з метою унеможливити його продаж. 08.10.2025 ухвалою Ірпінського міського суду Київської області заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_1 . Також накладено арешт на частину земельної ділянки, кадастровий номер :01:138:0265, площе 0,0248 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_5 . Однак, ухвала про арешт вказаного будинку та земельної ділянки не була виконана, оскільки заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем, а саме, на підставі п. 7 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем, а саме згідно відомостей ДРРП квартира за адресою: АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_7 , у зв`язку з чим, державним реєстратором прав на нерухоме майно відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою ОСОБА_4 . Враховуючи викладене, існують підстави вважати, що ОСОБА_5 , шляхом зловживання довірою, за попередньою змовою зі своїм батьком ОСОБА_7 , має на меті заподіяти майнової шкоди ОСОБА_4 , шляхом продажу будинку за адресою: АДРЕСА_3 , разом з земельною ділянкою, які є спільною сумісною власністю за Законом. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.11.2025 № 450794318 власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 16.10.2025. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.11.2025 № 450794464 власником земельної ділянки, кадастровий номер :01:138:0265, площею 0,0248 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09 є ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 16.10.2025.

Таким чином, на переконання прокурора, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, є достатні підстави вважати, що вилучені в ході обшуку речі та предмети, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому, з метою забезпечення збереження речових доказів просить накласти арешт на вказане майно.

У судовому засіданні прокурор Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 подане клопотання підтримав та просив задовольнити.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб, та на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно із витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, сектором дізнання відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 від 24 жовтня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.192 КК України, за заявою ОСОБА_4 щодо заподіяння йому майнової шкоди шляхом зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до постанови прокурора Бучанської окружної прокуратури від 06.11.2025, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 від 24 жовтня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.192 КК України: квартиру АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер :01:138:0265, площею 0,0248 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09.

Частиною 2 ст. 192 КК України передбачено кримінальну відповідальність за заподіяння значної майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства за попередньою змовою групою осіб, або такі, що заподіяли майнову шкоду у великих розмірах.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Окрім протоколу допиту потерпілого ОСОБА_4 , прокурором долучено до клопотання копію довіреності від 09.10.2023, якою ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_4 на представлення її інтересів в будь-яких підприємствах, установах та організаціях стосовно квартири та земельної ділянки, щодо яких прокурор ставить питання про арешт.

Разом з тим, до клопотання не долучені докази того, що ОСОБА_4 був власником квартири та земельної ділянки на момент їх відчуження згідно договору дарування, чи йому була заподіяна значна чи у великих розмірах майнова шкода іншим чином.

Долучена прокурором копія позовної заяви про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та його поділ, а також копії ухвал про забезпечення позову у цивільних справах свідчать про існування між сторонами цивільно-правових відносин, однак не спростовують зазначених вище висновків слідчого судді щодо недолучення прокурором до клопотання доказів заподіяння шкоди ОСОБА_4 .

За таких обставин, прокурором у цьому клопотанні не доведено, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості втрати речових доказів, а тому суд відмовляє у задоволенні клопотання на підставі ч.3 ст.132, абз.1 ч.1 ст.173 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 98, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна, подане у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 від 24 жовтня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.192 КК України.

Ухвалу слідчого судді може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1