Справа № 646/2242/25
№ провадження 1-кп/646/981/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції зі Звенигородським районним судом Черкаської області кримінальне провадження № 0002662 від 27.02.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гончариха Катеринопільського району Черкаської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, одруженого, учасника бойових дій, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на посаді водія-механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

сторони обвинувачення прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

сторони захисту захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1 від 01.01.2025 солдата ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія-механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв?язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який на теперішній час продовжено.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_9 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов?язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов?язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини; військовослужбовці молодшого офіцерського складу для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу; майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу; полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерали, адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Військовослужбовець зобов?язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов?язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира віддавати накази і розпорядження, а обов?язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, солдат ОСОБА_4 , під час проходження військової служби на посаді водія-механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , 23.01.2025 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 23.01.2025 начальником штабу мотопіхотного батальйону НОМЕР_2 ОМБр військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_10 вишикувано особовий склад військової частини НОМЕР_1 , в тому числі солдата ОСОБА_4 , в АДРЕСА_2 з метою доведення бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_11 №46-дск, від 23.01.2025.

Під час шикування начальником штабу мотопіхотного батальйону НОМЕР_2 ОМБр військової частини НОМЕР_3 капітаном ОСОБА_10 було доведено бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_11 N?46-дск, від 23.01.2025 до підлеглого ОСОБА_4 , відповідно до якого, останній мав розпочати обладнання рубежу блокування на проміжку: асфальтна дорога, перехрестя доріг. Включити в рубіж блокування спостережний пост СП «ГАВАЇ» та розпочати цілодобове чергування із здійсненням ротаційних заходів.

Однак, солдат ОСОБА_4 , будучи невдоволеним наказом відповідно до якого, останній мав розпочати обладнання рубежу блокування на проміжку: асфальтна дорога, перехрестя доріг. Включити в рубіж блокування спостережний пост СП «ГАВАЇ» та розпочати цілодобове чергування із здійсненням ротаційних заходів, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи, що він зобов?язаний виконувати наказ начальника та маючи об`єктивну можливість його виконати, відкрито відмовився виконувати наказ начальника - бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_11 №46-дск, від 23.01.2025, перебуваючи на території АДРЕСА_2 , в присутності особового складу військової частини НОМЕР_1 та начальника штабу мотопіхотного батальйону НОМЕР_2 ОМБр військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_10 , відкрито відмовився виконувати наказ начальника - бойове розпорядження, відповідно до якого ОСОБА_9 мав розпочати обладнання рубежу блокування на проміжку: асфальтна дорога, перехрестя доріг. Включити в рубіж блокування спостережний пост СП «ГАВАЇ» та розпочати цілодобове чергування із здійсненням ротаційних заходів, чим підірвав боєготовність та боєздатність особового складу військової частини НОМЕР_1 .

У подальшому, особовий склад військової частини НОМЕР_1 направився для виконання вказаного бойового розпорядження, а солдат ОСОБА_9 , залишився в АДРЕСА_2 , чим вчинив непокору, тобто відкрито відмовився виконати наказ начальника, вчинене в умовах воєнного стану, - злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 4 ст. 402 КК України- непокора, відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, як вони викладені в обвинувальному акті, визнав про те, що він під час проходження військової служби на посаді водія-механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 бойове розпорядження № 46-дск від 23.01.2025 командира даної військової частини не виконав, а саме мав розпочати обладнання рубежу блокування на проміжку: асфальтна дорога, перехрестя доріг, включити в рубіж блокування спостережний пост СП «ГАВАЇ» та розпочати цілодобове чергування із здійсненням ротаційних заходів.Особовий склад військової частини НОМЕР_1 направився для виконання вказаного бойового розпорядження, а він, залишився в н.п. Смородьківка Куп?янського району Харківської області, відмовившись виконувати вказаний наказ, з причин, що у нього була відсутня зброя та результати ВЛК, осуджує свій вчинок, запевнив, про невчинення ним подібного, щиро розкаявся у вчиненому.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 визнав себе винним повністю і не оспорює викладені в обвинувальному акті обставини скоєного кримінального правопорушення, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів по кримінальному провадженню, немає сумніву в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин у справі, які ніким не оспорюються, обмежившись показаннями обвинуваченого і дослідженням матеріалів кримінального провадження в частині даних, що характеризують його особу. Суд роз`яснив учасникам судового розгляду застосування та наслідки ч. 3 ст. 349 КПК України.

Показання обвинуваченого відповідають обставинам та пред`явленому йому обвинуваченню.

Суд вважає винним обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, за яке він підлягає покаранню.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що впливають на його покарання.

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке є тяжким злочином відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання, в силу ст. 66 КК України, для обвинуваченого є визнання вини, щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, в силу ст. 67 КК України, для обвинуваченого судом не встановлено.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого встановлено наступне.

ОСОБА_4 має постійне місце реєстрації і проживання, одружений, раніше не судимий. Проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на час вчинення злочину займав посаду навідника 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_5 . Відповідно до довідки військово-лікарської комісії має захворювання, пов`язані з проходженням військової служби, визнаний придатним до військової служби,

Відповідно до службової характеристики за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, до виконання поставлених завдань відноситься відповідально, відповідно до медичної характеристики за місцем проходження військової служби здоровий, морально-психологічний стан задовільний, емоційний стан стійкий, зі скаргами на здоров`я не звертався. За відомостями КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» під наглядом у лікаря-психіатра не перебуває, за медичною допомогою не звертався.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

За наявності обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 та відсутність обставин, що обтяжують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та впливають на прийняття рішення та обумовлення міри покарання за вчинений злочин, з урахуванням конкретних обставин справи та особи обвинуваченого, враховуючи думку прокурора, захисника та обвинуваченого щодо міри покарання, а також роз`яснень, що містяться у п. 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», суд вважає за можливе при призначенні покарання ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України, застосувати ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини КК України за це кримінальне правопорушення, та призначити на підставі ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження строком на 2 роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року).

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 24.01.2025 відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесенням застави в розмірі 60560 грн.

27.01.2025 ОСОБА_4 звільнений з-під варти у зв`язку із внесенням застави, що підтверджуються довідкою про звільнення.

Довідкою ТУ ДСА у Харківській області підтверджено, що кошти у загальній сумі 60560,00 грн. надійшли на депозитний рахунок територіального управління з призначенням платежу «внесення застави за ОСОБА_4 згідно ухвали Московського районного суду м. Харкова від 24.01.2025 у справі №643/1084/25, платник « ОСОБА_4 ».

Відповідно до абз.3 ч.4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 8 статті 182 КПК України визначено, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (ч.11ст.182 КПК України).

Судом встановлено, що з моменту звільнення з-під варти та на день ухвалення вироку, тобто, в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений виконав покладені на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені ст.182 КПК України, а тому застава підлягає поверненню заставодавцю після набрання вироком законної сили.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 5 ст.72 КК України ОСОБА_4 зараховується в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24.01.2025 по 27.01.2025 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України замість покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки призначити ОСОБА_4 службове обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки із відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 в дохід держави.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що під час відбування покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання, а умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої ст. 389-1 КК України.

Зарахувати в строк покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 24.01.2025 по 27.01.2025, включно, відповідно до вимог ч.1,ч.5 ст.72КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді застави з покладеними обов`язками до набрання вироком законної сили залишити без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками - скасувати.

Після набрання цим вироком законної сили заставу в розмірі 60560 грн (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень 00 копійок), внесену 27.01.2025 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області у якості застави за ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 24.01.2025 у справі №643/1084/25- повернути заставодавцю ОСОБА_4 .

Прокурору та обвинуваченому копію вироку вручити негайно після його проголошення, учасникам судового провадження, які не були присутні під час проголошення вироку суду - направити його копію.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 - з моменту вручення йому копії вироку в той же строк.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано не доцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. В іншому разі вирок набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційного суду, якщо його не буде скасовано.

Головуючий: ОСОБА_1