Справа №589/2845/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/345/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - домашній арешт
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 червня 2025 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 червня 2025 року, застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, на строк 60 діб, заборонивши йому залишати житло квартиру АДРЕСА_1 в період з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби та покладено на нього обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з вищевказаного місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання; 4) заборонити підозрюваному в будь-який спосіб спілкуватися з особами, які є свідками у кримінальному провадженні № 0000037.

Строк дії ухвали з дня її оголошення та по 24 годину 25 серпня 2025 року.

Не погодившись зі вказаною ухвалою слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 червня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Визначити, як альтернативний захід заставу у розмірі не менше 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн., та покласти на підозрюваного процесуальні обов`язки.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, міра покарання, якій може бути підданий останній в разі доведення його вини, дають підстави вважати, що ОСОБА_7 маючи відповідні матеріальні можливості (транспортний засіб, кошти, паспорт громадянина України для виїзду за кордон), матиме намір уникнути такого суворого покарання та може вжити заходів для переховування від органів досудового розслідування та суду.

На переконання сторони обвинувачення, наявність у підозрюваного офіційного місця роботи, зареєстрованого місця проживання, позитивних характеристик та відсутність інших кримінальних проваджень щодо нього, не зменшують та не усувають ризику переховування від органів розслідування та суду.

За таких обставин, на переконання сторони обвинувачення, у зазначеному кримінальному провадженні лише міра запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може запобігти вказаним ризикам, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть їх усунути.

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 червня 2025 року, скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити або застосувати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що стороною обвинувачення не було надано доказів, які свідчили про вчинення ОСОБА_7 неправомірних дій, які охоплюються складом злочину, передбаченого ст. 368 КК України. Вказане свідчить про необґрунтованість повідомлення про підозру та неможливість застосування запобіжного заходу.

Само по собі факт повідомлення особі про підозру або ж складання обвинувального акту, навіть у тяжкому корупційному кримінальному правопорушенні, не свідчить про те, що особи має намір на переховування і не може вважатися настільки вагомим фактом його присутності у справі, щоб видавати суду його за основний мотив застосування найбільш суворого запобіжного заходу у виді триманні під вартою з визначенням застави.

Наявність ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків повинна бути підтверджена даними, що чітко вказують на психологічний чи фізичний стан свідків або інших учасників кримінального провадження. Крім того, схиляння свідків до зміни даних слідству утворює окремий склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України.

Таким чином, застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є безпідставним.

Більш ніж достатнім для забезпечення виконання підозрюваним всіх своїх обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, передбачені у ч. 1 ст. 177 КПК України, буде застосування відносно підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду, учасники були повідомлені завчасно у передбаченому законом порядку.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у поданих заявах просять апеляційний розгляд поданих скарг проводити у їх відсутність, вимоги підтримують у повному обсязі.

Враховуючи наявність вищезазначених заяв, а також, що учасники даного провадження повідомлені належним чином, колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за їх відсутності, що не суперечить ч. 4 ст. 405 КПК України, а тому, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст.177,178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На думку колегії суддів при вирішенні питання щодо застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні СВ Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження № 0000037 від 17 червня 2025 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

26 червня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за фактом вимагання та одержання службовою особою неправомірної вимоги за вчинення в інтересах того, хто надає таку вигоду, дії з використанням свого службового становища.

У рамках вказаного кримінального провадження до слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області звернувся слідчий СВ ВП № 1 (м. Глухів) Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 із клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням розміру застави в сумі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та покласти на підозрюваного ОСОБА_7 процесуальні обов`язки.

Своє клопотання слідчий обґрунтовував наявністю ризиків, передбачених п. 1, п. 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, та тим, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Розглядаючи вказане клопотання слідчого, слідчим суддею було встановлено, що ОСОБА_7 , з врахуванням доданих до клопотання доказів, обґрунтовано підозрюється у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги прокурора, слідчий суддя вважав доведеним наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 побоюючись відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків.

Саме з врахуванням вищезазначеного, а також даних про підозрюваного, який не має судимостей, відсутність відомостей про антисоціальний спосіб життя або про негативну репутацію, офіційно працевлаштований, має позитивну характеристику за місцем проживання і місце роботи, та не доведення прокурором недостатність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність застосування до останнього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, з чим погоджується і колегія суддів та вважає, що такий запобіжний захід, з врахуванням покладених обов`язків, забезпечить дотримання ним процесуальних обов`язків під час досудового слідства та у суді.

При цьому, доводи апеляційної скарги прокурора про правильність таких висновків жодним чином не спростовуються, і ні під час розгляду клопотання, ні під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, також не доведено, що для забезпечення дієвості кримінального провадження виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, який є найсуворішим, є необхідним.

Таким чином, колегією суддів не встановлено обставин, за яких би підлягало до задоволення клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вирішуючи питання про достатність чи недостатність застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, колегія суддів також враховує те, що на час розгляду апеляційних скарг, перебуваючи під домашнім арештом, підозрюваний умови його не порушував.

Доводи апеляційної скарги прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 через можливість останнім переховуватися від органів досудового розслідування та суду, за наявності в нього паспорта громадянина України для виїзду за кордон, транспортного засобу, коштів, не підтверджені належними доказами, окрім припущень в сторони обвинувачення з посиланням на тяжкість можливого покарання, а тому не в повній мірі свідчать про необхідність обрання найбільш суворого запобіжного заходу.

Щодо існування ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків, колегія суддів зауважує про те, що заборона спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні у даному випадку є достатнім і дієвим засобом. Окрім цього, встановлені органом досудового розслідування свідки є мешканцями м. Конотоп Сумської області та є військовослужбовцями, а тому вплив на вказаних осіб є мінімальним. Колеги підозрюваного органом досудового розслідування не визнанні свідками, а тому перевіряти наявності ризику впливу підозрюваного на осіб, які працюють з ним, суперечить вимогам КПК України щодо доведення наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України

Колегія суддів вважає, що встановлені слідчим суддею ризики хоча і існують, однак можуть бути мінімізованими, шляхом покладання на підозрюваного відповідних обов`язків, які полягають у забороні залишення його житла та обов`язку за першою вимогу з`явитися до слідчого, прокурора або суду, заборона спілкуватися зі свідками у кримінальному провадженні, що з огляду на стадію досудового розслідування здатне забезпечити участь ОСОБА_7 у слідчих діях та потреби сторони обвинувачення.

Доводи прокурора щодо необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останнього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК лише у такий спосіб.

Стосовно обґрунтованості підозри, колегія суддів зазначає, що за змістом п.1 ч.1 ст.276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст.278 КПК України у разі затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення.

При цьому в кримінальному процесуальному розумінні існує відмінність між обґрунтованістю та доведеністю висунутої підозри, в тому числі на підставі достатніх, допустимих та достовірних доказів.

Так, у справі «Кавала проти Туреччини» (заява 28749/18, рішення від 10 грудня 2019 року) Європейський Суд з прав людини констатував, що не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом із тим, "обґрунтованість" підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1 (с) ст. 5. Слова "обґрунтована підозра" означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст.5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень".

Зі змісту ж оголошеної підозри в достатній мірі можна дійти висновку, що ОСОБА_7 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно, доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного в даній частині є також необґрунтованими.

Отже, на думку колегії суддів, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , та відсутності в клопотанні належного обґрунтування стороною обвинувачення обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, який є найбільш суворим видом запобіжного заходу визначений в ст. 176 КПК України, або особистого зобов`язання, про що просить сторона захисту, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що саме такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 під час досудового розслідування, а покладені на нього згідно ч.5 ст.194 КПК обов`язки будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленим ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК.

Під час вирішення питання щодо обрання того чи іншого виду запобіжного заходу слідчий суддя має враховувати не тільки наявність обґрунтованих ризиків, на яких у даному випадку наголошує прокурор, але і дані про особу підозрюваного, його соціальний статус, міцність зв`язків, інші відомості, які дають підстави судити про характер та життєвий шлях особи щодо якої вирішується питання про обрання запобіжного заходу. При цьому слідчий суддя, має оцінити чи зможе інший більш м`який запобіжний захід запобігти встановленим ризикам.

У даному випадку встановлено, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, роботи, також враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням характеру обвинувачення, обставин вчиненого кримінального правопорушення, проведених слідчих дій за участі підозрюваного, заявлених ризиків, буде достатнім та правомірним застосування до підозрюваного домашнього арешту із встановленням ряду обов`язків.

Таким чином, доводи прокурора та захисника, які викладені в апеляційних скаргах стосовно незаконності оскаржуваної ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує вирішення питань про застосування запобіжних заходів, в тому числі і домашнього арешту.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею постановлено законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 червня 2025 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4