Справа № 946/8344/25
Провадження № 1-кс/946/2104/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія Ізмаїльського (колишнього Кілійського) району Одеської області, громадянина України, офіційно не працюючого, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

16.05.2006 Кілійським районним судом Одеської області за ч.ч. 1, 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 04.06.2009 на підставі ст. 81 КК України, невідбутий термін 7 місяців 23 дні;

10.08.2010 Кілійським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. В силу ст. 71 КК України приєднано 1 місяць позбавлення волі, невідбутий за вироком Кілійського районного суду Одеської області від 16.05.2006, та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 09.07.2013 на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси за ч. 3 ст. 82 КК України у зв`язку з заміною невідбутого терміну покарання на виправні роботи строком 1 рік 3 місяці 5 днів, згідно ухвали Кілійського районного суду Одеської області від 01.09.2014 знятий 3 обліку УДО на невідбутий строк 2 місяці 19 днів;

30.07.2019 Кілійським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 3 роки,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Кілійського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001006 від 14.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідування установлено, що ОСОБА_4 з метою незаконного збагачення і протиправного отримання грошових коштів, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також збут наркотичних засобів, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, час та у невстановлений спосіб придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, а також наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс, які в подальшому зберігав при собі з метою збуту.

Так, 19.08.2025 близько 17:00 ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел на незаконне зберігання з метою збуту, а також на незаконний збут наркотичного засобу кристалічної речовини білого кольору-метадону, пересуваючись на автомобілі, який перебуває у ОСОБА_4 в користуванні, прибув за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно збув за отримані від свідка ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 700 гривень два згортки фольги з кристалічною речовиною білого кольору метадон, маса якого складає 0,181 г. (загальний вміст метадону становить 0,146 г), яка діяла в рамках проведення негласної слідчої розшукової дії контролю за вчиненням злочину.

У той же день свідок ОСОБА_7 добровільно видала співробітникам поліції вказані два згортки фольги з кристалічною речовиною білого кольору-метадон, маса якого складає 0,181 г. (загальний вміст метадону становить 0,146 г), обіг якого обмежено і який включено до списку № 1 таблиці № ІІ «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000.

Крім того, 28.08.2025 в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , співробітниками поліції виявлено та вилучено згорток фольги з кристалічною речовиною білого кольору метадон, маса якого складає 0,150 г. (загальний вміст метадону становить 0,028 г), обіг якого обмежено і який включено до списку № 1 таблиці № ІІ «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000.

Крім того, в ході зазначеного обшуку співробітниками поліції також виявлено та вилучено речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору канабіс, маса якого складає 2,1 г (маса у висушеному стані становить 1,85 г), обіг якого обмежено і який включено до списку № 1 таблиці № ІІ «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000.

Зазначені наркотичні засоби ОСОБА_4 зберігав за місцем свого мешкання з метою збуту.

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, за ознаками: незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів.

Слідчим суддею Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 29.08.2025 відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 27.10.2025.

Обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні направлено до Кілійського районного суду Одеської області 20.10.2025 та підготовче судове засідання не проведено.

Як зазначає прокурор, оскільки строк дії ухвали слідчого судді від 29.08.2025, якою застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спливає 27.10.2025, а підготовче судове ще не призначено, виникла необхідність у продовженні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У клопотанні прокурор посилається на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою зміни показань.

Прокурор в судовому засіданні підтримав своє клопотання в повному обсязі та наполягав на його задоволенні. Зазначив, що обвинувальний акт у суді, підготовче засідання не призначено. Той факт, що обвинувачений не впливав на свідка підтверджує ефективність вжитого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений в судовому засіданні вину не визнав, з клопотанням не згоден. Просив знаходитися дома. Визнає, що було вживання наркотичних засобів, проте не було збуту.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що 20.10.2025 о 17:50 год. лише підписали обвинувальний акт, тобто його не могли здати у суд 20.10.2025. Не доведені ризики. Обвинувачений ніколи не ухилявся від покарання, завжди з`являвся на виклики. Не доведені ризики вчинення нових правопорушень. Не заперечує проти факту зберігання, однак він не збував наркотичні речовини. Доказів впливу на свідків немає. Обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, має міцні соціальні зв`язки. Проживає постійно з матір`ю та братом. Просить домашній арешт.

Вивчивши матеріали клопотання, заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, приймаючи до уваги мету та підстави застосування запобіжного заходу, передбачені ст.177 КПК України, а також оцінивши в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, суддя доходить наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з обвинувальним актом по кримінальному провадженню №0001006 від 14.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

З наданих матеріалів досудового розслідування вбачається обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Сукупність отриманих доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку свідчить про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років та який відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Слідчим суддею Ізмаїльського міськрайонного суду слідчим суддею Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 29.08.2025 відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 27.10.2025.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подавати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами ст. 199 КПК України.

Наразі, відповідно до положень ст. 290 КПК України по вказаному кримінальному провадженні було завершено досудове слідство та відкрито матеріали досудового роздування. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 скеровано до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.

Підставою для продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 307 КК України.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання таким спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою зміни показань.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Слідчим суддею встановлено, що у даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_4 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні, він може спробувати переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності та покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Також, обвинувачений може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а тому маючи іншій запобіжний захід, аніж тримання під вартою, ОСОБА_4 матиме можливість незаконно впливати на свідків, потерпілого від кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадженні, з урахуванням того, що він з ними знайомий та йому відоме їх місце проживання, всі вони являються знайомими між собою, обізнані про обставини вчинення даного кримінального правопорушення, зокрема шляхом прохань або погроз змушувати надати суду неправдиві показання з метою створення сприятливих для себе умов для уникнення відповідальності та покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Крім того, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення може мати місце й у тому випадку, що обвинувачений з метою створення для себе сприятливих умов для подальшого уникнення кримінальної відповідальності, шляхом тиску та погроз на свідків, та потерпілого може вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ст. 386 КК України та також зокрема вчинити нове кримінальне правопорушення, з метою приховування обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Заявлені ризики не зменшилися та продовжують існувати.

Також, у зв`язку із військовою агресією рф, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, який в подальшому неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та під час якого можуть виникнути не передбачувані обставини, які можуть становити небезпеку як для самого обвинуваченого так і для суспільства, а також те, що підрозділи Національної поліції в цей час виконують інші важливі завдання з урахуванням введеного воєнного стану, то вищезазначені існуючі ризики значно збільшуються, а здійснення контролю щодо їх упередження та за поведінкою обвинуваченого значно ускладняється у випадку застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Вказані обставини також свідчать про неможливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд оцінює в сукупності всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів у матеріалах кримінального провадження, що вказують на причетність до вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного не перешкоджають застосуванню до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; відсутність у обвинуваченого офіційного місця роботи.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Так, у рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суд зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а тому хоча тяжкість обвинувачення і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

На думку слідчого судді, доведеним є ризики, передбачені п.п. 1,3, 5 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою зміни показань.

Ризики, на наявності яких наголошують прокурор на даний момент не зникли.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає «наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин» (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34). Розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1(с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

З вказаного вище вбачається, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, так як це може не запобігти вказаним ризикам.

Отже, прокурором під час розгляду клопотання надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Вирішуючи питання про продовження застосування до обвинувачений запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Враховуючи, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування та тяжкості можливого покарання, яке загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, з огляду на підтвердження викладених вище ризиків, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, суддя приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачений, а тому вважає за можливе та необхідне продовжити застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, суддя дійшов висновку про наявність чітких ознак того, що справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та інтересів правосуддя, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_4 на свободу, а тому строк дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Виходячи з положень ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити строк тримання під вартою, що не перевищує шістдесят днів.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 183 КПК України, в ухвалі слідчого судді, суду зазначаються які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Положеннями ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

У контексті справи «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Слідчий суддя враховує характер інкримінованого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, та приходить до висновку, що на даний час необхідно визначити розмір застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатної особи, оскільки, на думку слідчого судді, такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і таким, що не суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України та вимогам ст. ст. 178, 182, 183 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини.

Керуючись ст. ст. 177,178,183,194,314,331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу обраного відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» до 20 грудня 2025 року із визначенням розміру застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 121120 гривень (40 х 3028 грн. = 121120 гривень).

Ухвала щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 припиняє свою дію 20 грудня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Повний текст ухвали проголошено 23.10.2025р. о 16:30 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1