У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2025 року про часткове задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000032.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

представник третьої особи, щодо майна якої вирішується

питання про арешт ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2025 року клопотання прокурора про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000032, задоволено частково, накладено арешт на майно вилучене 26.09.2025 р., в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Samsung S25 Ultra, модель SM-S938K1, serial R5CY210BSBD, IMEI НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , з сім-картками НОМЕР_3 , НОМЕР_4 з графічним захистом (рух від цифри 2, 5, 8, 6, 5, 4).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора, накласти арешт на майно вилучене 26.09.2025 р., в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон Samsung S25 Ultra, модель SM-S938K1, serial R5CY210BSBD, IMEI НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , з сім-картками НОМЕР_3 , НОМЕР_4 з графічним захистом (рух від цифри 2, 5, 8, 6, 5, 4);

- грошові кошти: 102 купюри номіналом 1 000 грн.; 102 купюри номіналом 500 грн.; 105 купюр номіналом 100 доларів США; 1 купюра номіналом 500 Євро;8 купюр номіналом 200 Євро; 10 купюр номіналом 100 Євро; 38 купюр номіналом 50 Євро; 9 купюр номіналом 20 Євро; 4 купюри номіналом 10 Євро.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На обґрунтування поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді прокурор зазначає, що копію оскаржуваної ухвали прокурором отримано 03.11.2025 р. безпосередньо у суді, при цьому прокурор не був обізнаний з мотивами рішення слідчого судді, щодо часткового задоволення клопотання прокурора, у зв`язку з чим не міг вчасно подати апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, зазначає, що рішення слідчого судді в частині відмови у накладенні арешту на грошові кошти є незаконним та необґрунтованим.

Прокурор вважає, що слідчий суддя пославшись на надані представником власника майна банківські виписки про рух коштів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , безпідставно визнав походження грошових коштів законним та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для арешту такого майна. Вказані висновки побудовані виключно на формальному дослідженні банківських виписок, поданих представником власника майна, без належної оцінки їх змісту та зв`язку із фактично вилученими коштами.

Прокурор звертає увагу на те, що джерела зарахування коштів у вигляді заробітної плати не оспорюються стороною обвинувачення, проте самі по собі банківські виписки не можуть розглядатися як належний і достатній доказ законного походження вилучених сум у розмірі 10 500 доларів США та 5220 Євро, а також грошових коштів у національній валюті. Виписки лише фіксують рух коштів на рахунку в національній валюті, але не підтверджують факту здійснення валютно-обмінних операцій, у результаті яких могли бути отримані вилучені під час обшуку грошові кошти в іноземній валюті. У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які квитанції, банківські ордери, довідки або інші первинні документи, які б свідчили про проведення таких операцій у законний спосіб.

За цих обставин, на думку прокурора не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між отриманням заробітної плати у гривнях і наявністю у володінні особи грошових коштів в іноземній валюті.

Стосовно вилучених грошових коштів у гривнях, то, хоча їх розмір кореспондується з обсягом задекларованих доходів, саме по собі це не свідчить про їх безумовну законність. З огляду на характер кримінального провадження та встановлені у ході досудового розслідування обставини, існують обґрунтовані підстави вважати, що ці кошти могли бути отримані незаконним шляхом у результаті злочинної діяльності. Враховуючи, що у провадженні досліджуються факти привласнення військового майна, вилучені грошові кошти у національній валюті можуть становити речові докази або бути предметом спеціальної конфіскації. Тому накладення арешту на них є необхідним для забезпечення їх збереження та подальшої процесуальної перевірки їх походження.

На переконання апелянта, надані представником власника майна банківські виписки мають лише декларативне значення і не спростовують доводів сторони обвинувачення про те, що походження вилучених коштів як у гривнях, так і в іноземній валюті залишається непідтвердженим. За відсутності документально підтверджених відомостей про легальне джерело утворення цих коштів, а також враховуючи невідповідність між видом доходів, відображених у виписках, та валютою вилучених сум, висновок слідчого судді про законність їх походження є необґрунтованим і передчасним.

Вказані обставини, на думку прокурора, свідчать про наявність достатніх, обґрунтованих підстав для накладення арешту на вилучені грошові кошти у національній та іноземній валюті, як на майно, що може бути предметом кримінального правопорушення або отримане внаслідок такого, а також для забезпечення їх збереження як речових доказів у кримінальному провадженні.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000032, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 425, ч. 4 ст. 410 КК України.

Досудовим розслідуванням, встановлено, що в період 2020-2025 років начальником служби пального та мастильних матеріалів логістики військової частини НОМЕР_5 майором ОСОБА_9 допущено службову недбалість, а також, діючи за попередньою змовою з військовими посадовими особами військової частини НОМЕР_5 та Головного управління доктрин та підготовки Генерального штабу Збройних сил України, привласнено військове майно, зокрема паливно-мастильні матеріали, для подальшого збуту.

В ході огляду мобільного телефону ОСОБА_9 , вилученого у нього в результаті проведення обшуку у січні 2025 року, встановлено, що для збільшеної кількості отримання палива, ОСОБА_9 у листуваннях звертався до колишнього військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_7 , в ході листування ОСОБА_7 наголошував ОСОБА_9 , що для скорішого отримання пального необхідно направити новою поштою йому документи для заповнення/оформлення розподілу.

В подальшому ОСОБА_7 , отримавши документи від ОСОБА_9 , ймовірно звертався до начальника відділу розвитку навчальної матеріально-технічного супроводження програм управління доктрин та підготовки військ управління доктрин та підготовки Генерального штабу Збройних сил України полковника ОСОБА_10 , який безпосередньо формує план забезпечення паливно-мастильними матеріалами для проведення заходів з бойової підготовки військ. Крім цього, встановлено, що ОСОБА_10 безпосередньо формував аналогічний план забезпечення для військової частини НОМЕР_6 , які мали отримати близько 140 тон палива через військову частину НОМЕР_5 , але фактично не отримували, що може підтверджувати участь у протиправній діяльності ОСОБА_9 саме ОСОБА_10 .

Крім цього, у відповідь на доручення, отримано документи: листи, заяви, які направлялись до управління доктрин та підготовки Генерального штабу України для виділення ПММ з метою проведення бойової підготовки, які були підписані начальником логістики-заступником командира військової частини НОМЕР_5 підполковником ОСОБА_11 та начальником служби пального та мастильних матеріалів логістики військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_9 , при цьому підпис ОСОБА_12 в листах значно відрізняється від його підпису у заявках щодо використання паливо-мастильних матеріалів. Зазначені документи офіційно з військової частини не відправлялись, враховуючи викладене ймовірно ОСОБА_9 відправляв їх особисто для ОСОБА_10 через ОСОБА_7 використовуючи послуги нової пошти.

26.09.2025 р. в рамках кримінального провадження проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено: мобільний телефон Samsung S25 Ultra, модель SM-S938K1, serial R5CY210BSBD, IMEI НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , з сім-картками НОМЕР_3 , НОМЕР_4 з графічним захистом (рух від цифри 2, 5, 8, 6, 5, 4) на якому міститься листування щодо руху та виділення військового майна палива та спілкування з ОСОБА_9 ; грошові кошти: 102 купюри номіналом 1 000 грн., 102 купюри номіналом 500 грн., 105 купюр номіналом 100 доларів США, 1 купюра номіналом 500 Євро, 8 купюр номіналом 200 Євро, 10 купюр номіналом 100 Євро, 38 купюр номіналом 38 купюр, 9 купюр номіналом 20 Євро, 4 купюри номіналом 10 Євро.

Прокурор звернувся до суду з клопотання про арешт вилученого в ході обшуку майна. Клопотання мотивоване тим, що у слідства є достатні підстави вважати, що вказані речі мають суттєве значення для даного кримінального провадження, містять відомості, які можуть бути використані як доказ, грошові кошти вилучені у ОСОБА_13 можуть бути здобуті злочинним шляхом, а тому підлягають спеціальній конфіскації.

Слідчий суддя встановив, що вилучений мобільний телефон може бути речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, оскільки може містити листування щодо руху та виділення військового майна палива та спілкування із ОСОБА_9 , тому є підстави для його арешту.

Разом з тим, з урахуванням наданих стороною захисту документів (виписки про рух коштів на банківських рахунках ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ), які доводять зняття грошових коштів за 2022-2025 роки у сумі близько 3 500 000 грн., які значно перевищують загальну суму вилучених під час обшуку грошових коштів та суму витрачених коштів на придбання автомобіля, що підтверджує легальне набуття коштів ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов висновку, що відсутні підстави для накладення арешту на вилучені в ході обшуку грошові кошти.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, у порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами, ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

За змістом ч. 4 ст. 170 КПК України, У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

У ст. 96-1 КК України визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Спеціальна конфіскація, з огляду на положення ч. 1 ст. 96-2 КК України застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Положеннями ч. 1 ст. 173 КПК України, визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.

У ст. 234 КПК України передбачено, що обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

За змістом ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд приміщення. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Ухвалення слідчим суддею рішення про арешт мобільного телефону, сторонами кримінального провадження не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Вирішуючи питання про можливість накладення арешту на грошові кошти в національній та іноземній валюті, які вилучені 26.09.2025 р. за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 , апеляційний суд доходить наступного.

З наданих матеріалів провадження вбачається, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000032, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 425, ч. 4 ст. 410 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження розслідуються обставини можливого незаконного привласнення військового майна, а саме паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 4 207 570,2 грн.

В ході досудового розслідування проведений обшук за місцем мешкання ОСОБА_14 , який може бути причетний до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, проте підозра вказаній особі, станом на день розгляду клопотання прокурора не пред`явлена.

В ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_14 виявлені та вилучені окрім іншого грошові кошти в національній та іноземній валюті, які за версією слідства можуть бути майном отриманим незаконним шляхом, тобто відповідати критерію речового доказу або підлягати спеціальній конфіскації.

Разом з тим, з огляду на наведені вимоги закону, саме на стороні обвинувачення лежить обов`язок навести конкретні дані, які б свідчили про те, що вилучені грошові кошти відповідають ознакам речових доказів у розумінні ст. 98 КПК України, тобто є предметом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або можуть бути об`єктом спеціальної конфіскації. Натомість ні з клопотання прокурора, ні з доданих до нього матеріалів не вбачається наявності таких конкретних відомостей, а доводи щодо можливого незаконного походження вилучених сум носять характер припущення.

З наданих стороною захисту банківських виписок щодо руху коштів на рахунках ОСОБА_7 та його дружини ОСОБА_8 за тривалий період, вбачається зняття законно одержаних доходів на загальну суму, що істотно перевищує загальний розмір вилучених під час обшуку грошових коштів.

Вказані обставини самі собою не змінюють розподілу тягаря доказування, і, третя особа не зобов`язана доводити безумовну законність кожної купюри, що знаходиться у неї у володінні, так само, як не покладається й на неї обов`язок документально підтверджувати кожну валютно-обмінну операцію чи кожне зняття готівки для побутових потреб. Наведені документи лише додатково підтверджують відсутність очевидної невідповідності між задекларованими доходами та сумою вилучених коштів. Разом з цим, навіть за відсутності цих виписок саме прокурор зобов`язаний надати докази, які створюють сукупність розумних підстав вважати, що конкретно вилучені у ОСОБА_7 грошові кошти є результатом злочинної діяльності або безпосереднім об`єктом посягання.

Посилання прокурора на те, що банківські виписки не відображають факту здійснення валютно-обмінних операцій, не можуть розцінюватися як належне спростування висновків слідчого судді, оскільки законом не визначено вимог, щоб фізична особа для зберігання готівки в іноземній валюті обов`язково зберігала всі банківські квитанції чи ордери, а відсутність таких документів не свідчить автоматично про незаконність походження коштів. В іншому випадку, вказане фактично означало б перекладання на власника майна обов`язку доводити відсутність у нього злочинного доходу, що суперечить вимогам визначеним у ст. ст. 132, 170, 173 КПК України, щодо правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі у виді арешту майна.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та долучених матеріалів, жодних даних, які б пов`язували вилучені грошові кошти з конкретними епізодами привласнення паливно-мастильних матеріалів, розміром завданої шкоди чи передбачуваними незаконними розрахунками між учасниками злочинної схеми, стороною обвинувачення не наведено.

Єдине, на що посилається прокурор, це сам по собі факт значної суми готівки, що зберігалася за місцем мешкання особи, яка може бути причетна до правопорушення, та загальний характер провадження (привласнення військового майна). Такий рівень обґрунтування не може визнаватися достатнім для висновку про те, що кожна з вилучених купюр є майном, набутим кримінально протиправним шляхом, або підлягає спеціальній конфіскації.

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що надані стороною захисту банківські документи, у сукупності з відсутністю будь-яких конкретних ознак кримінального походження вилучених коштів, виключають можливість вважати ці кошти такими, що на даній стадії досудового розслідування відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України для речових доказів, або умовам застосування спеціальної конфіскації, передбаченим у ст. ст. 96-1, 96-2 КК України.

Крім того, апеляційний суд враховує, що втручання у право власності на грошові кошти у вигляді арешту має бути пропорційним та необхідним саме для досягнення мети, визначеної ч. 2 ст. 170 КПК України. Прокурором не наведено жодних даних, які б свідчили про реальний ризик приховування, знищення, перетворення або відчуження цих коштів таким чином, що унеможливить їх подальшу процесуальну перевірку. Сторона обвинувачення вправі й надалі перевіряти походження грошових коштів, у тому числі шляхом проведення фінансово-економічних досліджень, витребування додаткових документів тощо, і в разі появи нових даних, які прямо свідчитимуть про їх кримінальне походження, знову порушити питання про арешт. Однак на момент розгляду клопотання таких даних слідчий суддя не отримав, а апеляційним судом не встановлено.

За таких умов висновок слідчого судді про відмову в накладенні арешту на вилучені грошові кошти ґрунтується на правильному застосуванні положень ст. ст. 170, 173 КПК України, відповідає засадам необхідності та пропорційності втручання в права особи та не може бути визнаний передчасним чи необґрунтованим. Доводи апеляційної скарги прокурора зводяться до незгоди з оцінкою доказів і фактично пропонують застосувати арешт майна на підставі припущень щодо можливого незаконного походження коштів, що неприпустимо в контексті вимог кримінального процесуального закону.

Отже, правових підстав для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не має, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2025 року про часткове задоволення клопотання прокурора про арешт майна, вилученого в ході обшуку приміщення за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою АДРЕСА_2 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000032 залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3