Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

16 вересня 2025 року м. Рівне

Справа № 571/1254/19

Провадження № 11-кп/4815/516/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 15 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000197 від 01.05.2019 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із середньою загальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області від 21 серпня 2018 року за ч.1 ст.186, ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 на підставі ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 КК України до штрафу у сумі 1020 грн. (штраф сплачено 19 листопада 2018 року),

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 15 квітня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки з покладенням відповідних обов`язків згідно ч.1 ст. 76 КК України.

На підставі ст.124 КПК України стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 785 грн. 05 коп. документально підтверджених витрат на залучення експерта.

Вирішено питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_6 , який має не зняту та не погашену судимість, 30 квітня 2019 року, приблизно о 04 год. 00 хв., маючи злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, прибув до будинку по АДРЕСА_3 , де знаходився ОСОБА_8 , після чого відкрито заволодів мобільним телефоном марки «XIAOMI Redmi 6A» із захисним чохлом чорного кольору вартістю 2021 грн., який належить останньому, заподіявши йому матеріальну шкоду на вказану суму.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинувачений покликаються на неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для об`єктивного вирішення справи в цілому, допущення порушень норм матеріального та процесуального права.

На думку сторони захисту, все це призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому вважають вирок суду незаконним.

Вважають, що в даному випадку мова може йти лише про вчинення ОСОБА_6 адмінправопорушення, передбаченого ст. 186 КУпАП, тобто самоуправство.

Звертають увагу, що в заяві, поданій ОСОБА_8 у відділення полії 01.05.2019 року останній просить прийняти міри до невідомої особи. Поряд з цим, ОСОБА_6 перебував з ОСОБА_8 у товариських стосунках, добре знали один одного.

Вважають, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України було відкрито поспішно, упереджено, без з`ясування всіх обставин.

Вказують, що саме в діянні ОСОБА_6 відсутня суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, що, на їх думку, було з`ясовано у судовому засіданні під час допиту обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , тощо, а тому кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Просять вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 15 квітня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України скасувати, а провадження закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 і обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника і обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника і обвинуваченого не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Суд першої інстанції, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані стороною обвинувачення докази, на підставі яких ОСОБА_6 було висунуте обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин надані стороною обвинувачення докази доводять винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з чим погоджується і колегія суддів.

Як вбачається з вироку, ОСОБА_6 вини у вчиненому не визнав та пояснив, що при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, які мали місце 30 квітня 2019 року, приблизно о 04 год. 00 хв., потерпілий в рахунок боргу віддав йому власний телефон, з якого дістав Сім-картку, і мав на наступний день віддати обвинуваченому кошти, а останній повернути потерпілому телефон. Однак гроші не були повернуті потерпілим, тому він через іншу особу, яка мала документи, передав під заставу ломбарду телефон.

Не зважаючи на невизнання вини обвинуваченим, висновку про доведеність вини ОСОБА_6 суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу досліджених у судовому засіданні доказів. А саме:

-показань потерпілого ОСОБА_8 , який за встановлених обставин, які мали місце 30 квітня 2029 року, о 04 год. 00 хв., показав, що ОСОБА_6 , повідомивши про наявність у нього перед ним боргу в сумі 3000 грн., забрав телефон. Вказав, що телефон обвинуваченому не передавав, ввважає, що ОСОБА_6 здійнив саме викрадення телефону і вказував, що поверне наступного дня, однак, здав у ломбард;

-показань свідка ОСОБА_11 , який підтвердив факт заволодіння ОСОБА_6 належним ОСОБА_8 мобільним телефоном через нібито заборгованість грошових коштів останнім обвинуваченому, також зазначив, що зі слів відомо, що обвинувачений повідомляв про те, що передасть телефон під заставу в ломбард;

-показань свідка ОСОБА_12 (касир-оператор ломбарду «Столичний») щодо підтвердження факту передачі ОСОБА_6 ще з однією особою на початку літа 2018 року телефону під заставу до ломбарду, повідомляючи, що телефон є власністю одного з них, отримавши приблизно 1000 грн.

Покази потерпілого та свідків узгоджуються з дослідженими письмовими доказами, зокрема:

-даними протоколу огляду місця події щодо розташування житлового будину по АДРЕСА_3 , плану будинку, наявності і розташування відповідного побутового інвентаря, меблів;

-даними протоколу проведення із потерпілим ОСОБА_8 слідчого експерименту щодо здійснення обвинуваченим заволодіння належного потерпілому мобільного телефону;

-даними протоколу слідчого експерименту із свідком ОСОБА_13 щодо заволодіння ОСОБА_6 належним його сину ОСОБА_8 мобільним телефоном;

-даними копії договору 1,2 від 30 квітня 2019 року № щодо отримання ОСОБА_11 у ломбарді «Столичний» грошових коштів у сумі 1400 грн. на строк до 30 травня 2019 року, отриманих під заставу мобільного телефону марки «Redmi 6A», вартістю 1650 грн.;

Не залишено судом без уваги і дані висновки експерта судової товарознавчої експертизи № 3.2-435/19 від 16.05.2019 року, що ринкова вартість бувшого у використанні мобільного телефону марки «XIAOMI Redmi 6A» із захисним чохлом чорного кольору до нього, на момент вчинення злочину 30 квітня 2019 року, могла становити 2021 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що в ході огляду мобільного телефону та документів, що надавались під час оформлення договору застави, вилучених відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 09 травня 2019 року, на підставі ухвали слідчого судді Рокитнівського районного суду Рівненської області від 08 травня 2019 року, на виконання рішення суду працівникам поліції надано мобільний телефон марки «XIAOMI Redmi 6A» сірого кольору ІМЕІ 1 НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , а також анкету фізичної особи на ім`я ОСОБА_11 та акт передачі цінностей №.

Судом також був оглянутий вказаний мобільний телефон, визнаний у даному провадженні речовим доказом.

Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що вони в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_6 .

При цьому суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено, суд правильно вирішив питання про їх належність та допустимість.

Доводи сторони захисту про те, що кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України є неправильною, оскільки можуть містити лише ознаки самоуправства, була предметом оцінки і судом першої інстанції, з якою суд першої інстанції правильно не погодився з наведенням відповідного мотивування у вироку. На переконання колегії суддів такі доводи сторони захисту є необґрунтованими.

Положеннями ст. 186 КК України визначено, що грабіж це відкрите викрадення чужого майна, основним безпосереднім об`єктом якого є право власності, а не є суспільні відносини у сфері державного управління, як при самоуправсті (ст. 186 КУпАП - самовільне, всупереч встановленому законом порядку, здійснення свого дійсного або гаданого права, що не завдало істотної шкоди громадянам або державним чи громадським організаціям).

При цьому викрадення вважається відкритим, якщо воно вчинюється у присутності власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно, і винний усвідомлює, що ці особи розуміють сутність його злочинних дій. Грабіж вважається закінченим з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.

Відсутність добровільності передачі майна потерпілим, усвідомлення цього факту обвинуваченим та спосіб неправомірного вилучення майна, розпорядження вилученим майном, у даному випадку, здача в ломбард та розпорядження отриманими в ломбарді за телефон грошовими коштами на власний розсуд, що вказує і на наявність корисливого мотиву, є ключовими ознаками для кваліфікації вчиненого саме як грабіж.

За таких обставин дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України.

Доводи захисника що дії ОСОБА_14 можуть підпадати під кваліфікацію за ст. 186 КУпАП, як самоуправство, у даному випадку не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на положеннях закону в силу визначеного законом змісту поняття грабежу і самоуправства, елементів складу даного злочину і адмінправопорушення, мети, характеру і наслідків дій грабежу і самоуправства.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання повністю відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, а застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покараннян з випробуванням з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України буде необхідним і достатнім для виправлення обвнуваченого та попередження ним нових злочинів, тобто таке покарання з застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого і не становить «особистого надмірного тягаря для особи-обвинуваченого».

З огляду на викладене, доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржений вирок є законним та обґрунтованим, відтак підстав для його скасування і закриття кримінального провадження з наведених мотивів у апеляційній скарзі сторони захисту не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 15 квітня 2025 року відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3