Єдиний унікальний номер 725/2392/25
Номер провадження 1-кп/725/94/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2025 року Чернівецький районний суд міста Чернівців

в складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження, внесене до ЄРДС № 0000190 від 1 серпня 2023 року по обвинуваченню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Першотравневого районного суду м. Чернівці перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000190 від 1 серпня 2023 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, яке призначено до судового розгляду.

В ході судового розгляду прокурор заявив клопотання щодо продовженняобвинуваченому ОСОБА_8 строку дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказуючи що ризики, визначені ст. 177 КПК України та які були враховані судом при застосуванні до останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати та не зменшилися. Також просив й про продовження строків дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , обґрунтовуючи тим, що встановлені при застосуванні щодо останнього обраного запобіжного заходу, ризики, визначені ст. 177 КПК України не відпали та продовжують існувати й відповідно підстави для застосування більш м`яких запобіжних заходів для обвинувачених відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема, домашній арешт. При цьому вказував про відсутність доказів існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України та не доведення прокурором їх існування, а також необґрунтованість пред`явленого обвинувачення та відсутність доказів його вини. Зокрема, вказував на те, що кримінальне провадження щодо нього сфабриковане та усі докази базуються виключно на припущеннях прокурора та є неналежними і недопустимими, що є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який та закриття кримінального провадження.

Також вказував, що на його утриманні перебуває мати пенсійного віку, за якою він здійснює догляд, а також є раніше несудимою особою, має міцні соціальні зв`язки. Крім того, тривалим триманням його під вартою порушуються його права людини і громадянина.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 підтримав також подані ним неодноразові письмові клопотання про зміну запобіжного заходу та закриття кримінального провадження з підстав, наведених у клопотаннях.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_6 заперечувала проти клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказувала, що існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України прокурором не доведено, підтримала клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_9 також заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважав, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні, підтримав клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшов наступного висновку.

Так, колегією суддів встановлено, що на адресу Чернівецького районного суду міста Чернівців надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України та дане кримінальне провадження призначено до судового розгляду, який на даний час триває.

При цьому, до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, у тому числі ухвалою Чернівецького районного суду м. Чернівці від 7 липня 2025 року продовжено на строк до 4 вересня 2025 року.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, ч. 3 ст. 331 КПК України визначено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Статтями 131-132 КПК України встановлено, що запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Зокрема, частиною 1ст. 183 КПК Українивизначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Вирішуючи питання запобіжного заходу щодо обвинувачених, колегія суддів виходить з ряду обставин, передбачених вимогами ст. 178 КПК України, а також наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Зокрема, оцінюючи наявність такого ризику як можливість переховуватися від суду, колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яке є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого. Крім того, інкримінований обвинуваченому злочин вчинено ним під час дії воєнного стану, що значно підвищує ризик суспільної небезпеки.

При цьому, хоча ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, однак оцінка такого ризику має проводитись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Таким чином, очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від суду та повинен оцінюватися й у світлі інших факторів.

Крім того, обвинувачений офіційно не працює, не має стабільного заробітку й відповідно, не зважаючи на наявність постійного місця проживання, не має міцних соціальних зв`язків. При цьому, дані обставини обвинуваченим не спростовані, а тому вирішуючи питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу, колегією суддів враховує тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_8 у сукупності з іншими обставинами, що вказують на продовження існування ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду та продовжити вчинення кримінальних правопорушень.

Також слід зазначити, що згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Враховуючи вказане та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про наявність у даному кримінальному провадженні суспільного інтересу, який полягає в необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства. При цьому судом враховується, що саме внаслідок суспільної небезпечності інкримінованих ОСОБА_8 дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків розгляду кримінального провадження, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

При цьому, суд не ігнорує аргументи, наведені обвинуваченим ОСОБА_8 та захисниками, проте в даному конкретному випадку колегія суддів приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання ним процесуальних обов`язків та прийнятих рішень у справі.

Також, колегія суддів вважає, що перебуваючи на свободі, обвинувачений ОСОБА_8 може продовжити вчинення кримінальних правопорушень, а отже вважає встановленим також продовження існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, так як ОСОБА_8 обвинувачується у здійсненні систематичної передачі представнику РФ інформації про рух залізничного составу із озброєнням та військовою технікою в інтересах Сил оборони України через місто Чернівці, які складно виявляти та припиняти, й відповідно він може продовжити здійснювати вказану злочинну діяльність, а також маючи доступ до засобів зв`язку повідомити представникам РФ інформацію, яка може будь-яким чином негативно вплинути на жителів України.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що ризики, якими прокурор обґрунтовує доцільність продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 та які були встановлені раніше, продовжують існувати й на даний час, й відповідно їх існування виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою та ОСОБА_8 не спростовані.

А тому враховуючи фактичні обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та його поведінку в ході судового розгляду даного кримінального провадження, яка полягає у систематичному прояві неповаги до суду та учасників судового процесу, що призводить до явного затягування розгляду даної справи, колегія суддів вважає, що застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання вищевказаним ризикам, що свідчить про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою на строк 60 діб, який на думку суду забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В свою чергу та обставина, що обвинувачений не судимий, має постійне місце проживання та здійснює догляд за матір`ю пенсійного, враховуючи обсяг обвинувачення та самі обставини інкримінованого злочину, не є достатньою підставою для зміни останньому обраного запобіжного заходу на більш м`який, оскільки самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків. При цьому, інших доводів, які б свідчили про можливість застосування щодо ОСОБА_8 іншого заможного Вищевказані обставини можуть спровокувати останнього на вчинення іншого кримінального правопорушення і втечу, та мають перевагу над його соціальними характеристиками.

Таким чином, доводи сторони захисту та обвинуваченого не спростовують доводів прокурора, не перевищують суспільного інтересу у справі, який також полягає і у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, встановленні істини у справі, забезпеченні виконання обвинуваченими процесуальних рішень у справі та запобіганні процесуальних ризиків.

Щодо доводів обвинуваченого про відсутність доказів вчинення ним кримінального правопорушення, наявності доказів, які доводять його непричетність до вчинення вказаного кримінального правопорушення тощо, колегія суддів зазначає, що суд лише розпочав досліджувати зібрані стороною обвинувачення докази й відповідно оцінка доказам буде надана у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку за наслідками проведеного судового розгляду.

Вирішуючи клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , колегія суддів виходить із того, щобудь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбаченихст. 177 КПК України, суду не надано, враховує й те, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, єособливо тяжким, а саме - злочином проти основ національної безпеки України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років позбавленням волі, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, тому враховуючи тяжкість покарання, вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутності у нього міцних соціальних зав`язків та місця роботи, його репутацію та майновий стан, що дають підстави вважати, що обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу при продовженні строку дії діючого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого щодо виконання ним своїх процесуальних обов`язків та не дадуть можливості запобігти вище зазначеними ризикам, а тому підстави для застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою та визначення суми застави відсутні, оскільки інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час кримінального провадження.

Окрім того, колегія суддів враховує, що на даний час продовжує існувати ризик втечі обвинуваченого й відповідно на переконання суду, останній може незаконно перетнути державний кордон України з метою уникнення кримінальної відповідальності, у зв`язку із чим альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.

Також колегія суддів при продовженні обраного запобіжного заходу ОСОБА_9 виходить із того, що перебуваючи на волі обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, так як ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що здійснив передачу ОСОБА_8 інформації про рух залізничного составу із озброєнням та військовою технікою в інтересах Сил оборони України через місто Чернівці, який передав її представнику РФ, які складно виявляти та припиняти, а тому він може продовжити здійснювати вказану злочинну діяльність.

Доведено прокурором й існування такого ризику, як можливість обвинуваченим ОСОБА_9 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме будучи на волі та маючи доступ до засобів зв`язку повідомити представникам РФ інформацію, яка може будь-яким чином негативно вплинути на жителів України.

Беручи до уваги, що на даний час не перестали існувати ризики, передбаченіст.177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також з урахуванням того, що судовий розгляд кримінального провадження розпочатий, триває стадія дослідження доказів, колегія суддів приходить до висновку про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Таким чином, в засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, відповідно до абз.8 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст.109 -114-1, 258 - 258-5, 260, 261, 437 - 442-1 КК України, а тому враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, а ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України, підстави для застосування альтернативного запобіжного заходу та визначення розміру застави в даному випадку відсутні.

Також слід зазначити, що відповідно до вимог ч.6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

З урахуванням вищенаведеного, клопотання прокурора підлягає задоволенню й відповідно підстави для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 відсутні.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 376, 392 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» до 24 жовтня 2025 року включно.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» до 24 жовтня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Чернівецького районного

суду міста Чернівців ОСОБА_1

Суддя Чернівецького районного

суду міста Чернівців ОСОБА_2 .

Суддя Чернівецького районного

суду міста Чернівців ОСОБА_3