УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 307/1458/20

провадження № 51 - 479 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвали Хустського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2023 року та Закарпатського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року, з клопотаннями про поновлення строку на касаційне оскарження,

встановив:

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2023 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_4 та його адвоката ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Закарпатської області від 24 квітня 2003 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року ухвалу суду першої інстанції залишено без зміни.

Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 13 березня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвали Хустського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2023 року та Закарпатського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд вищезазначених судових рішень у касаційному порядку. Крім того, засуджений просить поновити йому строк на касаційне оскарження. В обґрунтування свого клопотання вказує, що на його думку пропуск строку поважний, оскільки він виник не з його вини, а внаслідок процесуальної відмови у відкритті касаційного провадження, за його попередньою скаргою, у зв`язку із цим строк на касаційне оскарження зазначених судових рішень було пропущено.

Перевіривши надані матеріали, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не може бути предметом касаційного розгляду, оскільки подана після закінчення строку касаційного оскарження, встановленого у ст. 426 КПК, та за відсутності підстав для його поновлення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Це правило надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

За приписами ч. 1 ст. 26 КПК, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

За сталою практикою Верховного Суду, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Також Суд звертає увагу, що у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

При вирішенні питання про поновлення строку на касаційне оскарження Суд виходить із того, що визначений процесуальним законом тримісячний строк для подання касаційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень. При цьому особа, яка бажає подати касаційну скаргу має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на касаційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску засудженим строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить із наступного.

Як убачається з матеріалів провадження за касаційною скаргою, ухвала апеляційного суду була постановлена 04 грудня 2024 року за участі самого засудженого ОСОБА_4 , який перебував під вартою та як зазначено у касаційній скарзі, та отримана ним 24 грудня 2024 року, а тому останнім днем подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції для засудженого було 25 березня 2024 року.

При цьому з вказаною касаційною скаргою до суду касаційної інстанції ОСОБА_4 звернувся лише 10 вересня 2025 року, тобто поза межами строку на касаційне оскарження.

При цьому, зі змісту клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вбачається, що засудженим не наведено будь-яких обставин, у розумінні статті 117 КПК, які б не залежали від його волевиявлення, та були б пов`язані з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що завадили йому своєчасно звернутися з касаційною скаргою, після постановленого апеляційним судом судового рішення.

Отже, із поданого засудженим клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження судових рішень убачається, що належних доводів або обґрунтованих причин пропуску ним строку на касаційне оскарження судових рішень, які завадили подати вчасно касаційну скаргу, у своєму клопотанні засуджений не зазначає.

Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.

За таких обставин, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд вважає, що касаційну скаргу слід повернути засудженому, оскільки вона подана після закінчення строку касаційного оскарження, а підстав для його поновлення немає.

Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження ухвал Хустського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2023 року та Закарпатського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року.

Повернути касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3