ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/153/25 Справа № 712/8149/17 Категорія: ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги захисниці ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Соснівського райсуду м. Черкаси від 16.07.2024 р. у об`єднаному кримінальному провадженні № 0007173 від 6.09.2016 р. та № 0001471 від 21.07.2022 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , який наро-

дився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Черкаси, громадянин

України, українець, має середню освіту, неод-

ружений, не працює, раніше судимий:

- 12.12.2007 р. Придніпровським райсудом м.

Черкаси за ст. ст. 185 ч. 3, 289 ч. 2, 75 КК Ук-

раїни до 5 років позбавлення волі, іспитовий

строк 3 роки;

- 27.10.2008 р. Придніпровським райсудом м.

Черкаси за ст. ст. 190, ст. 353, ст. 71 КК України

до 6 років позбавлення волі.

- 26.08.2010 р. Придніпровським райсудом м.

Черкаси за ст. 307 ч. 2, 71 КК України до 7 років

позбавлення волі з конфіскацією майна,

проживає

АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

- за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 5 років 6 позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишений без зміни до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 рахується з 17.07.2024 р., зарахувавши обвинуваченому строк попереднього ув`язнення з 12.12.2023 р. По 16.07.2024 р. включно.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертизи в розмірі 1 019, 00 грн.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Питання про речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

Вироком суду встановлено, що 31.08.2016 р. приблизно о 15:00 год. ОСОБА_8 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись у дворі буд. № 97 по вул. Смілянська у м. Черкаси, наблизився до ОСОБА_9 та шляхом ривка відкрито, повторно, умисно заволодів сумкою, в якій знаходилось майно, яке належить потерпілій, а саме: мобільний телефон Samsung J 120 Н золотистого кольору, вартість якого згідно товарознавчої експертизи № 4/1624 від 31.10.2016 р. на момент вчинення кримінального правопорушення становить 2349,28 грн., грошові кошти у сумі 5 000 грн., паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_9 , картка платника податків на ім`я ОСОБА_9 , банківська картка ПриватБанк НОМЕР_1 , банківська картка ПриватБанк НОМЕР_2 , банківська картка ПриватБанк НОМЕР_3 , банківська картка ПриватБанк НОМЕР_4 , банківська картка Банк Михайлівський НОМЕР_5 . Після чого, ОСОБА_8 з викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник в невідомому напрямку. Вищевказаними умисними діями ОСОБА_8 завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 7 349, 28 грн.

Він же, 20.07.2022 р. приблизно о 17:55 год., перебуваючи поблизу входу до приміщення магазину МOLLI, який знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Вернигори, 20/1, повторно, в умовах воєнного стану, який 24.02.2022 р. по всій території України запроваджений Указом Президента України за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, та в подальшому продовжений, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, умисно, шляхом вільного доступу вчинив крадіжку чужого майна, а саме викрав припаркований біля вказаного магазину велосипед марки CROSSWIND, діаметр коліс R28, вартість якого становить 3725,00 грн., який належить ОСОБА_10 , після чого разом з викраденим майном зник з місця вчинення злочину та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Не погоджуючись з вироком суду, захисниця ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду та пом`якшити призначене покарання, зокрема із застосуванням ст. 75 КК України.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції, не в повному обсязі врахував те, що обвинувачений ОСОБА_8 вину визнав частково, у кримінальному провадженні відсутні будь-які докази, ОСОБА_8 хоча і є раніше засудженою особою, проте покарання відбув у повному обсязі, має постійне місце проживання, позитивно характеризується. З урахуванням зазначених обставин апелянт вважає, що вирок відносно ОСОБА_8 слід пом`якшити та застосувати положення ст.75 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу, в якій, не зазначивши, що він конкретно просить зробити з вироком суду, вказав, що йому не були чітко роз`яснені права та обов`язки обвинуваченого, покази потерпілої працівниками поліції були взяті незаконним чином, так як потерпіла стояла на обліку в психіатричній лікарні та мала опікуна, який повинен був бути присутнім на слідчих діях та судових засіданнях. Також, зазначив, що усі його заяви до суду залишалися без відповіді, а показання та алібі не були перевірені та доведені або спростовані. Судом не було пред`явлено жодних доказів та речових доказів, які могли довести його причетність, окрім письмових. Також, апелянт зазначив, що йому було відмовлено в проведенні додаткової експертизи, а також не було взято до уваги його бажання бути направленим на фронт.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду, призначене на 4.11.2025 р., не з`явився. Прокурор ОСОБА_6 повідомила суд про те, що за адресою його проживання виходила прокурор місцевої прокуратури, якій сусіди повідомили про те, що ОСОБА_10 перебуває за кордоном. При з`ясуванні питання про можливість розгляду апеляцій у відсутність потерпілого ОСОБА_10 апеляційний суд також враховує те, що потерпілий ОСОБА_10 двічі повідомлявся належним чином про судові засідання призначені на 23.10.2024 р. (т. 3, а. пр. 77) та на 8.05.2025 р. (т. 3, а. пр. 110), про що свідчать довідки про доставку повідомлення у мобільний додаток Viber. Тобто, потерпілий в цілому знав про розгляд кримінального провадження Черкаським апеляційним судом стосовно ОСОБА_8 , в якому він є потерпілим. Учасники кримінального провадження не заперечували проти розгляду кримінального провадження без участі потерпілого ОСОБА_10 . Заяви про відкладення розгляду потерпілий не надав. Справу було розглянуто без його участі тому, що відповідно до вимог ст. 405 КПК України, його участь не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді, захисницю ОСОБА_7 , яка підтримала обидві апеляційні скарги та просила задовольнити їх із вказаних у них мотивів та не заперечувала проти задоволення апеляції обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 , який в суді апеляційної інстанції повністю визнав свою вину та просив змінити вирок місцевого суду щодо нього в частині призначеного покарання, підтримав вимоги свого захисника, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг захисниці ОСОБА_7 і обвинуваченого ОСОБА_8 , вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають, а вирок місцевого суду підлягає до зміни з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався не в повному обсязі.

Оскільки в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях і стороною захисту не заперечуються фактичні обставини кримінального провадження, а стосовно доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованих йому діяннях та правильності кваліфікації його дій, ніхто з учасників процесу апеляційних скарг не подавав, то у зв`язку з цим апеляційний суд переглядає законність вироку лише в частині неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Доводи апеляційної скарги захисниці ОСОБА_7 про необхідність змінити вирок суду та пом`якшити призначене покарання, зокрема із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки суд першої інстанції: не в повному обсязі врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 вину визнав частково; ОСОБА_8 хоча і є раніше засудженою особою, проте покарання відбув у повному обсязі; має постійне місце проживання; позитивно характеризується - до задоволення не підлягають виходячи з наступного.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання з огляду на наступні обставини.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, вимоги вищевказаних статей КК України були дотримані, оскільки при призначенні покарання суд у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відомості про особу обвинуваченого, відсутність як пом`якшуючих так і обтяжуючих обставин.

Що стосується вимог апеляційної скарги захисниці ОСОБА_7 щодо необхідності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 із застосуванням вимог ст. 75 КК України, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, при призначенні покарання обвинуваченому суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, врахував відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого, і з урахуванням всіх цих даних, на переконання апеляційного суду, обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляції захисниці ОСОБА_7 про наявність підстав для зміни вироку та застосування вимог ст. 75 КК України не відповідають принципам індивідуалізації і справедливості покарання та про існування можливості виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, а тому задоволенню не підлягають, оскільки обвинувачений є особою раніше неодноразово судимою, що безумовно свідчить про те, що він не зробив належних висновків, продовжив злочинну діяльність та вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та недосягнення виховної мети покарань, які призначались за попередніми вироками, тому й підстав для застосування ст. 75 КК України суд першої інстанції не вбачав, як не вбачає її і суд апеляційної інстанції.

У даному кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання призначено з порушеннями визначених законом загальних засад.

Апеляційний суд погоджується з вироком місцевого суду з приводу виду та розміру призначеного покарання, вважаючи, що саме такий вид покарання і на такий строк буде достатнім для виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим, апеляційний суд не вбачає законних та обґрунтованих підстав для пом`якшення призначеного покарання, як про це просить захисниця ОСОБА_7 .

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобіганню вчинення нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

Призначене обвинуваченому покарання апеляційний суд вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_8 кримінально-караних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення призначеного покарання.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , які були ним викладені в його первісній апеляційній скарзі, то в зв`язку з тим, що він змінив свою правову позицію та визнав свою вину у повному обсязі, то апеляційний суд не перевіряв такі доводи, які ним були викладені в апеляційній скарзі.

Разом з тим, відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 р. ухвалено правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання).

Таким чином, з урахуванням цього правового висновку, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України - 31.08.2016 р., тобто до 20.06.2017 р., то обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р.),необхідно зарахувати до строку відбутого покарання у виді позбавлення волі, строк його попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у період з 12.12.2023 р. по день набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Соснівського райсуду м. Черкаси від 16.07.2024 р. стосовно ОСОБА_8 змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 12.12.2023 р. по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

В решті вирок суду залишити без змін.

Апеляційні скарги захисниці ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Головуючий

Судді