В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/1726/25

Провадження №1-кп/338/58/26

21 січня 2026 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000161, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження та проживання

АДРЕСА_1 , освіта середня, неодруженого, непрацюючого, перебуває на обліку військово-зобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4

ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 викрав офіційний документ, з корисливих мотивів, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України та таємно викрав чуже майно (крадіжка), в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2025 року ОСОБА_3 , перебуваючи у житловому будинку АДРЕСА_2 , який належить потерпілому ОСОБА_5 , у вітальній кімнаті побачив банківську картку АТ "Ощадбанк"

№ НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_5 , та на картковому банківському рахунку якої знаходились грошові кошти.

ОСОБА_3 , розуміючи, що вказана банківська картка видана банківською установою і згідно ст. 1 Закону України "Про інформацію", та ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, і те, що на картковому рахунку даної картки можуть знаходитись грошові кошти, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, та з метою подальшого викрадення грошових коштів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, таємно, незаконно викрав банківську картку № НОМЕР_1 , яка видана територіальним відділенням АТ "Ощадбанк" на ім`я ОСОБА_5 .

В подальшому, ОСОБА_3 , маючи у своєму незаконному розпорядженні викрадену ним банківську платіжну картку АТ "Ощадбанк" № НОМЕР_1 , достовірно знаючи пін-код до неї, у період із 16 жовтня 2025 року по 21 жовтня 2025 року включно, діючи умисно, з єдиним злочинним умислом на заволодіння грошовими коштами, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, таємно викрав грошові кошти потерпілого шляхом зняття їх у банкоматах АТ КБ "Приват Банк" по вул. Грушевського, 19 та по вул. Чорновола в селищі Солотвин Солотвинської територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області з карткового рахунку ОСОБА_5 НОМЕР_2 , відкритого в АТ "Ощадбанк", провівши сім операцій зі зняття коштів на суми: 300 грн, 200 грн, 1000 грн, 2000 грн, 5000 грн, 800 грн та 200 грн., всього на загальну суму 9500 грн.

Викраденими грошовими коштами ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 9500 гривень.

На час вчинення ОСОБА_3 крадіжки чужого майна, на всій території України діяв воєнний стан, уперше введений з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану", який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану" № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, продовжений строком на 90 діб з 05 год 30 хв 07 серпня 2025 року Указом Президента України від 14 липня 2025 року №478/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україн"і №4524-ІХ від 15 липня 2025 року.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, надавши суду показання щодо суті пред`явленого обвинувачення, які повністю відповідають фактичним обставинам справи, викладеним в обвинувальному акті. Повідомив, що з потерпілим знайомі, 16 жовтня 2025 року, точний час не пам`ятає, перебуваючи в будинку ОСОБА_5 , вирішив викрасти банківську картку, яка належала потерпілому, з метою заволодіння грошовими коштами, які знаходились на рахунку. В подальшому в банкоматах АТ КБ "Приват Банк" у селищі Солотвин Івано-Франківського району Івано-Франківської області у період з 16 жовтня 2025 року по 21 жовтня 2025 року зняв грошові кошти кількома сумами, на загальну суму 9500 грн. Ці кошти витратив на власні потреби, зокрема оплачував послуги таксі, придбавав алкогольні напої та продукти харчування. Матеріальну шкоду, заподіяну потерпілому, відшкодував у повному обсязі. У вчиненому розкаюється, просив суворо його не карати.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, 02 січня 2026 року через канцелярію суду подав письмову заяву, в якій просить кримінальне провадження розглядати без його участі. Матеріальна шкода на суму 9500 грн повністю відшкодована, притензій матеріального характеру не має, просить суд обвинуваченого суворо не карати.

Суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши перед цим, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції не має, їм роз`яснено, що вони в такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану та за ч. 1 ст. 357 КК України, як таємне викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів.

При обранні виду та розміру покарання обвинуваченому суд, у відповідності до вимог

ст.65 КК України, враховує тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, відомості, що характеризують особу ОСОБА_3 , обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.12 КК України інкриміновані обвинуваченому діяння відносяться до тяжкого злочину та кримінального проступку.

ОСОБА_3 , за місцем проживання характеризується позитивно, неодружений, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, перебуває на обліку військово-зобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п. 39-40, 43, 46).

Із досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації видно, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без позбавлення та обмеження волі на певний строк і він не становить високої небезпеки для суспільства (а.п. 26-28).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений повністю визнає свою вину, правдиво розповів про всі відомі йому обставини вчинених кримінальних правопорушень, критично оцінює свою протиправну поведінку, а також добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, враховуючи те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненні злочину, сприяв його розкриттю, позитивно характеризується за місцем проживання, а також позицію державного обвинувача в судових дебатах та думку потерпілого, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі та за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі. Остаточне покарання слід призначити з врахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Відповідно до п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, який позитивно характерезується за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки, заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду відшкодував у повному обсязі, обставини, що пом`якшують покарання, а також зваживши на другорядну роль кари, як мети покарання, суд вважає, що застосувавши ст.75 КК України, ОСОБА_3 слід звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладанням на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України.

Призначення саме такого покарання, на думку суду, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Цивільний позов не заявлено.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 16 грудня 2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, строк дії обов`язків встановлено до 13 лютого 2026 року.

В ході судового розгляду прокурор клопотала запобіжний захід щодо ОСОБА_3 у виді особистого зобов`язання залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

З огляду на викладене, запобіжний захід ОСОБА_3 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку, визначеному ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 100, 174, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п.1 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Речові докази: оптичний диск CD+R з інформацією, наданою АТ "Ощадбанк" щодо руху коштів по банківському рахунку потерпілого ОСОБА_5 , оптичний диск DVD+R із інформацією, наданою АТ КБ "Приватбанк" - залишити в матеріалах кримінального провадження №0000161 сторони обвинувачення.

Речовий доказ: банківську картку AT "Ощадбанк" № НОМЕР_1 , вважати повернутою власнику ОСОБА_5 .

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя Богородчанського

районного суду ОСОБА_6