ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/57/26 Доповідач - ОСОБА_1
Справа № 626/3692/25 Слідчий суддя - ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора Берестинської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Берестинського районного суду Харківської області від 27 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000942 від 01.10.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою слідчого судді Берестинського районного суду Харківської області від 27 листопада 2025 року в задоволенні клопотання слідчого СВ Берестинського РВП ГУНП в Харківській області про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 - відмовлено, застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, в період часу з 22-ї години до 06-ї години до 25 січня 2026 року, покладено на підозрюваного обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою; утримуватися від спілкування з свідками; в період часу з 22-ї години до 06-ї години не залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до 25 січня 2026 року. Прокурор, не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді від 27.11.2025 скасувати, застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який 9 разів притягався до кримінальної відповідальності. Будь-яких підтверджень щодо групи інвалідності та наявності тяжких захворювань слідчому судді не було надано. У зв`язку із наведеним, застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою буде недостанім. Також прокурор вважає, що застава у розмірі менше за 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб не здатна забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку підозрюваного, який просив залишити йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, перевіривши матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки

Відповідно до частини 4 статті 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, СВ Берестинського РВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000942 від 01.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України.

27.11.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя вважав, що ризики, передбачені пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, є незначними, наявність інших ризиків прокурором не доведена.

Слідчий суддя врахував, що підозрюваний потребує постійного отримання медичних препаратів, повідомив суд про наявність у нього тяжких захворювань та необхідність повторного оформлення групи інвалідності, у зв`язку із чим, не встановив достатніх підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали, долучені до клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, свідчать про наявність обгрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України та ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України. З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності як за вчинення корисливих злочинів, так і за вчинення кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів. Востаннє ОСОБА_9 був засуджений вироком Красноградського районного суду Харківської області від 16.08.2023 за частиною 1 статті 309 КК України до покарання у виді у виді обмеження волі на строк 2 роки 6 місяців та звільнений від його відбування із іспитовим строком - 3 роки. На теперішній час ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні нового кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Поряд з цим, під час апеляційного розгляду встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 проживає разом зі співмешканкою, два - три рази на тиждень підробляє на пошитті одягу, наразі втратив паспорт та звернувся до уповноваженого органу для відновлення документа, пояснив, що в нього була третя група інвалідності, строк якої закінчився, та на теперішній час проходить медичну комісію для відновлення групи інвалідності.

Вирішуючи питання про необхідність на даному етапі досудового розслідування у застосуванні до підозрюваного більш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд апеляційної інстанції приймає до уваги повідомлені підозрюваним обставини щодо стану його здоров`я, а також те, що останній прибув до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги прокурора. Будь-яких відомостей про порушення ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, прокурором суду апеляційної інстанції не повідомлено. З огляду на встановлені обставини, процесуальну поведінку ОСОБА_7 , зміст повідомленої підозри, відповідно до якої ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні одного епізоду злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора та застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На переконання суду апеляційної інстанції, слідчий суддя дійшов мотивованого висновку, що в даному випадку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків. У випадку порушення покладених на ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, прокурор не позбавлений можливості звернутися із клопотанням про зміну запобіжного заходу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для скасування ухвали слідчого судді, оскільки порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не встановлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи прокурора не є достатніми для її скасування та застосування до підозрюваного більш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Берестинського районного суду Харківської області від 27 листопада 2025 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий -

Судді: