ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5746/21

Провадження № 11-кп/820/786/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 263 ч.1, ст.307 ч.ч.1,2,3, ст.311 ч.3, ст. 313 ч.3, ст. 317 ч.2, ст. 348 КК України, у кримінальному провадженні №0000300, внесеного до ЄРДР 12.11.2019 року-

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 грудня 2025 року,за результатами розгляду клопотання прокурора, ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 263 ч.1, ст.307 ч.ч.1,2,3, ст.311 ч.3, ст. 313 ч.3, ст. 317 ч.2, ст. 348 КК України, продовжено термін тримання під вартою до 01.02.2026 року включно, із визначенням ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28.08.2025 року застави в розмірі 454200 грн. та покладенням на нього обов`язків до 01.02.2026 року, передбачених ст.194 ч.5 КПК України у разі її внесення.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд виходив із тяжкості інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, частина з яких є особливо тяжкими, особи ОСОБА_7 , який раніше судимий, а також наявності ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків та потерпілих, ухилення від суду, зважаючи на покарання, яке йому загрожує та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказане рішення обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що тривалий час знаходиться під вартою, а тому просить змінити раніше обраний йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який або зменшити розмір застави, яка була йому обрана раніше. Стверджує, що застава у розмірі 454200 грн. є непосильною для його сім`ї, з огляду на те, що він не в змозі здійснювати трудову діяльність та відповідно отримувати дохід з об`єктивних на те підстав.

Зазначає, що має постійне місце проживання, сім`ю, а тому зобов`язується виконувати усі покладені на нього обов`язки судом.

Узагальнені позиції учасників апеляційного перегляду провадження.

Під час апеляційного перегляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити її з викладених підстав. Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисту.

Заслухавши суддю доповідача, учасників апеляційного перегляду провадження, вивчивши матеріали провадження та апеляційні доводи,колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково.

Мотиви суду з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ст.9 ч.1 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного виходить, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства». У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд, за клопотанням прокурора, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом першої інстанції вимог ст.177, 183, 184, 197, 199 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Виходячи зі змісту ст.177 ч.2 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ст.177 ч.1 КПК України.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції було дотримано не в повному обсязі.

Колегія суддів вважає достатньо обґрунтованими мотиви суду, викладені в ухвалі про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на час судового розгляду.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою суд в повній мірі врахував, те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, а саме: у незаконному придбанні, зберіганні вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу (ст. 263 ч. 1 КК України); у незаконному виготовленні, придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів та психотропних речовин, вчинені повторно, із залученням неповнолітньої, організованого групою, в особливо великих розмірах (ст. 307 ч.ч. 1, 2, 3 КК України); у незаконному придбанні, зберіганні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, вчиненому повторно, організованою групою, в особливо великих розмірах (ст. 311 ч. 3 КК України); у незаконному придбанні, зберіганні обладнання, призначеного для виготовлення психотропних речовин, вчиненому повторно, організованою групою (ст. 313 ч. 3 КК України); у організації та утриманні місць для незаконного виготовлення психотропних речовин, вчиненому повторно, з корисливих мотивів (ст. 317 ч. 2 КК України); у замаху на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків (ст. 348 КК України), за вчинення яких, в разі визнання його винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.

Також, приймаючи рішення за апеляційними вимогами захисту, колегія суддів виходить з обставин пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, враховує підвищену суспільну небезпечність злочинів, пов`язаних із сферою обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших кримінальних правопорушень проти здоров`я населення, їх вчинення в складі організованої групи, в особливо великих розмірах, а також враховує дані про особу обвинуваченого, який судимий 23 грудня 2008 року Хмельницьким міськрайонним судом за ст. 199 ч.2, ст. 307 ч.2, ст. 70 КК України.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів, виходячи із тяжкості пред`явленого обвинувачення, суворості призначеного покарання та особи ОСОБА_7 , вважає, що існують реальні ризики в його поведінці, а саме ризик переховування від суду та продовження злочинної діяльності.

Колегія суддів вважає, що ризик впливу на свідків та потерпілих, з часом зменшився, хоча і продовжує існувати, враховуючи роль обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованих йому злочинах, в тому числі і пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів. Апеляційний суд виходить з того, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду протягом тривалого часу, обвинувачений ОСОБА_7 більше ніж 5 років знаходиться під вартою, що об`єктивно обмежує його можливості впливати на учасників кримінального провадження.

За таких обставин колегія суддів, виходячи із конкретних обставин кримінального провадження, наявності ризиків, які хоча дещо і зменшились, проте, продовжують існувати, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, на що в апеляційній скарзі посилається обвинувачений, колегія суддів не вбачає.

В той же час, колегія суддів вважає за можливе зменшити обвинуваченому ОСОБА_7 заставу як альтернативний запобіжний захід, передбаченої ст. 182 ч.5 п. 3 КПК України, для особливо тяжкого злочину, з наступних підстав.

Колегія суддів виходить з того, що згідно ст.182 ч.4 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Як встановлено ст. 182 КПК України, а саме ч. 5 даної норми закону, розмір застави визначається у таких межах: п. 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У конкретному випадку, з огляду на обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, тривалість перебування його під вартою, хронологію судових засідань, на даний час досліджуються докази з урахуванням визначеного судом обсягу та порядку дослідження доказів та факту того, що сума застави, яка була визначена ухвалою суду апеляційної інстанції від 28.08.2025 року у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454200 грн., обвинуваченим внесена не була, що може свідчити про її непомірність для нього, колегія суддів вважає, що розмір застави необхідно зменшити до 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який на цьому етапі кримінального провадження, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, які передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадження та не порушує права обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, враховуючи, що на теперішній час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення по справі та триває судовий розгляд протягом значного часу, а також виходячи з положень ст.28 КПК України, відповідно до якої розгляд справи щодо особи, яка утримується під вартою здійснюється першочергово, ст.318 ч.1 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та практику ЄСПЛ («Бевз та інші проти України від 25 червня 2020 року й Левченко та інші проти України від 11 квітня 2020 року»), колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду даного кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання вимог кримінального процесуального закону.

У підсумку, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу слідчого судді скасувати, продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, у разі внесення якої покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 194 ч.5 КПК України. Отже, апеляційна скарга захисту підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 грудня 2025 року про продовження ОСОБА_7 ,обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 263 ч.1, ст.307 ч.ч.1,2,3 ст.311 ч.3, ст. 313 ч.3, ст. 317 ч.2, ст. 348 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 01 лютого 2026 року - скасувати.

Клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 по кримінальному провадженні №0000300, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 263 ч.1, ст.307 ч.ч.1,2,3, ст.311 ч.3, ст. 313 ч.3, ст. 317 ч.2, ст. 348 КК України, задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 1 лютого 2026 року включно.

Визначити ОСОБА_7 заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302800 грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок отримувача UA0086521. Банк отримувача:ДКСУ, м.Київ, МФО банку 820172. Отримувач: Хмельницький апеляційний суд, .

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 зобов`язання прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою, а також покласти обов`язки, передбачені ст.194 ч.5 КПК України: повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; не відлучатися з населеного пункту, у якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду; утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання відповідному органу свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за межі України, в разі їх наявності.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3