УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 006 64,

в с т а н о в и в :

Прокурор першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 006 64 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 109, ч.3 ст. 109, ч.1 ст.110, ч.2 ст.110, ч.1 ст.161, ч.1 ст.436-2, ч.3 ст. 436-2 КК України, про накладення арешту на мобільні телефони та комп`ютерну техніку, що були вилучені 31.07.2025 за місцем періодичного перебування і проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи доводи клопотання прокурор зазначає, що ГСУ СБУ за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 006 64 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 109, ч.3 ст. 109, ч.1 ст.110, ч.2 ст.110, ч.1 ст.161, ч.1 ст.436-2, ч.3 ст. 436-2 КК України.

31.07.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва було проведено обшук за місцем періодичного перебування і проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 , за результатом якого було виявлено та вилучено мобільні телефони та комп`ютерну техніку.

31.07.2025 постановою Головного слідчого управління СБ України зазначені вище речі визнано речовими доказами.

З метою забезпечення збереження речового доказу, прокурор просив накласти арешт на мобільні телефони, що були вилучені 31.07.2025 за результатом проведення обшуку за місцем періодичного перебування і проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні прокурор підтримав доводи та вимоги свого клопотання, яке просив задовольнити з підстав наведених у клопотанні.

Представник власника майна - адвокати ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, уважаючи його необґрунтованим та відсутніми підстави, визначенні ст.170 КПК України, для накладення арешту, вказуючи, що ухвалою слідчого судді про обшук не надавався дозвіл на вилучення такого майна, органом досудового розслідування не доведено того що вилучені речі містять інформацію яка має доказове значення у даному кримінальному провадженні. Наголошував, що постанова про визнання вилученого майна речовими доказом є формальною та не може бути безумовною підставою для накладення арешту. Також зазначав, що обшук було проведено у домоволодінні, що не належить ОСОБА_8 .

Заслухавши доводи прокурора, представника власника майна, дослідивши клопотання й додані до нього матеріали, приходжу до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи із наступного.

Як вбачається з наданих суду матеріалів слідчими ГСУ СБУ за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 006 64 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 109, ч.3 ст. 109, ч.1 ст.110, ч.2 ст.110, ч.1 ст.161, ч.1 ст.436-2, ч.3 ст. 436-2 КК України.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження, 31.07.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва було проведено обшук за місцем періодичного перебування і проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 , за результатом якого було виявлено та вилучено мобільні телефони та комп`ютерну техніку.

31.07.2025 постановою Головного слідчого управління СБ України зазначені вище речі визнано речовими доказами.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вилучені мобільні телефони, з метою забезпечення їх збереження в якості речового доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Зокрема, посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження цього майна як речового доказу у кримінальному провадженні, прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження існування правових підстав для арешту вказаного майна саме з тією метою, яку він привів у клопотанні.

Між тим, жодних даних про те, що вилученні за результатом проведення обшуку речі можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, то будь-якого обґрунтування, якими саме можуть бути ці відомості, прокурором не приведено.

Окрім того, у клопотанні прокурора відсутні будь-які дані щодо можливої причетності до вчинення протиправних дій саме ОСОБА_7 як власника майна за місцем знаходження якого було проведено обшук.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна, не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Аналізуючи наведене, приходжу до висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора як такого, що внесено до суду за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, що було вилучене 31.07.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 .

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя: