ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/310/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.15 ч.3 ст. 152 ККУ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

законного

представника ОСОБА_10

представника

потерпілої ОСОБА_11

розглянула у закритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні та апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2025 року,

Даним вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буглів Лановецького району Тернопільської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 152 КК України та призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 до ОСОБА_8 , ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в сумі 200000 грн. (двісті тисяч гривень), а за наявності підстав, передбачених ч. 2 ст. 1179 ЦК України, а саме у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_8 майна, достатнього для відшкодування ним шкоди, в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, стягнути з його матері ОСОБА_10 ..

Вирішено питання процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, статтею 30-2 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що держава здійснює захист дітей від сексуального насильства (у тому числі від сексуальної експлуатації та вчиненого з боку батьків або осіб, які їх замінюють), а також дітей, які постраждали від такого насильства або стали його свідками (очевидцями).

11 червня 2024 року у період часу з 12.00 год. до 18.00 год. неповнолітня ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в компанії знайомих, серед яких був неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розпивали алкогольні напої на гірськолижному комплексі «Савич-Парк» та на дачах, що розташовані на перехресті вул. Київська та вул. Генерала Мирона Тарнавського у м. Тернополі.

В подальшому, 11 червня 2024 року близько 18.00 год. потерпіла ОСОБА_12 та обвинувачений ОСОБА_8 вдвох з дач, що розташовані на перехресті вул. Київська та вул. Генерала Мирона Тарнавського у м. Тернополі, попрямували в сторону ТРЦ «Подоляни», що по вул. Текстильна, 28Ч в м.Тернополі.

Перебуваючи неподалік ТРЦ «Подоляни», 11 червня 2024 року близько 18.30 год. потерпіла ОСОБА_12 вирішила скоротити дорогу та направилися через закинуту будівлю поруч ТРЦ «Подоляни», що по вул. Текстильна, 28Ч в м. Тернополі, де у обвинуваченого ОСОБА_8 , який йшов позаду потерпілої ОСОБА_12 , виник умисел, спрямований на зґвалтування останньої.

Реалізуючи свій умисел, 11 червня 2024 року близько 18.30 год. обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні закинутої будівлі поблизу ТРЦ «Подоляни», що по вул. Текстильна 28Ч в м. Тернополі, підійшовши ззаду до неповнолітньої ОСОБА_12 , руками кинув її на землю спиною донизу, після чого сів на груди ОСОБА_12 та утримуючи її руки своїми ногами, користуючись відсутністю сторонніх осіб, які б могли йому перешкодити, діючи умисно, з мотивів задоволення свої статевої пристрасті, маючи намір на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло ОСОБА_12 з використанням геніталій, приспустив шорти та білизну, в які був одягнений та діставши статевий член своєю рукою, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки та бажаючи їх настання, нехтуючи правом на статеву свободу та статеву недоторканість неповнолітньої ОСОБА_12 , без згоди останньої почав нахиляти його до обличчя останньої, яка в цей час почала кричати, опиратися та крутити головою.

В цей момент, неподалік закинутого приміщення поблизу ТРЦ «Подоляни», що по вул. Текстильна 28Ч в м. Тернополі, у автомобілі перебував ОСОБА_13 та, розмовляючи по телефону, почув крики ОСОБА_12 , після чого вирішив глянути, що відбувається.

Близько 18.30 год. 11 червня 2024 року ОСОБА_13 увійшов до закинутого приміщення поблизу ТРЦ «Подоляни», що по вул. Текстильна, 28Ч в м. Тернополі, де на першому поверсі побачив спроби орального проникнення обвинуваченим ОСОБА_8 в тіло ОСОБА_12 без її згоди, після чого з наміром зупинити дії ОСОБА_8 , крикнув останньому, щоб той зупинився та одразу ж почав відтягувати його від неповнолітньої ОСОБА_12 , на що обвинувачений ОСОБА_8 , у свою чергу, підтягнув власні шорти, почав штовхати ОСОБА_13 і намагався втекти.

Зазначені неправомірні дії обвинуваченого ОСОБА_8 , що були припинені втручанням ОСОБА_13 , викликали у неповнолітньої ОСОБА_12 короткочасні переживання страху, смутку, обурення, образи та відрази, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 вчинив протиправні дії сексуального характеру щодо останньої без її згоди, посягаючи таким чином на нормальний моральний, психологічний стан неповнолітньої ОСОБА_12 ..

Таким чином, з причин, що не залежали від волі обвинуваченого ОСОБА_8 , останній не вчинив до кінця усіх дій, які вважав необхідними для орального проникнення в тіло ОСОБА_12 , оскільки ОСОБА_13 припинив його протиправні дії своїм втручанням.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 15, ч.3 ст.152 КК України, тобто - незакінчений замах на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди (зґвалтування), щодо неповнолітньої.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.07.2025 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Визнати, як пом`якшуючі обставини щире каяття ОСОБА_8 та визнання ним вини і, як наслідок, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та можливість застосування положень ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

Просить вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 152 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі зі звільненням ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 104 КК України із встановленням 2 років іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В решті вирок суду щодо ОСОБА_8 просить залишити без змін.

Зазначає, що відповідно до ч.3 ст. 68 КК України - за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк покарання не може перевищувати двох третин максимального строку, передбаченого санкцією статті Особливої частини Кодексу, однак, положеннями п.4 ч. 3 ст. 102 КК України передбачено, що покарання у виді позбавлення волі призначається неповнолітньому за особливо тяжкий злочин на строк не більше десяти років, тому саме 6 років 8 місяців позбавлення волі є тим максимальним строком, який можна було б призначити неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення ним замаху на зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_12 ..

Вказує, що суд у вироку зазначив про відсутність пом`якшуючої обставини, що враховується при призначенні покарання, а саме щире каяття, хоча в судовому засіданні ОСОБА_8 зазначив, що визнає вину у вчиненому, а також кається, а надані ним показання про те, що він не пам`ятає подій вчиненого кримінального правопорушення, бо перебував у стані сп`яніння через вживання алкоголю, не можуть свідчити про невизнання ОСОБА_8 вини.

Зазначає, що наявність щирого каяття підтверджується тим, що обвинувачений частково відшкодував спричинену ним моральну шкоду потерпілій та визнав цивільний позов, а потерпіла в судовому засіданні зазначила, що не вважає що ОСОБА_8 слід позбавляти волі, і до такого висновку прийшов і орган пробації, про що було зазначено у судовій доповіді.

Посилається на те, що оскільки обвинувачений визнав вину та щиро покаявся, то є підстави про можливість застосування до нього положень ст. 69 КК України при призначенні покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду від 11.07.2025 року змінити, а саме, врахувати, як пом`якшуючу обставину щире каяття ОСОБА_8 та визнання ним вини, які із відшкодуванням шкоди та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім являються у сукупності обставинами, що пом`якшують покарання і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, на підставі чого призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75, 104 КК України.

Вважає, що вирок суду є надто суворим, а призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Суд неправильно застосував норми матеріального права в частині призначення покарання неповнолітньому, що є підставою для скасування або зміни рішення в порядку ст. 409 КПК України.

Посилається на те, що у вироку суд зазначив про відсутність щирого каяття обвинуваченого у вчиненому, оскільки таке каяття має бути дієвим і повинно включати у себе активні дії, що не відповідає фактичним обставинам справи. Оскільки, обвинувачений ОСОБА_8 у судових засіданнях визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та просив вибачення у потерпілої.

Наголошує, що обвинувачений добровільно, в межах своїх можливостей частково відшкодував шкоду потерпілій на суму 12000 грн. та повідомив, що в майбутньому буде систематично її компенсовувати, а також визнав поданий до суду потерпілою цивільний позов про відшкодування спричиненої ним моральної шкоди останній, хоча і не на заявлену у позові суму.

Звертає увагу, що потерпіла ОСОБА_12 , у судовому засіданні виражала свою позицію про призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі та зазначала про часткову компенсацію обвинуваченим завданої моральної шкоди.

Зазначає, що судом не взято до уваги надану органом пробації досудову доповідь щодо ОСОБА_8 , згідно якої, для мінімалізації ризиків вчинення повторного правопорушення орган пробації вважає за можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.

Звертає увагу, що всі дії обвинуваченого вказують на його щире та дієве каяття, що в сукупності з іншими пом`якшуючими обставинами дають право вважати про наявність обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що є підставою застосування у даній справі положення статті 69 КК України при призначенні покарання.

Вважає, що положеннями п.4 ч. 3 ст. 102 КК України передбачено, що покарання у виді позбавлення волі призначається неповнолітньому за особливо тяжкий злочин на строк не більше десяти років, тому саме 6 років 8 місяців позбавлення волі є тим максимальним строком, який можна було б призначити неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення ним замаху на зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_12 .

Наголошує, що ОСОБА_8 уперше притягається до кримінальної відповідальності, щиро визнав вину, розкаявся у вчиненому, підтримує стосунки з родиною, частково відшкодував завдану шкоду потерпілій під час розгляду справи та має намір і далі відшкодовувати завдану шкоду. Усе це в сукупності свідчить про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, що передбачено ч. 1 ст. 75 КК України.

Вказує, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора, який підтримав подану свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу сторони захисту, просить задовольнити, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_8 , в судових дебатах його законного представника ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 , які підтримали свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора, просять задовольнити, в судових дебатах представника потерпілої -адвоката ОСОБА_11 , яка не заперечила щодо застосування при призначенні покарання обвинуваченому ст. 69 КК України, щодо застосування ст. 75 КК України, поклалася на думку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та кваліфікація дій відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Аналізуючи вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає, що доводи апелянтів про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, є обґрунтованими.

Так, з матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_8 , будучи неповнолітнім, вчинив особливо тяжкий злочин, передбачений ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 152 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років.

При цьому, відповідно до п.4 ч.3 ст. 102 КК України покарання у виді позбавлення волі за особливо тяжкий злочин призначається неповнолітньому на строк не більше десяти років.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, зазначені вимоги ч.3 ст. 102 КК України щодо максимального строку покарання, з врахуванням вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 152 КК України у неповнолітньому віці - є десять років позбавлення волі, тому обрахування двох третин від строку десять років позбавлення волі становить шість років вісім місяців позбавлення волі, який можна було б призначити неповнолітньому.

За таких обставин, призначене ОСОБА_8 покарання у виді семи років позбавлення волі не відповідає вимогам закону, в зв`язку з чим вирок в цій частині слід змінити.

При призначенні покарання неповнолітньому ОСОБА_8 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, конкретні обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів встановила обставини, що пом`якшують покарання, до яких відносить вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, а також визнання вини обвинуваченим, часткове відшкодування шкоди потерпілій, вибачився перед потерпілою, що свідчить про його щире каяття.

Враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, колегія приходить до переконання, що наявні обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, та з урахуванням його особи дають підстави призначити покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті обвинувачення.

За вказаних обставин, доводи апелянтів про наявність підстав для застосування ст. 69 КК України є слушними та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Із системного аналізу закону України про кримінальну відповідальність вбачається, що, окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення від його відбування з випробуванням, при цьому належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши й оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.

Статтею 104 КК України передбачено звільнення неповнолітніх від відбування покарання з випробуванням, що застосовується відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який вчинив злочин у неповнолітньому віці, умови його життя та виховання, зокрема, ріс та виховувався у багатодітній сім`ї, в якій окрім нього три молодші сестри. Біологічний батько залишив сім`ю, коли обвинуваченому було три роки, у вихованні сина участі не приймав, жодних відносин не підтримує, матеріально не допомагає, беручи до уваги рівень розвитку, закінчив дев`ять класів загальноосвітньої школи, на даний час проживає від сім`ї окремо, на обліку служби в справах дітей не перебуває та не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, враховуючи, що обвинувачений вчинив замах на вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, позицію потерпілої, яка просила суворо не карати, досудову доповідь, згідно з якою виправлення ОСОБА_8 без позбавлення волі на певний строк можливе, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється, як середній, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, колегія дійшла висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе без відбування покарання, тому його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 104 КК України з максимальним випробувальним строком, встановленим для неповнолітніх, але в умовах здійснення контролю уповноваженим органом з питань пробації за його поведінкою протягом іспитового строку, який був би достатнім для того, щоб він довів своє виправлення, що не суперечить умовам застосування вказаної норми матеріального права.

При цьому колегія звертає увагу на те, що звільнення від відбування покарання з випробуванням передбачає покладення на особу, звільнену від відбування такого покарання, певних обов`язків, виконання яких свідчить про виправлення засудженого. У протилежному випадку, суд, з урахуванням ч.2 ст. 78 КК України, направляє засудженого для відбування призначеного покарання. Тобто звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання є його шансом на виправлення без поміщення до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Поміж тим, покладення на останнього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, є тим засобом, що дозволить перевірити ОСОБА_8 на його здатність виправитись без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів бере до уваги пункт 5.1 Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй, що стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх (Пекінські правила)- система правосуддя щодо неповнолітніх має бути спрямована насамперед на забезпечення благополуччя неповнолітнього та забезпечення того, щоб будь-які заходи впливу на неповнолітніх правопорушників були завжди співмірними як з особливостями особистості правопорушника, так і з обставинами правопорушення.

Таким чином, принцип пропорційності, закріплений у зазначеному пункті Пекінських правил передбачає, зокрема, що реакція на дії молодих правопорушників повинна ґрунтуватися на врахуванні не тільки тяжкості правопорушення, але й особливостей особистості неповнолітнього. Індивідуальні особливості правопорушника, такі як соціальний та сімейний статуси, збиток, завданий правопорушником та інші, повинні впливати на пропорційність відповідних дій, як от врахування бажання правопорушника компенсувати шкоду, завдану жертві або її чи його бажання вести повноцінне і корисне життя.

З урахування наведеного, подані апеляційні скарги слід задовольнити, змінивши вирок суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 152 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України на п`ять років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_8 на підставі ст. 75, 104 КК від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді