Справа № 202/2684/25
№ 1-кп/202/1101/2025
УХВАЛА

Іменем України

29 жовтня 2025 року Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000055 від 10.01.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

сторони кримінального провадження

прокурор ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування до обвинуваченого був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого була продовжена судом, за час перебування обвинуваченого під вартою ризики не зменшились та продовжують існувати, тому, на думку прокурора, застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважають що є підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, посилаючись на те, що ризики зазначені у клопотанні прокурора не обґрунтовані.

Обвинувачений підтримав думку захисників.

Суд заслухав думку сторін кримінального провадження, потерпілу та її представника, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, з огляду на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122КК України, яке відносяться до тяжкого злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує, у разі визнання його винуватим, то існує реальний ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, з огляду на обставини вчинення злочинів,вчинення яких інкримінується обвинуваченому, а саме застосування фізичної сили під час сварки щодо близьких осіб, суд вважає, що доведено існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, тобто існують щонайменше два ризики, зазначені у клопотанні прокурора, та передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Доводи захисників про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисниками не наведено.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

На підставі наведеного, суд переконаний у необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд, під час обрання та продовження дії запобіжного заходу посилався на вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України відповідно до якої під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Суд посилався на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і вважав недоцільним визначати йому розмір застави.

З огляду на те, що обґрунтованість застосування запобіжного заходу повинна піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження, а також з урахуванням того, що ухвала суду про закриття кримінального провадження за ст. 122 КК України оскаржена прокурором і тривалий час перебуває на стадії апеляційного розгляду, що перешкоджає судовому розгляду цієї справи, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, з урахуванням майнового та сімейного стану обвинуваченого, всіх обставин кримінального правопорушення, судом визначено обвинуваченому заставу в межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України в розмірі у 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 121 120грн.

Керуючись ст.ст. 331, 350 КПК України, суд, -

Постановив :

Клопотання прокурора - задовольнити

ОСОБА_3 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27.12.2025 року, включно.

Визначити обвинуваченому заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 121 120грн., яку обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести на депозитний рахунок територіального управління ДСА України в Дніпропетровській області протягом дії ухвали, що є підставою для звільнення обвинуваченого з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення з під варти на обвинуваченого покладаються обов`язки: прибувати за кожною вимогою суду, не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Головуючий: ОСОБА_6