Справа № 953/3419/24
Провадження № 1-кп/953/442/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000162 від 18.03.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, військовозобов`язаного, працюючого вчителем предмету «Захист України» у КЗ «Харківський ліцей № 37 ХМР», зареєстрованого за фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілий ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_2

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6

секретарі судового засідання ОСОБА_7 , ОСОБА_8

у с т а н о в и в:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

1.1. 17.03.2024 приблизно о 12:00 годині ОСОБА_2 перебував на стадіоні НАУ ХАІ за адресою: м. Харків вул. Академіка Проскури, де використовуючи малозначний привід та маючи злочинний намір, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю та нехтуючи загальнолюдськими правилами, спровокував конфлікт з громадянином ОСОБА_5 , який також перебував на стадіоні. Під час конфлікту ОСОБА_2 , стоячи перед ОСОБА_5 на відстані витягнутої руки безпідставно, умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока. Після цього, ОСОБА_2 правою ногою вдарив ОСОБА_5 по правій нозі та повалив його на землю. Продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_2 схилився над потерпілим та наніс останньому кулаком правої руки ще два удари по обличчю в ділянку лівого ока, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі та садна на правій нозі. Протиправні дії ОСОБА_2 припинені перебуваючими на стадіоні особами.

У результаті хуліганських дій ОСОБА_2 грубо порушений громадський порядок та спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_5 у вигляді синця на обличчі та садна на правій нозі, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 09-487/2024 від 03.04.2024, та згідно з п.п. 2.3.2.6, 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, органом обвинувачення дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

2. Позиції сторін кримінального провадження.

2.1. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою винуватість у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення не визнав, зазначивши про те, що з дитинства займається спортом, тренується шість разів на тиждень, та здійснює пробіжки на стадіоні ХАІ. Навколо стадіону шість бігових доріжок. На стадіоні існують заїзди для спеціального транспорту. Під час тренування 17.04.2023 приблизно о 12:00 годині, він побачив, що по біговим доріжкам їде автомобіль Шкода. Він побачив, що з автомобіля вийшли чоловік, жінка та дитина. Він попрохав цю жінку прибрати автомобіль з бігової доріжки, на що вона відповіла, щоб він продовжував бігати та не чіпав її. Після того, як він пробіг одне коло навколо стадіону, а потім друге коло, які займають приблизно 2:15 2:30 хвилин, при наближенні до автомобіля, бив його ногою по колесу, щоб спрацювала сигналізація. Після цього, він викликав працівників поліції 102, яким повідомив, що автомобіль у порушення ПДР заїхав на спортивний стадіон ХАІ. Після приїзду працівники поліції встановили, що у діях водія цього автомобіля потерпілого ОСОБА_5 порушень ПДР не було. Вказує, що потерпілий ОСОБА_5 , який перший проявив до нього агресію, та його знайомі, зокрема, жінки поводилися дуже агресивно, погрожували, кричали. Бігаючи по третьому колу, він побачив, що до нього швидко наближається ОСОБА_5 , який поплескав його по плечу. Після цього, між ними відбулася бійка, де їм обом були спричинені тілесні ушкодження від ударів руками і ногами. Також, обвинувачений пояснив, що писав заяву поліцейським, проте, ця заява не розглянута.

За наведених вище обставин, обвинувачений ОСОБА_2 вважав себе невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та просив виправдати.

2.2. Захисник обвинуваченого ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначив, що у діях обвинуваченого не вбачається ознак таких дій, як хуліганство, і його вина повністю спростовується зібраними у ході досудового слідства доказами. Відтак, оскільки обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь, у суду є всі підстави для прийняття судового рішення про виправдання обвинуваченого ОСОБА_2 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

2.3. У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 зазначив, що у середині березня 2024, він знаходився на стадіоні ХАІ із сім`єю, де грав у волейбол зі знайомими. Крім них на стадіоні по біговій доріжці здійснював пробіжку обвинувачений ОСОБА_2 . Через деякий час він почув, як спрацювала сигналізація його автомобіля, який був запаркований у так званому «кармані» біля стадіону, тобто автомобіль не стояв на бігових доріжках та нікому не заважав. Заїхав на стадіон він відкривши шлагбаум. Будь-які забороняючи знаки для проїзду та паркування автомобіля були відсутні. І після приїзду працівники поліції також сказали, що порушень з його боку ПДР не було. Після того, як він побачив, що обвинувачений ОСОБА_2 агресивно спілкується з його матір`ю ОСОБА_9 , то вирішив підійти до нього. Наздогнавши обвинуваченого, поплескав його по плечу та запитав, що трапилось. На це обвинувачений ОСОБА_2 став у стойку та наніс удар кулаком по обличчю, потім ногою по нозі, а коли він впав, то сів зверху та став наносити удари кулаками по обличчю. Врешті, конфлікт був припинений його знайомим свідком ОСОБА_10 . За наведених обставин, потерпілий просив визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

2.4. Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що під час судового розгляду достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинене обвинуваченим, тому просила суд визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, та при призначенні такого покарання просила врахувати відсутність обставин, передбачених ст.ст. 66 та 67 КК України.

3. Докази, надані стороною обвинувачення.

3.1. Висновок експерта КЗОЗ ХОБСМЕ № 09-390/2024 від 20.03.2024, згідно якого, у потерпілого ОСОБА_5 мають місце тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі та садна на правій нозі, які утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, синець за механізмом удар чи удар-стиснення, садно за механізмом тертя-ковзання. За ступенем тяжкості синець на обличчі та садно на правій нозі відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів (відповідно до п.п. 2.3.2.»б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995.

3.2. Протокол проведення слідчого експерименту від 21.03.2024 з фототаблицею до нього, за участю потерпілого ОСОБА_5 , який показав, що 17.03.2024 близько 11:50 він перебував на стадіоні ХАІ за адресою: м. Харків, вул. Академіка Проскури, 10А, де раніше незнайомий йому чоловік, перебуваючи у положенні стоячи обличчям до обличчя, на відстані витягнутої руки наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя, в ділянку лівого ока. Від отриманого удару він зробив два кроки назад, після чого, чоловік підійшовши до нього, почав валити на землю та наніс удар лівою ногою в ділянку правої ноги, після чого він опинився на землі у положенні лежачи на спині. Далі, коли він перебував у положенні лежачи на спині, чоловік став над ним та наніс два удари кулаком правої руки в обличчя, в ділянку лівого ока.

Тобто, у ході проведення слідчого експерименту, потерпілий ОСОБА_5 показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень.

3.3. Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.04.2024, згідно якого, на фотознімку під № 2 потерпілий ОСОБА_5 впізнав особу, яка нанесла йому тілесні ушкодження на стадіоні ХАІ ОСОБА_2 .

3.4. Протокол проведення слідчого експерименту від 01.04.2024 з фототаблицею до нього, за участю свідка ОСОБА_11 , який показав, що 17.03.2024 близько 11:40, він перебував на стадіоні ХАІ за адресою: м. Харків, вул. Академіка Проскури, 10А, де раніше незнайомий йому чоловік, перебуваючи у положенні стоячи обличчям до обличчя до потерпілого ОСОБА_5 (зріст приблизно 180 см), на відстані витягнутої руки наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя, після чого ОСОБА_5 впав на землю спиною вниз, а чоловік став над ним та наніс ще два удари рукою в ділянку обличчя.

Тобто, у ході проведення слідчого експерименту, свідок ОСОБА_11 показав механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 .

3.5. Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.04.2024, згідно якого, на фотознімку під № 2 свідок ОСОБА_11 впізнав особу, яка нанесла потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження на стадіоні ХАІ ОСОБА_2 .

3.6. Висновок експерта КЗОЗ ХОБСМЕ № 09-487/2024 від 03.04.2024, згідно якого, у потерпілого ОСОБА_5 мають місце тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі та садна на правій нозі, які утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, синець за механізмом удар чи удар-стиснення, садно за механізмом тертя-ковзання. За ступенем тяжкості синець на обличчі та садно на правій нозі відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів (відповідно до п.п. 2.3.2.»б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995.

3.7. Показання свідка ОСОБА_9 , допитаної у судовому засіданні, яка пояснила, що у середині березня 2024 року вони грали на стадіоні ДАІ у волейбол. Її син потерпілий ОСОБА_5 приїхав пізніше на власному автомобілі разом із дружиною та дитиною. Невістка та онук каталися на самокаті до біговим доріжкам стадіону. Автомобіль стояв збоку стадіону, будь-яких забороняючи знаків там не було, тому по приїзду поліція штраф за порушення ПДР не виписала. Потім вона почула, що вже двічі спрацьовує сигналізація і вирішила туди підійти. Побачила, як обвинувачений ОСОБА_2 правою рукою наносить удари в область ока її сину ОСОБА_5 , як він його штовхнув, а той впав на землю. Разом із цим, вона не чула, щоб син щось казав обвинуваченому чи лаявся. Перша підбігла до місця конфлікту вона, потім ще одна знайома жінка та чоловік. Після того, як приїхала поліція, вона відійшла у сторону.

3.8. Показання свідка ОСОБА_12 , допитаної у судовому засіданні, яка пояснила, що у середині березня 2024 року у неділю у першій половині дня вони разом із чоловіком потерпілим ОСОБА_5 та дитиною приїхали на стадіон ХАІ. Заїхали на стадіон через шлагбаум по асфальтовій доріжці, де їздять машини у напрямку власних гаражів. Будь-яких забороняючи знаків там не було. Вони з дитиною каталися на самокаті по стадіону. У цей час до неї звернувся чоловік, який бігав по стадіону обвинувачений ОСОБА_2 з питанням «Ваша машина? То прибирайте її з бігових доріжок, бо буду її бити». Через деякий час, він знову звернувся до неї нецензурною лайкою, на що вона відповіла, що він продовжував бігати та не чіпай їх з дитиною. Він вдарив по машині, спрацювала сигналізація. Після цього, вона побачила, що до автомобіля підійшла мати її чоловіка ОСОБА_9 . Коли між обвинуваченим та потерпілим стався конфлікт, вона знаходилася на іншому боці стадіону, але бачила, що вони знаходяться один напроти другого, та напружено йдуть назустріч. Потім, вона побачила, що її чоловік лежить на землі, а ОСОБА_2 декілька разів замахнувся на нього рукою, після чого, свідок ОСОБА_10 припинив цей конфлікт.

3.9. Показання свідка ОСОБА_11 , допитаного у судовому засіданні, який пояснив, що 17.03.2024 приблизно об 11:45 годині вони колективно, у складі туристичної групи, грали у волейбол на стадіоні ХАІ. Потерпілий ОСОБА_5 приїхав на стадіон разом із дружиною та дитиною трохи пізніше. Дружина та дитина залишися на стадіоні з самокатом, а ОСОБА_5 прийшов до них грати у волейбол. Автомобіль він припаркував у кутовому кармані на стадіоні, а не на біговій доріжці. Конфлікт він побачив вже тоді, коли обвинувачений ОСОБА_2 наніс потерпілому ОСОБА_5 удар кулаком в обличчя, повалив його на землю та наносив удари. Конфлікт був припинений свідком ОСОБА_10 . Візуально тілесних ушкоджень у обвинуваченого ОСОБА_2 не було, а у потерпілого були на обличчі, які перетворилися у синець.

3.10. Показання свідка ОСОБА_10 , допитаного у судовому засіданні, який пояснив, що 17.03.2024 приблизно об 11:45 годині вони разом із знайомими та потерпілим ОСОБА_5 грали у волейбол на стадіоні ХАІ, та почали чути, що спрацьовує сигналізація автомобіля. ОСОБА_5 приїхав пізніше, ніж інші гравці волейболу на власному автомобілі, який припаркував з внутрішньої сторони шлагбауму, а не на доріжці. Машина бігати по біговим доріжкам нікому не заважала. Його дружина та дитина залишилися на стадіоні, по якому бігав по колу обвинувачений ОСОБА_2 . Після декількох спрацювань сигналізації, ОСОБА_5 вирішив піти до свого автомобіля. Потім він побачив, що обвинувачений ОСОБА_2 та потерпілий ОСОБА_5 стоять один напроти одного і там відбувається якась неприємна ситуація, схожа на бійку між ними. Рухи обвинуваченого нагадували удари кулаками, ногами. Коли він підійшов, ОСОБА_5 лежав на землі, а ОСОБА_2 був зверху. Він намагався відтягнути останнього з потерпілого, проте сам опинився на землі. Там вже були мати потерпілого ОСОБА_9 та його дружина ОСОБА_12 було чути крики, галас. Він побачив у ОСОБА_5 синець на обличчі, у обвинуваченого тілесних ушкоджень не було.

3.11. Показання свідка ОСОБА_13 допитаної у судовому засіданні, яка пояснила, що у середині березня 2024 вона у складі екіпажу працівників поліції приїхали за викликом 102 на стадіон ХАІ. Попередньо було відомо, що між раніше незнайомими чоловіками стався конфлікт з приводу паркування транспортного засобу. Заявником події був обвинувачений ОСОБА_2 . По приїзду, він пояснив, що потерпілий ОСОБА_5 не там, де потрібно, припаркував свій автомобіль, який заважає бігати по біговим доріжкам стадіону. Проте, встановлено, що забороняючих знаків з цього приводу там ніде не було, тобто порушень ПДР з боку потерпілого ОСОБА_5 не встановлено. Тілесних пошкоджень у обвинуваченого, який також написав заяву, не було, у потерпілого був синець на обличчі. Свідків події було багато, практично всі вони знайомі потерпілого, яких вони опитували.

3.12. Показання свідка ОСОБА_14 допитаного у судовому засіданні, який пояснив, що у середині березня 2024 він у складі екіпажу працівників поліції приїхали за викликом 102 на стадіон ХАІ. Виклик надійшов з приводу паркування транспортного засобу у недозволеному місці. Виклик здійснений обвинуваченим ОСОБА_2 . По приїзду було встановлено двох чоловіків, які начебто нанесли один одному тілесні ушкодження. Був зібраний матеріал, відібрані від них заяви, та пояснення усіх присутніх там людей. Порушень ПДР з боку потерпілого ОСОБА_5 з приводу паркування автомобіля не встановлено, відповідно, постанови про адміністративне правопорушення не складалося. Безпосередньо конфлікту він не бачив. Візуально тілесних ушкоджень у обвинуваченого ОСОБА_2 не було, а у потерпілого ОСОБА_5 на обличчі був синець.

3.13. Виходячи із принципів змагальності та диспозитивності кримінального провадження, суд прийняв відмову прокурора від допиту свідка сторони обвинувачення ОСОБА_15 .

4. Докази, надані стороною захисту.

4.1. Лист НАУ ім. М.Є.Жуковського «ХАІ» від 06.12.2024 № 38-31/1119, згідно якого, відповідно до наказу Міністерства освіти та науки України № 1372 від 15.11.2016 «Про закріплення державного майна за Національним аерокосмічним університетом ім. М.Є.Жуковського «Харківський авіаційний інститут» за Університетом на праві господарського відання закріплено такі об`єкти, як «стадіон», «спортивні площадки» тощо за місцезнаходженням майна: м. Харків, вул. Вадима Манька, 17. Зазначені споруди використовуються за цільовим призначенням для занять фізкультурою та спортом. Територія спортивного стадіону захищена і обмежена парканом з метою недопущення вільного і безконтрольного проїзду автотранспорту та інших порушень встановленого цільового використання (для занять фізкультурою і спортом) території і обладнання стадіону. Таким чином, Університет є балансоутримувачем зазначеного майна та визначає правила його використання. Дозволяється проїзд на територію стадіону спеціальної техніки лише для вивозу сміття, проведення ремонтних робіт тощо. Іншим особам в`їзд на автомобілі на територію стадіону заборонено. Також заборонено самостійно втручатися у режим роботи шлагбауму. На стадіоні немає і не може бути доріг, що призначено для пересування автотранспорту. Поруч зі стадіоном та спортивними площадками розташовано майданчик з асфальтовим покриттям для безоплатного паркування і тривалої стоянки автомобілів працівників і відвідувачів Університету, зокрема, його спортивної інфраструктури. Також, адміністрація Університету не має інформації про в`їзд на територію стадіону 17.03.2024 автомобілів, не надавала дозволу на в`їзд та паркування.

4.2. Витяг АРМ 102 № 113099604 від 17.03.2024 об 11:58 - Заявник ОСОБА_2 . Зміст звернення: на стадіон ХАІ заїхав ТЗ ОСОБА_16 . Результат відпрацювання: Рапорт поліцейського УПП в Харківській області ОСОБА_13 від 17.03.2024 о 12:37 Прибувши на місце виклику, виявлено заявника, який надав пояснення по факту виклику та написав заяву. Також заяву та пояснення відібрано у іншого учасника події та свідка події.

4.3. Досліджені безпосередньо у судовому засіданні відеозаписи з нагрудних відео реєстраторів працівників УПП в Харківській області ДПП, які прибули за викликом на місце події 17.03.2024 о 12:00 годині на стадіон ХАІ за адресою: м. Харків, вул. Академіка Проскури, 10А, та на яких зафіксовано прийняття заяв та пояснень обвинуваченого ОСОБА_2 та потерпілого ОСОБА_5 .

4.4. Лист Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Харківській області № С-107Аз/119-25/1-2024 від 13.09.2024, згідно якого, за наявними даними інформаційної підсистеми «АРМ оператор «102» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» надійшло до служби «102» ГУНП в Харківській області 17.03.2024 об 11:58 годині про те, що на стадіон ХАІ за адресою: м. Харків, вул.. Академіка Проскури, буд. 10А заїхав автомобіль «Шкода Октавія» р.н. « НОМЕР_1 ». Повідомлення зареєстровано в інформаційній підсистемі «Єдиний облік» ІКС ІПНП управління патрульної поліції в Харківській області ДПП НПУ за № 3639.

4.5. Постанова дізнавача СД ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_17 від 16.04.2024, згідно якої, змінено правову кваліфікацію у кримінальному провадженні № 0000162 від 18.03.2024 з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 296 КК України.

4.6. Показання свідка ОСОБА_17 , допитаного у судовому засіданні, який пояснив, що за фактом наведеного конфлікту обвинуваченим ОСОБА_2 та потерпілим ОСОБА_5 були подані відповідні заяви. Заява обвинуваченого, яка зводилася до спричинення йому матеріальної шкоди та якій також надавалася належна правова оцінка, долучена до матеріалів даного кримінального провадження. Заява потерпілого містила відомості про спричинення йому тілесних ушкоджень. За постановою про направлення на МСЕК для визначення ступеню тілесних ушкоджень обвинувачений ОСОБА_2 не звертався, а самостійно призначати експертизу у нього, як у дізнавача, підстав не було. Допитані працівники УПП повідомили, що у діях ОСОБА_5 відсутні порушення ПДР. У межах досудового слідства ним вчиненні всі необхідні дії, зібрані докази, які містяться у матеріалах кримінального провадження.

5. Документи, що характеризують обвинуваченого.

5.1. Вимога УІЗ ГУНП в Харківській області від 27.03.2024 про відсутність відомостей про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності.

5.2. Довідка КНП ХОР «ОНД» № 2907 від 02.04.2024 про те, що ОСОБА_2 на диспансерному (профілактичному) обліку у лікаря нарколога не перебуває.

5.3. Довідка КНП «МПНД № 3» ХМР № 2057 від 08.04.2024 про те, що ОСОБА_2 впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «МПНД № 3» ХМР не звертався.

5.4. Довідка ІНФОРМАЦІЯ_2 № 3910 від 18.04.2024 про те, що молодший лейтенант запасу ОСОБА_2 , який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18.01.2011, як офіцер запасу, військову службу не проходив, на військову службу під час мобілізації згідно Указу Президента України не призивався.

5.5. Свідоцтво про народження ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Серії 1-ВЛ № НОМЕР_2 , батьком записаний обвинувачений ОСОБА_2 .

5.6. Довідка КЗ «Харківський ліцей № 37 ХМР» № 382 від 17.06.2025 про те, що обвинувачений працює вчителем предмету «Захист України» у КЗ «Харківський ліцей № 37 ХМР» з 02.09.2024.

6. Оцінка наданих сторонами кримінального провадження доказів.

6.1. Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду зазначені вище докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними та допустимими доказами для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено, оскільки вказані докази встановлені, зібрані та перевірені органом досудового розслідування, а згодом судом, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України. Істотних порушень прав та свобод людини, визначених ст. 87 КПК України, не вбачається. Досліджені у судовому засіданні докази відповідають вимогам щодо їх отримання, узгоджуються між собою, та не викликають у суду сумнівів. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи, не встановлено.

Дослідивши і перевіривши надані у ході судового розгляду письмові докази, висновки експертів, показання потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , які є процесуальними джерелами доказів, суд дійшов висновку, що ці показання є конкретними та узгоджуються між собою як сукупність доказів, які судом покладено у вирок.

Потерпілий, свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань і підстав сумніватися у показах даних осіб суд не вбачає.

Підстави ставити під сумнів вказані вище показання відсутні, всі вони узгоджуються між собою, є належними, допустимими, достовірними доказами, та не викликають сумнівів.

6.2. Щодо доводів сторони захисту з приводу того, що у діях обвинуваченого ОСОБА_2 відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, яке виразилося у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, суд зазначає наступне.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Отже, для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Така правова позиція щодо кримінально-правової оцінки діяння, кваліфікованого судом за ст. 296 КК України, міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 (справа № 288/1158/16-к).

6.3. За правовим висновком, викладеним ККС ВС у постанові від 12.06.2018 у справі № 712/13361/15, обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченого особи доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Отже, вирішуючи питання доведеності винуватості ОСОБА_2 суд, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до вимог ст. 337 КПК України у межах висунутого обвинувачення, вважає вину ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення встановленою та доведеною у повному обсязі, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, суд вважає безпідставними та розцінює їх як спосіб захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Також, за певних умов обставинами, що виключають кримінальну відповідальність діянь, відповідно до ст.ст. 39, 40 КК України, є фізичний чи психічний примус і крайня необхідність.

Разом із цим, суду не надано доказів, що ОСОБА_2 17.03.2024 при встановлених судовим розглядом обставинах вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю у стані крайньої необхідності або під безпосереднім впливом фізичного чи психічного примусу.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 відповідно до положень ст.ст. 66, 67 України, судом не встановлено.

7. Мотиви призначення покарання.

7.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_2 покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

7.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_2 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікуються, як проступок, його вид, суспільну небезпечність та наслідки. Також, суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, який має вищу освіту, одружений, офіційно працевлаштований, має зареєстроване та фактичне місце проживання, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не судимий.

7.3. У судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку, передбаченому статтею 69 КК України, не встановлено.

7.4. З урахуванням викладених вище обставин у кримінальному провадженні, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_2 покарання за ч. 1 ст. 296 КК України у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень) 00 копійок.

7.5. Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

8. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

9. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

9.1. Речові докази.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

9.2. Процесуальні витрати.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 100, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень) 00 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя - ОСОБА_1