Провадження № 1-кп/752/1319/25
УХВАЛА

27 жовтня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000179 від 30 квітня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5

встановив:

Голосіївським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд вищевказаного кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 звернувся з клопотанням про скасування арешту та повернення належного ОСОБА_6 майна, а саме: планшета, мобільного телефону та флеш накопичувачів, які були вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 . Клопотання мотивоване тим, що вказане майно не носить доказового значення у кримінальному провадженні, не підлягає конфіскації, а тому у продовженні його арешту відпала необхідність.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При вирішенні питання про арешт майна має враховуватись розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваних, обвинувачених та третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини обмеження у володінні майном повинно бути законним. Вимога щодо законності вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципів верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою яку прагнуть досягти.

Як убачається з матеріалів справи, планшет, мобільний телефон та флеш накопичувачі, про повернення яких захисник порушив питання у своєму клопотанні, були вилучені за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , постановою слідчого визнані речовими доказами та ухвалою слідчого судді на них було накладено арешт.

В судовому засіданні прокурор підтвердив, що вказані речі не носять доказового значення у кримінальному провадженні та можуть бути повернуті.

Обставин, які би свідчили про те, що вказані речі за результатами судового розгляду підлягають конфіскації або на них може бути накладене стягнення, судом не встановлено.

Таким чином, суд погоджується з доводами захисника про те, що в подальшому застосуванні заходу забезпечення у виді арешту майна відпала потреба, а тому на підставі ст. 100 КПК України, з метою забезпечення права ОСОБА_6 вільно володіти своїм майном, вказане майно підлягає поверненню, оскільки це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Керуючись статтями 98, 100, 170, 174, 369-372, 376 КПК України, суд

постановив:

Клопотання захисника задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року на майно, виявлене та вилучене 06 червня 2024 року під час проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 , а саме на: планшет iPad сірого кольору серійний номер DMPRK755H1MC; флеш-накопичувач 1 Gb jFV60; флеш-накопичувач GoodRam 16 Gb Unity; флеш-накопичувач у формі ключа від замку; флеш-накопичувач 8 Gb D33B29; мобільний телефон iPhone 11 imei: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 бірюзового кольору.

Повернути вказані речі ОСОБА_6 .

Виконання ухвали в частині повернення майна покласти на старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1