Провадження №1-кс/523/1295/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , у присутності підозрюваного, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одеса, клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Миколаєві ОСОБА_5 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двоє неповнолітніх дітей, працюючого неофіційно таксистом, раніше не судимого, на момент вчинення кримінального правопорушення працюючого на посаді інспектору взводу №1 роти №1 батальйону УПП в Полтавській області ДПП, у званні «капітан поліції», відповідно до наказу за №2436 о/с від 28.10.2024р. звільненому зі служби в поліції.

Зареєстрованому та фактично проживаючому за адресом: АДРЕСА_1

підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.190 ч.4 КК України, -

Встановив:

В провадженні Пересипського районного суду міста Одеси знаходиться клопотання слідчої Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Миколаєві ОСОБА_5 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави 331 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001472 від 4.09.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно Наказу начальника ВКЗ УПП в Полтавській області ДПП №198 о/с від 12.03.2020 року капітана поліції ОСОБА_7 було призначено на посаду інспектора взводу №1 роти №1 батальйону УПП в Полтавській області ДПП. ОСОБА_7 в силу примітки 1 ст.364 КК України, будучи на час вчинення злочину службовою особою правоохоронного органу та суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, передбаченими статтею 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ст.ст.19, 68 Конституції України, ст.ст.1, 2, 18 23 Закону України «Про Національну поліцію», незважаючи на обізнаність із вимогами наведених нормативно-правових актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно з корисливих мотивів, вчинив ряд злочинів за наступних обставин.

Так, у невстановлений слідством день та час, ОСОБА_8 , заздалегідь вступивши в злочинну змову з іншими невстановленими особами, діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою вчинення шахрайських дій, організували здійснення несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних мереж, в результаті чого незаконним шляхом отримували доступ до грошових коштів потерпілих, для цього підшукували дані про осіб, після чого здійснювали дзвінки під виглядом представників служби безпеки банку та виманювали дані про їх банківські рахунки.

Під час здійснення процедури верифікації громадянам, які були введені в оману невстановленими особами, на фінансовий номер телефону, за яким закріплена банківська картка, надходило смс-повідомлення з PIN-кодом, необхідним для ідентифікації банківської картки та підтвердження операції з прив`язки банківської картки до додатку «Google Pay» в мобільному пристрої. Громадяни, будучи введеними в оману, не підозрюючи, що стосовно них здійснюються шахрайські дії з метою доступу до їх банківського рахунку, передавали вказаний PIN-код з банку невстановленим особам, таким чином надаючи доступ до своїх банківських рахунків, які в свою чергу, передавали вказані дані ОСОБА_7 , який у за допомогою мобільного телефону та платіжних застосунків повинен був знімати грошові кошти, які належать потерпілим, готівкою або переказувати на інші банківські рахунки, надалі розпоряджались отриманими шахрайським шляхом грошовими коштами на власний розсуд.

Так, 2.09.2024 року приблизно о 15:21 годині невстановлена слідством особа чоловічої статі, з метою заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами ОСОБА_9 , який в цей момент перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , зателефонувала останньому з абонентського номеру « НОМЕР_1 » на абонентський номер « НОМЕР_2 » та представившись представником служби безпеки АТ КБ «Приватбанк», повідомила про шахрайські дії із банківською карткою потерпілого, а саме несанкціонований доступ до його банківської картки « НОМЕР_3 » та запропонувала, з метою збереження грошових коштів, слідувати інструкціям представника служби безпеки АТ КБ «Приватбанк», тобто назвати пін-код від карти «CVV». ОСОБА_9 , будучи введеним в оману невстановленою особою, вважаючи та вірячи, що спілкується з представником служби безпеки АТ КБ «Приватбанк», повідомив у телефонному режимі CVV-код від своєї банківської картки, чим надав невстановленій особі доступ до своїх банківських рахунків, тобто до інтернет-банкінгу, після чого невстановлена особа передала номер банківської картки та пароль доступу до неї ОСОБА_7 , який на той момент перебував у магазині «АТБ», розташованому за адресом: м. Одеса, вул. Сім`ї Глодан (Ільфа та Петрова), 51.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу на шахрайське заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, отримавши ідентифікаційні дані банківської картки потерпілого ОСОБА_9 ввів їх у додаток «Google Pay», встановлений на спеціально обладнаному ними для вчинення шахрайських дій мобільному пристрої марки «Xiaomi» модель «Redmi13C», з метою верифікації зазначеної банківської картки до невстановленого акаунту «Google». Під час процедури верифікації, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, на фінансовий номер телефону « НОМЕР_2 », який належить ОСОБА_9 та за яким закріплена банківська картка з IBAN № НОМЕР_4 , відправили смс-повідомлення з PIN-кодом, необхідним для ідентифікації банківської картки та підтвердження операції з прив`язки банківської картки до платіжного додатку в мобільному пристрої марки «Xiaomi» модель «Redmi13C», який належить ОСОБА_7 . У свою чергу, ОСОБА_9 будучи введеним в оману, не підозрюючи, що стосовно нього вчиняються шахрайські дії з метою доступу до його банківського рахунку, передав вказаний PIN-код з банку невстановленим особам, надавши доступ до своїх банківських рахунків.

Того ж дня, 2.09.2024 року в проміжок часу з 15 год. 47 хв по 15 год. 51 хв. ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу на шахрайське заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, перебуваючи на касі магазину «АТБ», що розташований по вул. вул. Сім`ї Глодан (Ільфа та Петрова), 51 у м. Одесі, здійснив транзакцію зі зняття грошових коштів з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_9 за допомогою додатку «Google Pay», використовуючи при цьому мобільний пристрій, пристосований для вчинення шахрайських дій, у якому була верифікована банківська картка потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 18000 гривень, з якої під час зняття було утримано 720 гривень комісії АТ КБ «Приватбанк» та 3 гривні 60 копійок за придбання послуги зняття готівки в касі магазину, чим завдав матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 18723,60 гривень.

Крім цього, 12.09.2024 року приблизно о 16:31 годині невстановлена слідством особа чоловічої статі, з метою шахрайського заволодіння шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_10 , із абонентського номеру « НОМЕР_5 » зателефонувала потерпілій, яка в цей момент перебувала в зоні дії абонентської вишки, що за адресою: Київська область, м. Чорнобиль на абонентський номер « НОМЕР_6 » та, представившись представником служби безпеки АТ КБ «Приватбанк», повідомила останній, що сторонні особи здійснюють несанкціонований доступ до її банківської картки « НОМЕР_7 » і з метою збереження грошових коштів потерпіла повинна слідувати інструкціям представника служби безпеки банку АТ КБ «Приватбанк». ОСОБА_10 , будучи введеною невстановленою особою в оману, вважаючи, що спілкується із представником служби безпеки АТ КБ «Приватбанк», надала останньому у телефонному режимі CVV-код від своєї банківської картки « НОМЕР_7 », чим надала невстановленій особі змогу доступу до своїх банківських рахунків, після чого невстановлена особа передала номер банківської картки та паролі доступу до неї ОСОБА_7 , який на той момент перебував у м. Одесі по вул. Площа Незалежності, 1 у ТРЦ «Панорама» у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу на шахрайське заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, отримавши ідентифікаційні дані банківської картки потерпілої ОСОБА_10 « НОМЕР_7 », імітованої АТ КБ «Приватбанк» ввів їх у додаток «Google Pay», встановлений на спеціально обладнаному ними для вчинення шахрайських дій мобільному пристрої марки «Xiaomi» модель «Redmi13C» та на вказаний рахунок одночасно із діями ОСОБА_7 невстановлена особа за допомогою інтернет-банкінгу здійснила переказ грошових коштів із банківської картки потерпілої ОСОБА_10 « НОМЕР_8 », імітованої АТ «SenseBank». Під час процедури верифікації, ОСОБА_7 , діючи умисно, із корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленими особами, на фінансовий номер телефону « НОМЕР_6 », який належить потерпілій ОСОБА_10 та за яким закріплена банківська картка « НОМЕР_7 » відправили смс-повідомлення з PIN-кодом, необхідним для ідентифікації банківської картки та підтвердження операції з прив`язки банківської картки « НОМЕР_7 » до платіжного додатку в мобільному пристрої марки «Xiaomi» модель «Redmi13C», який належить ОСОБА_7 . ОСОБА_10 , будучи введеною в оману, не підозрюючи, що стосовно неї здійснюються шахрайські дії з метою доступу до її банківських рахунків, передала вказаний PIN-код з банку невстановленим особам, таким чином надаючи доступ до своїх банківських рахунків.

Того ж дня, 12.09.2024 року в проміжок часу з 17 год. 05 хв. по 17 год. 41 хв. ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу на шахрайське заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, перебуваючи у магазині «MAYO» та використовуючи заздалегідь отриманий доступ до банківської картки потерпілої ОСОБА_10 придбав мобільний телефон марки «Apple» 15 Pro з імей1: НОМЕР_9 та імей2: НОМЕР_10 , розрахувавшись за вказаний пристрій за допомогою «Google Pay», що попередньо встановлений на мобільному пристрої останнього марки «Xiaomi» модель «Redmi13C» на загальну суму 52999 гривень.

В подальшому ОСОБА_7 , прибувши до банкомату №«CAOD9208», що перебуває у власності АТ КБ «Приватбанк» та розташований по проспекту Князя Ярослава Мудрого (Академіка Глушко), 5 у м. Одесі, здійснив транзакцію зі зняття готівки із банківського рахунку потерпілої ОСОБА_10 за допомогою додатку «Google Pay», використовуючи при цьому мобільний пристрій, пристосований для вчинення шахрайських дій, у якому була верифікована банківська картка « НОМЕР_7 » потерпілої ОСОБА_10 на суму 20000 гривень. Далі, підійшовши до банкомату №7880715, який перебуває у власності АТ «SenseBank» та розташований по проспекту Князя Ярослава Мудрого (Академіка Глушко),7 у м. Одесі, здійснив транзакцію зі зняття готівки із банківського рахунку потерпілої ОСОБА_10 за допомогою додатку «Google Pay», використовуючи при цьому мобільний пристрій, пристосований для вчинення шахрайських дій, у якому була верифікована банківська картка НОМЕР_7 потерпілої ОСОБА_10 на загальну суму 20000 гривень. Продовжуючи діяти із єдиним умислом на шахрайське заволодіння чужим майном шляхом обману ОСОБА_7 , прибувши до банкомату №5798400, який перебуває у власності АТ «ВСТ Банк» та розташований по проспекту Князя Ярослава Мудрого (Академіка Глушко), 10 у м. Одесі, здійснив транзакцію зі зняття готівки із банківського рахунку « НОМЕР_7 » потерпілої ОСОБА_10 за допомогою додатку «Google Pay», використовуючи при цьому мобільний пристрій, пристосований для вчинення шахрайських дій, у якому верифікована банківська картка « НОМЕР_7 » потерпілої ОСОБА_10 на суму 14 800 гривень. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 та невстановлених осіб потерпілій ОСОБА_10 з урахуванням утриманнями банками комісії в сумі 1396 гривень, спричинено матеріальний збиток на загальну суму 109195 гривень.

За даним фактом відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.190 ч.4 КК України 4.09.2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001472.

16.01.2026 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.190 ч.4 КК України за кваліфікуючими ознаками, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується зібраними в ході проведення досудового розслідування доказами, а саме протоколом заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_9 від 4.09.2024р; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 4.09.2024р; рапортом про вчинення злочину від 13.09.2024р.; протоколом заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_10 від 13.09.2024р.; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 від 15.09.2024р.; протоколом огляду предмета від 13.09.2024р.; протокол огляду від 12.12.2024р.; довідкою за фактом скоєння шахрайських дій від 11.12.2024 року та іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами у своїй сукупності.

Також встановлено, що ОСОБА_7 самостійно з`явився до суду у добровільному порядку, в порядку ст.208 КПК України не затримувався.

Слідча Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Миколаєві ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням, яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 мотивуючи тим, що особа підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція статті якої передбачає покарання у виді позбавлення волі від трьох до восьми років, ОСОБА_7 , маючи досвід роботи в правоохоронних органах, будучи обізнаним про тяжкість покарання у разі визнання особи винною, усвідомлюючи невідворотність кримінальної відповідальності, може використати наявні у нього засоби та можливості для переховування від правоохоронних органів і суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, здійснити виїзд на непідконтрольну територію Україні або взагалі виїхати до іншої країни поза офіційними пункту пропуску; 2)незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, як особисто, так і і за допомогою невстановлених співучасників кримінального правопорушення з метою зміни або відмови від дачі останніми свідчень, які обізнані про обставини вчинення кримінального правопорушення та які безпосередньо не допитувалися у судовому засіданні у суді; 3)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом штучного затягування, розголошення відомостей результатів досудового розслідування; що може призвести до його неповноти, втрати доказів вини підозрюваних тощо, оскільки ОСОБА_7 має досвід роботи в правоохоронних органах, а тому обізнаний з тактикою та методикою розслідування кримінальних правопорушень; 4) не виключається ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, на що вказує той факт, що за трьома іншими епізодами, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_7 , обвинувальний акт вже перебуває на розгляді Київського районного суду м. Одеси.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав клопотання слідчого, так як вважав мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вмотивованими та такими, що дають право слідчому судді задовольнити клопотання слідчого та застосувати найбільш суворий запобіжний захід, оскільки ОСОБА_7 небезпідставно підозрюється у скоєнні тяжких злочинів у співучасті, передбаченого ст.190 ч.4 КК України, на даний час досудове слідство триває, ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ст.177 КПК України, є обґрунтованими, на думку прокурора підозрюваний, маючи досвід роботи в правоохоронних органах, може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом розголошення відомостей, ОСОБА_7 не йде на співпрацю, невстановлені особи перебувають на свободі, заходів щодо відшкодування завданої шкоди не здійснено, особа може переховуватись від органів досудового розслідування, умисно ухилятися від явки до суду та слідчого з метою уникнення притягнення кримінальної відповідальності, не виключається здійснення виїзду за кордон; має можливість незаконно впливати на двох потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки у Київському районному суді м. Одеса на розгляді перебувають ще три епізоди заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, а також ст.209 КК України, більш м`які запобіжні заходи, на погляд прокурора не забезпечать належної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 , вважаючи, що розмір застава у виді 331 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб є виправданою, за викладених підстав просив задовольнити клопотання.

Захисник ОСОБА_4 , діюча в інтересах ОСОБА_7 , заперечувала проти задоволення клопотання, зазначаючи, що прокурор не надав копію постанови про виділення матеріалів, акцентуючи, що вказані в підозрі епізоди, за якими ОСОБА_11 було повідомлено 16.01.2026 року, це не нові епізоди, вони були виявлені у вересні 2024 року, були встановлені особи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були допитані в якості потерпілих, проводилися відповідні слідчі дії у кримінальному провадженні за №40002156 від 9.09.2024 року і ці два епізоди заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вказувалися, надалі за якихось причин 20.01.2025 року матеріали були виділені в окреме провадження, рік перебували у слідчого, водночас звертаючи увагу суду, що в рамках вказаного кримінального провадження за №40002156 від 9.09.2024 року відносно ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, при цьому всі матеріали приймалися до уваги, серед іншого і ці два епізоди, 5.02.2025 року у зв`язку з внесенням застави підзахисний був звільнений з-під варти, до теперішнього часу перебуває під заставою, жодного разу обов`язків не порушував, наразі на всі виклики з`являється, жодним чином не ухиляється, ніяких правопорушень не вчиняє, крім того у жовтні 2024 року був звільнений з правоохоронних органів, неофіційно працює в таксі, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, наявне постійне місце мешкання, підзахисний аж ніяк не впливав на потерпілих, хоча мав на це час, територію України не може покинути, тобто ризики є не обґрунтованими, надуманими, за викладених підстав просила відмовити в задоволенні клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника, вказуючи, що події мали місце півтора роки тому, співпрацював зі слідством, надав свій телефон, перебуваючи більше року на волі під заставою, ні разу не порушив покладених на нього обов`язків, зазначаючи, що не згодний з кваліфікацією його дій, втручання в електронні системи не було.

Прокурор ОСОБА_6 в заперечення доводів сторони захисту, що інкриміновані ОСОБА_7 два епізоди були відомі у 2024 році, в якості репліки зазначив, що матеріали були виділені відносно невстановлених осіб, які разом з підозрюваним вчинили злочини, не заперечуючи того факту, що матеріали надійшли у січні, липні 2025 року, після зібрання доказів, звернулися до суду з відповідним клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку прокурора, захисника, підозрюваного, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню за наступними підставами.

На обґрунтування наведеної версії розвитку подій слідчим додано до клопотання низку документальних доказів, дослідивши які слідчий суддя прийшов до висновку, що викладені обставини вчинення дій, інкримінованих ОСОБА_7 із високою ймовірністю мали місце та могли бути вчинені за описаних у клопотанні обставин, що є достатнім для вирішення питань, пов`язаних із застосуванням запобіжного заходу.

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 згідно клопотання слідчого є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст.190 ч.4 КК України, а також запобігання ризикам відповідно п.п.1,3,4,5 ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог ст.ст.177 та 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст.178 ч.1 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Згідно вимог п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 63 рішення у справі «Доронін проти України від 19.02.2009р.) про обрання чи продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть у справах про вбивство та при спробі обвинуваченого зникнути, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення не уявляє собою «відповідної та достатньої» підстави.

Крім цього, статтею 5 частиною 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» частини 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Разом з цим, рішенням Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», та згідно практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними, мають підтверджуватися фактичними даними, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Слід також зауважити, що згідно рішення Конституційного суду України у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, статтею 17 КПК України про презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Згідно ст.29 ч.1 Конституції України ніхто не може триматись під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі і в порядку встановлених законом.

Під час розгляду питання про обрання запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання, при цьому слід зазначити, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Статтею ст.176 ч.3 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Статтею 131 ч.1 КПК України сформульовано, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Статтею 132 ч.1 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ч.4 ст.176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Статтею 179 ч.1 КПК України регламентовано, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені статтею 194 ч.5 цього Кодексу, а саме якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Статтею ст.194 ч.1 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.2 ст.194 КПК України суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Положеннями ст.194 ч.5 КПК України регламентовано, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Таким чином, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, з`ясувавши аргументацію сторін, не оцінюючи докази про доведеність вини підозрюваного, враховуючи всі встановлені під час судового засідання обставини та викладені в клопотанні епізоди інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які мали місце у вересні 2024 року та відносяться до категорії тяжкого злочину, приймаючи до уваги наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, так як стороною захисту було представлено документи в обґрунтування факту проживання підозрюваного у шлюбних відносинах з обов`язком утримання двох неповнолітніх дітей 15.09.2016р.н. та ІНФОРМАЦІЯ_3 , які мають постійне місце мешкання у м. Полтава, те, що ОСОБА_7 працює, зважаючи на доводи захисту щодо належного виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та даний факт стороною обвинувачення не спростовувався, суд дійшов до висновку, що обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 не має правових підстав, на теперішній час є не виправданим; ризик, передбачений ст.177 ч.1 п.1 КПК України, як переховування не є виразно окресленим; ймовірність наявності ризику щодо перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином є не значною, ризик незаконного впливу на потерпілих не доведений, як і не доказаний ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, з 2024 року ОСОБА_7 більше не притягувався до кримінальної відповідальності, з поведінки підозрюваного вбачається, що він не буде ухилятися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, тому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як винятковий запобіжний захід, що застосовується винятково в разі неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, що надасть змогу запобігти ризиків передбачених ст.177 КПК України, не може бути застосований до ОСОБА_7 , так як з урахуванням його особи, способу життя, наявності утриманців, постійного місця мешкання, достатньо застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 ч.5 КПК України, що на думку слідчого судді буде достатнім для тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та достатнім для запобігання ризиків і забезпечення належної поведінки підозрюваного.

При цьому поза увагою суду не залишилися відомості прокурора щодо наявності обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 за вчинення інших епізодів заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, який направлений органом досудового розслідування до суду, однак кримінальне провадження не розглянуте по суті й обвинувального вироку не ухвалено, тобто відносно ОСОБА_7 діє презумпція невинуватості, виходячи з дати та номеру внесених даних до ЄРДР всі кримінальні правопорушення були вчинені у вересні 2024 року, спірне питання щодо виділення матеріалів в окреме провадження не є предметом розгляду даного клопотання, та сприймається судом в якості інформативності, яка у даному разі діє на користь сторони захисту.

На переконання слідчого судді матеріали клопотання не містять вагомих причин, які б могли б слугувати обґрунтованими підставами для застосування відносно ОСОБА_7 такого заходу забезпечення кримінального провадження як запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим суд вважає, що в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 132, 176-178, 179, 182-183, 194, 219, 309 КПК України, слідчий суддя, -

Постановив:

В задоволенні клопотання слідчої Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Миколаєві ОСОБА_5 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. - відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України..

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) Прибувати до старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Миколаєві ОСОБА_12 чи інших слідчих групи слідчих у вказаному кримінальному провадженні із встановленою періодичністю.

2) Повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи.

3) Покласти на ОСОБА_7 обов`язок утримуватись від спілкування з потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 уданому кримінальному провадженні.

4) Здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Роз`яснити підозрюваному, що разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно ст.179 ч.3 КПК України контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий.

Строк дії обов`язків в рамках запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відповідно ст.ст.194 ч.7, 219 ч.1 КПК України обчислюється в межах строку досудового розслідування та припиняє свою дію 16.03.2026 року.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_13