Провадження № 1-кс/522/5429/25

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про вирішення долі речових доказів у кримінальному провадженні №0000105 від 23.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси із клопотанням в порядку ст.100 КПК України про вирішення долі речових доказів у кримінальному провадженні №0000105 від 23.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, згідно якого просить повернути їй речові докази, а саме грошові кошти у розмірі 5000 гривень, згідно відповідних протоколів від 21.08.2020 щодо вилучення, огляду та вручення грошових коштів.

В обґрунтування клопотання заявник зазначає наступне.

ЇЇ чоловік ОСОБА_4 був заявником у кримінальному провадженні №0000105 від 23.07.2020. В рамках зазначеного кримінального провадження ОСОБА_5 надав 5000 гривень слідчому через оперативний підрозділ правоохоронного органу, який виконував доручення слідчого або прокурора про проведення НСРД. Ці грошові кошти є речовими доказами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер та вона є спадкоємцем після смерті чоловіка.

07.11.2024 року слідчим СВ №2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 біло прийнято рішення про закриття кримінального провадження, однак грошові кошти їй повернуті не були.

Заявник в судове засідання не з`явився, згідно письмової заяви клопотання підтримує в повному обсязі та просить розглянути без його участі.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились.

Слідчий надав заяву, відповідно до якої просить відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , мотивуючи тим, що остання не має ніякого процесуального статусу за даним кримінальним провадженням.

Розглянувши клопотання, дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до наступного висновку.

За приписами ст. 2 КПКУ завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000105 від 23.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

31.08.2020 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке 21.08.2020 виявлено та вилучено в приміщенні кафе під назвою «Хінкальна» за адресою: м. Одеса, провулок Олександра Матросова, буд. 1/1, а саме: грошові кошти в розмірі 5 тисяч гривень, купюрами номіналом по 200 гривень з наступними серією та номером: ЄФ6409530; ТЕ9067175; УЗ2681559; УЕ7312524; КЄ1586253; КЄ2529971; УФ5237159; ЗД3670664; ТЕ5860187; ЄЕ1372415; УЄ7695893; УЛ4420240; УА0260411; ТВ8242691; СЕ4872804; ТВ0842039; ТВ5188637; ПЕ1071726; СВ2198642; ХА2453603; ХИ4732919; КЛ5487990; СЗ1925024; СМ1002987; ЕЩ3895306 та дві купюри номіналом 500 гривень з серійним номером ФГ 7926438, ВД 3112065.

Під час проведення досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням, 15.06.2023 слідчим СВ відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано потерпілим, вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

Як вбачається з клопотання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_8 помер та вона, відповідно до свідоцтва на право спадщину за законом НТХ № 820965 та НТХ № 820966 є спадкоємцем після його смерті.

07.11.2024 за результатами проведення досудового розслідування постановою слідчого СВ відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину.

Частиною 1 ст. 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК. За змістом статей 173, 174 цього Кодексу під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1 ст. 174 КПК).

Частини 3 та 4 ст. 174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст. 174 КПК не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою керівника органу досудового розслідування на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У кримінальному судочинстві, де стикаються публічні та приватні інтереси, виникає потреба у створенні таких механізмів реалізації права на судовий захист, які забезпечували б ефективне поновлення прав особи, були максимально пристосовані для вирішення його завдань на всіх етапах провадження.

Як визначено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Протокол до Конвенції), ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово та послідовно зазначав, що «перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у мирне володіння майном має бути правомірним: друге речення абзацу першого дозволяє позбавляти майна лише «за умов, визначених законом», а другий абзац визнає, що держави мають право контролювати процес користування майном шляхом застосування «законів». Верховенство права (правовладдя) одна із засад демократичного суспільства, притаманна всім статтям Конвенції. Отже питання про те, чи було досягнуто справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту фундаментальних прав особи набуває значення лише після того, як буде встановлено, що втручання, про яке йдеться, відповідало вимозі правомірності і не було свавільним [рішення у справі Iatridis v. Greece від 25 березня 1999 року (заява № 31107/96), § 58; рішення у справі Frizen v. Russia від 24 березня 2005 року (заява № 58254/00), § 33].

За приписами ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не слідує із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга).

Гарантії захисту та порядок відновлення порушеного права на власність мають своє відображення у кримінальному процесуальному законодавстві України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вказану правову позицію було викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 15.04.2024 по справі №554/2506/22.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що в даному випадку законодавець наділив суд дискрецією вирішувати долю речових доказів після закриття кримінальне провадження, беручи до уваги, що речові докази у виді грошових коштів у сумі 5000 гривень підлягають поверненню власнику ОСОБА_4 , який помер, слідчий суддя приходить до висновку що зазначені кошти мають бути повернені його спадкоємцю ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.1-376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про вирішення долі речових доказів у кримінальному провадженні №0000105 від 23.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України задовольнити.

Відповідно до вимог ст. 100 КПКУ речові докази у кримінальному провадженні №0000105 від 23.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, у вигляді грошових коштів у сумі 5000 гривень повернути спадкоємцю ОСОБА_4 ОСОБА_3 .

Ухвала протягом семи днів може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя: