Номер провадження: 11-кп/813/220/25
Справа № 520/9498/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

за участю прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 29.12.2022 у к/п№0000605 від 15.02.2014 стосовно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей 2014 та 2020 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_9 визнаноневинуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю того, що в діянні обвинуваченого є склад вказаного кримінального правопорушення.

Цивільні позови прокурора та потерпілого ОСОБА_11 про стягнення із ОСОБА_9 витрат на лікування матеріальних збитків шкоду та моральної шкоди залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК Україниза наступних обставин.

14.02.2014 о 22 год., ОСОБА_9 , знаходячись біля буд. 12 по 2-му провулку Глазунова у м. Одесі, на ґрунті неприязних відносин, умисно наніс удар невідомим предметом по голові ОСОБА_11 , після чого наніс наявним у нього ножом удар в область грудної клітини зліва та удари руками та ногами по тулубу останньому, тим самим спричинивши ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, крововиливу обличчя, які відносять до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також спричинено тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани грудей та живота, проникаючої в ліву плевральну та черевну порожнину місткістю 100 мл, лівостороннім гемо пневмотораксом, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_12 не погодився із оскаржуваним вироком з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону з огляду на наступне:

- під час судового розгляду безпосередньо не допитано потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , при цьому, судом жодного разу у передбаченому КПК України порядку не здійснено належного виклику потерпілого та зазначених свідків, натомість, суд, самоусунувшись від здійснення судового виклику надавши прокурору повістки, зобов`язував його вручити їх потерпілому й свідкам; 12.09.2022 судом було винесено ухвалу, якою, серед іншого, прокурору був наданий граничний строк (до наступного судового засідання, тобто до 30.09.2022) для подання суду доказів, а саме забезпечення явки до суду свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , яка, на переконання сторони обвинувачення, є незаконною, оскільки діючим кримінальним процесуальним законодавством не надано суду повноважень на прийняття будь-яких рішень щодо встановлення прокурору граничних строків для подання суду доказів;

- суд не надав жодної правової оцінки спричиненим діями ОСОБА_9 тілесним ушкодженням ОСОБА_11 у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, крововиливу обличчя, які відносять до легких тілесних ушкоджень та кваліфікуються за ч. 2 ст. 125 КК України.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_12 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі; на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням із застосуванням іспитового строку тривалістю в 3 роки та покладенням на нього обов`язків періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Позиція інших учасників провадження.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_15 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , зауважив на наступних обставинах:

- потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні від 25.09.2019 відмовився від надання показань, посилаючись на те, що не готовий, проте в подальші судові засіданні без поважних причин не з`являвся, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення як судом, так і стороною обвинувачення, відтак, така позиція потерпілого в даному кримінальному провадженні свідчить про його небажання використовувати надані йому права з метою захисту своїх прав та виконання обов`язків у суді;

- всупереч твердженням сторони обвинувачення, впродовж тривалого судового розгляду судом здійснювались заходи стосовно систематичного повідомлення свідків сторони обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_14 про час та місце судового розгляду, а також доручалось стороні обвинувачення здійснити виклик таких свідків на виконання обов`язку, закріпленого ч. 3 ст. 23 КПК України, проте допитати зазначених осіб у зв`язку із їх неявкою не вдалось;

- суд 1-ої інстанції, задовольнивши клопотання сторони захисту про встановлення прокурору граничних строків для подання суду доказів, діяв виключно задля забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку, з урахуванням того факту, що судовий розгляд вказаного кримінального провадження тривав з грудня 2018 року;

- є необґрунтованими доводи прокурора стосовно того, що суд 1-ої інстанції, дійшовши висновку про недоведеність в діянні ОСОБА_9 складу інкримінованого йому злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, міг самостійно змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення на менш тяжку та ухвалити обвинувальний вирок, натомість, визначення обсягу обвинувачення є виключним повноваженням прокурора, який в ході судового розгляду кримінального провадження висунуте ОСОБА_9 обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України не змінював, додаткове обвинувачення не висував;

- органом досудового розслідування не було долучено інформації про те, ким, коли та у який спосіб було здійснено виклик швидкої допомоги; в якості понятого під час огляду місця події від 15.02.2014 було залучено ОСОБА_14 , який є товаришем потерпілого та приїхав на місце конфлікту на прохання самого ОСОБА_11 ; не було встановлено та вилучено плям крові потерпілого та, як наслідок, не встановлено місце отримання потерпілим ушкодження; не було вилучено слідів присутності, ознак боротьби між потерпілим та підозрюваним у будинку потерпілого, обвинуваченого чи інших осіб у приміщенні квартири та у безпосередній близькості від неї; взагалі не було оглянуто територію провулку за місцем проживання обвинуваченого та потерпілого; експерти не дійшли остаточного висновку щодо обставин та індивідуальних особливостей предмету, за допомогою якого потерпілим отримані ушкодження у вигляді колото-різаної рани грудей та живота та самого місця отримання ушкоджень; як в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду не були усунуті суперечності між первинними показаннями потерпілого ОСОБА_11 та даними, отриманими в ході проведення слідчого експерименту.

З урахуванням викладених обставин, захисник ОСОБА_15 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Під час апеляційного розгляду, від захисника ОСОБА_10 надійшло клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду від 29.09.2025 обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 подане клопотання підтримали та просили його задовольнити, водночас прокурори ОСОБА_12 та ОСОБА_8 не заперечували проти його задоволення та звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Потерпілий ОСОБА_11 в судові засідання апеляційного суду, призначені на 03.05.2023, 14.06.2023, 27.07.2023, 05.10.2023, 13.12.2023, 29.02.2024 та 06.06.2024 не з`явився, не зважаючи на своєчасне та належне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, категорично заперечував проти проведення апеляційного розгляду справи за його відсутності та просив апеляційний розгляд кримінального провадження зупинити у зв`язку із його перебуванням на військовій службі (т. 7, а.с. 238-239; т. 8, а.с. 1-2, 9-10, 23-24, 33-35, 47-49) в чому йому було відмовлено ухвалою апеляційного суду від 29.02.2024 у зв`язку із тим, що перебування потерпілої особи на військовій службі не є підставою для зупинення судового провадження (т. 8, а.с. 43).

В судові засідання апеляційного суду, призначені на 05.09.2024, 25.11.2024, 12.02.2025, 25.03.2025, 28.05.2025, 09.07.2025, 01.09.2025 та 29.09.2025 потерпілий ОСОБА_11 не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подавав.

Враховуючи неявку потерпілого ОСОБА_11 в судові засідання, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе розгляд клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності проводити без участі потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку учасників провадження, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_10 та звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності оскільки строки давності в зазначеному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України на теперішній час закінчились з огляду на наступне.

Кримінальне провадження, на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2023 надійшло в провадження головуючого судді ОСОБА_16 , суддів-учасників колегії ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (т. 7, а.с. 207).

Згодом, ухвалами судді-доповідача Одеського апеляційного суду ОСОБА_16 від 10.02.2023 та 14.02.2023 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою сторони обвинувачення та призначено апеляційний розгляд на 27.03.2023 відповідно (т. 7, а.с. 208, 210).

В подальшому, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.03.2023, у зв`язку зі звільненням судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_16 з посади, було визначено склад суду для розгляду зазначеного провадження головуючий суддя ОСОБА_2 , судді ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (т. 7, а.с. 229).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2023, було здійснено заміну суддів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 як таких, що не є учасниками постійно діючої колегії суддів, та визначено колегію суддів у складі головуючого судді ОСОБА_2 , суддів-учасників колегії ОСОБА_3 та ОСОБА_19 (т. 7, а.с. 233).

Судові засідання, призначені на 14.06.2023, 27.07.2023, 05.10.2023, 13.12.2023 та 01.09.2025 були відкладені за клопотанням сторони захисту (т. 8, а.с. 5, 14, 19, 28, 105).

Водночас, судові засідання апеляційного суду, призначені на 03.05.2025, 05.09.2024, 11.02.2025, 24.03.2025, 27.05.2025, 01.07.2025 не відбулись у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відрядженні та у відпустці, перебуванням учасника колегії суду на лікарняному, а також у зв`язку із зайнятістю колегії суддів в розгляді інших кримінальних справ (т. 7, а.с. 243; т. 8, а.с. 65, 80, 86, 92, 97).

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

На підставі системного аналізу вищевикладених приписів кримінального процесуального закону вбачається, що якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, та за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

В своїй постанові від 11.11.2020 колегія суддів Третьої судової палати ККС у складі ВС у справі №455/229/17 (провадження №51-3298км20) сформулювала правову позицію, відповідно до якої звільнення від кримінальної відповідальності особи на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності застосовується, незважаючи на невизнання нею своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення. Про згоду особи на звільнення її від кримінальної відповідальності за цією статтею може свідчити чітко сформульована нею вимога в апеляційній скарзі, а також окреме клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності.

Дотримання умов, визначених ч.ч. 1-3 ст. 49 КК України є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності, при цьому, вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Санкція інкримінованого ОСОБА_9 злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України в редакції від 02.02.2014, чинній на момент вчинення вищевказаного злочину, тобто станом на 14.02.2014, яка наразі не зазнала змін, передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 5-ти до 8-ми років.

З урахуванням викладеного, інкриміноване ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років у разі вчинення тяжкого злочину.

Отже, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, є тяжким злочином, після вчинення якого строки давності, які дають можливість притягнути особу до відповідальності, становлять десять років.

Водночас, під час апеляційного розгляду було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 не вчиняв нових кримінальних правопорушень до спливу строку, визначеного п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України та від органу досудового розслідування в зазначеному кримінальному провадженні не переховувався, внаслідок чого строки давності в кримінальному провадженні не переривались та не зупинялись.

За таких підстав, з огляду на приписи п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, строки давності в зазначеному кримінальному провадженні на теперішній час закінчились, оскільки з моменту вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто з 14.02.2014, минуло більше десяти років, перебіг давності в зазначеному кримінальному провадженні не зупинявся та не переривався, а вирок суду 1-ої інстанції законної сили не набрав, оскільки оскаржується стороною обвинувачення в апеляційному порядку.

Положеннями ч.ч. 2 та 3 ст. 285 КПК України встановлено, що особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

В цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові ККС у складі ВС від 06.12.2021 у справі №521/8873/18 (провадження №51-413кмо21), згідно якої за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч.ч. 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України суди 1-ої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Так, в судовому засіданні апеляційного суду обвинуваченому ОСОБА_9 , в присутності його захисника ОСОБА_10 , було роз`яснено його право, передбачене ст. 286 КПК України, на подання клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, при цьому, також було роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Окрім того, обвинуваченому ОСОБА_9 також були роз`яснені наслідки заявленого його захисником клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, зокрема, те, що у такому разі ухвалений стосовно нього виправдувальний вирок буде скасовано, після чого обвинувачений ОСОБА_9 наполягав на задоволенні клопотання та закриття кримінального провадження.

У контексті можливості прийняття апеляційним судом рішення щодо скасування виправдувального вироку суду 1-ої інстанції та закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, колегія суддів приймає до уваги правовий висновок, викладений у постанові ККС у складі ВС від 15.10.2024 у справі №752/19960/16 (провадження №51-7615км23), якою було залишено без задоволення касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 11.10.2023.

Зокрема, вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 15.05.2023 особу було визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України та виправдано через недоведеність, що кримінальне правопорушення вчинене нею.

В подальшому, апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу сторони обвинувачення, задовольнив клопотання обвинуваченої та її захисника, скасував вирок суду 1-ої інстанції та закрив кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з її звільненням від кримінальної відповідальності через сплив строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

У вказаній постанові суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що, з огляду на позицію обвинуваченої та її захисника, суд апеляційної інстанції не був зобов`язаний розглядати апеляційну скаргу прокурора по суті, зокрема надавати оцінку висловленим стороною обвинувачення доводам з приводу необхідності визнання обвинуваченої винною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та призначення їй відповідного покарання, та, встановивши підстави, передбачені ст. 49 КК України, з урахуванням положень ч.ч. 7, 8 ст. 284 КПК України, ухвалив обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження.

Також заслуговує на увагу правова позиція, висловлена в постанові ККС у складі ВС від 29.09.2022 у справі №559/182/19 (провадження №51-5223км21), відповідно до якої оскільки в ухвалі про звільнення особи від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності та закриття провадження у справі суд не робить висновків про винуватість чи не винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, оцінка кожного доказу, що стосується цього питання, з точки зору належності, допустимості та достовірності КПК України не передбачена та є зайвою.

З урахуванням вказаної судової практики суду касаційної інстанції та з огляду на позицію обвинуваченого ОСОБА_9 , який наполягає на задоволенні клопотання його захисника про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповідної правової оцінки доводам прокурора з приводу невідповідності висновків суду 1-ої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду та неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при ухваленні стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 виправдувального вироку в даному провадженні.

Незважаючи на те, що відповідно до оскаржуваного вироку, суд 1-ої інстанції дійшов висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_9 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів, з огляду на наявність клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, не вбачає підстав для продовження апеляційного розгляду, оскільки закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності є обов`язком, а не правом суду.

Разом із тим, ч. 2 ст. 288 КПК України встановлено, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Проте, потерпілий ОСОБА_11 , будучи належним чином та своєчасно сповіщеним про дату, час та місце апеляційного розгляду кримінального провадження, в судові засідання апеляційного суду систематично не з`являвся, посилаючись на перебування на військовій службі, категорично заперечував проти проведення апеляційного розгляду за його відсутності та неодноразово звертався до суду апеляційної інстанції із клопотаннями про зупинення апеляційного провадження у зв`язку із перебуванням на військовій службі в ЗСУ, які ухвалою апеляційного суду від 29.02.2024 були залишені без задоволення з огляду на відсутність правових підстав для зупинення судового провадження.

Окрім того, посилаючись у своїх численних клопотаннях на адресу апеляційного суду на те, що його представник також проходить військову службу, потерпілий ОСОБА_11 своїм правом, передбаченим приписами п. 8 ч. 1 ст. 56 та ч. 4 ст. 58 КПК України, на залучення для представництва його інтересів іншого представника, який мав би можливість брати особисту участь в апеляційному розгляді, протягом всього розгляду справи в апеляційному суді не скористався.

Відтак, в даному випадку апеляційний суд констатує, що потерпілий ОСОБА_11 , не зважаючи на багаторазове належне та своєчасне сповіщення останнього судом про дату, час та місце розгляду, свідомо не прийняв участі в апеляційному розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_20 не бажаючи з`являтись в судове засіданні та надавати будь-які пояснення, у встановленому законом порядку не залучив представника для представництва його інтересів, який міг би безперешкодно прийняти участь в апеляційному розгляді провадження.

Зазначені обставини позбавили колегію суддів об`єктивної можливості з`ясувати думку потерпілого ОСОБА_11 з приводу можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Проте, відповідно до правового висновку ККС у складі ВС, викладеного в постанові від 03.06.2021 у справі №344/7812/16-к (провадження №51-6207км20), порушення вимог ст. 288 КПК України не вважається таким, що перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (не є істотним), оскільки положення ст. 49 КК України та ст. 285 КПК України зобов`язують суд, за наявності відповідних підстав та згоди обвинуваченого, звільнити останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому під час вирішення питання застосування положень ст. 49 КК України вирішальною є позиція саме обвинуваченого, а не потерпілого.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути питання стосовно звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, не зважаючи на неможливість з`ясування думки потерпілого ОСОБА_11 із зазначеного питання.

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що на день апеляційного розгляду існують законні підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частина 3 ст. 288 КПК України встановлює, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відтак, підсумовуючи все вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання захисника ОСОБА_10 підтримане обвинуваченим ОСОБА_9 , вирок суду скасувати, звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності та кримінальне провадження закрити керуючись приписами п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Колегією суддів встановлено, що в даному кримінальному провадженні прокурором прокуратури Київського району м. Одеси ОСОБА_21 було подано позовну заяву в інтересах держави в особі КУ «Міська клінічна лікарня №1» до ОСОБА_9 про стягнення витрат за перебування потерпілого ОСОБА_11 на стаціонарному лікуванні лікарні в розмірі 4000 грн. (т. 1, а.с. 15-18).

Окрім того, потерпілим ОСОБА_11 також було подано цивільний позов до ОСОБА_9 про стягнення майнової шкоди в розмірі 30 000 грн. та моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. (т. 1, а.с. 19-22).

За приписами ч. 3 ст. 129 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч. 1 ст. 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Разом із тим, норми чинного кримінального процесуального закону не містять чіткого нормативного врегулювання порядку вирішення цивільного позову у разі прийняття судом рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України (закінчення строків давності).

Натомість, у вищезгаданій постанові від 23.06.2022 у справі №204/2626/21 (провадження №51-5123км21) Перша судова палата ККС у складі ВС, переглядаючи в касаційному порядку ухвали судів 1-ої та апеляційної інстанції, не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для зміни чи скасування судових рішень та зауважила на тому, що у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої сторони можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Положення ч. 7 ст. 128 КПК України передбачають, що особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відтак, з урахуванням викладеного, апеляційний суд доходить переконання про необхідність залишення цивільних позовів прокурора та потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_9 без розгляду, роз`яснивши при цьому потерпілому його право звернутись до суду із відповідною позовною заявою в порядку цивільного судочинства.

Частина 9 ст. 100 КПК України передбачає, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

При цьому, положеннями п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України встановлено, що документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

З урахуванням вищевикладених приписів закону, колегія суддів доходить висновку про необхідність зберігання в матеріалах кримінального провадження речових доказів в даному кримінальному провадженні дисків з відеозаписами проведення слідчих експериментів.

Відповідно до п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін, а також скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів доходить переконання про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, задоволення клопотання захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про звільнення його від кримінальної відповідальності, скасування оскаржуваного вироку суду та звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України з мотивів, викладених судом апеляційної інстанції вище.

Керуючись ст.ст. 24, 100, 124, 128, 284, 286, 288, 350, 370, 404, 405, 407, 417, 409, 419, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 задовольнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 29.12.2022, яким ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад зазначеного кримінального правопорушення скасувати.

Звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Закрити к/п №0000605 від 15.02.2014 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Речові докази у справі диски з відеозаписами проведення слідчих експериментів зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов, заявлений прокурором до ОСОБА_9 про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_11 залишити без розгляду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4