Справа № 507/1201/25
Провадження № 1-кп/507/65/2025
Номер рядка звіту 21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2025 рокуселище Любашівка

Любашівський районний суд Одеської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Любашівка кримінальне провадження №0000072 від 11.05.2025 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Гвоздавка Друга Любашівського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, з середньою освітою, працездатного, перебуваючого на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого вироком Любашівського районного суду Одеської області від 18.04.2025 за ч.1 ст.382 КК України до 1 року позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 1 рік,

про обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4

потерпіла ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2025 року біля 00:10 години, перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме в спальній кімнаті домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , вступив у словесну суперечку зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час якої, на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово, у ОСОБА_3 виник протиправний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень невизначеного обсягу.

З метою реалізації протиправного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , у той день та час, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки у вигляді розладу здоров`я, та бажаючи їх настання, з мотивів особистої неприязні, завдав ОСОБА_5 один удар скляною чашкою, котра знаходилась в нього в правій руці, в область лівої тім`яної ділянки голови, що спричинило тілесне ушкодження у вигляді забійної рани лівої тім`яної ділянки голови.

Дане тілесне ушкодження спричинило короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) і за цією ознакою згідно п. 2.3.3 і 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які визвали короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.2 ст.125 КК України визнав частково та зокрема розповів, що проживає однією сім`єю із ОСОБА_5 , виховують малолітню дитину. У той вечір Юля повернулася пізно, почала провокувати на конфлікт, він пив воду із чашки, ОСОБА_7 почала його штовхати, він відмахнувся і чашка вилетіла і попала її у голову.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушенні, за обставин, викладених у обвинувальному акті, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку, а саме:

- поясненнями потерпілої ОСОБА_5 , яка у судовому засіданні пояснила, що вона та ОСОБА_3 проживають однією сім`єю біля п`яти років, мають малолітню дитину, раніше виникали конфлікти, сварки, бо вона емоційна. У той вечір вона разом із ОСОБА_8 була у своїх батьків, вживала алкоголь, а коли повернулася, то ОСОБА_3 довго не відчиняв двері, що її розізлило. У будинку вони сварилися, він пив воду, а вона його провокувала на конфлікт, він сказав: «Тікай, бо ударю», замахнувся і чашка вилетіла, попала її по голові. Після конфлікту вона отримала тілесне ушкодження, трішки тріснула голова, але швидко зажила. Вона відразу зателефонувала батькам, сказала, що у неї розбита голова, сестра зателефонувала у поліцію. Вона не хоче, щоб ОСОБА_3 був покараний, адже у них сім`я і малолітня дитина. Працівником поліції її було роз`яснено, що вона не може відмовитися від підтримання обвинувачення, але вона у той день було розлючена та у стані алкогольного сп`яніння;

- показами свідка ОСОБА_8 , яка пояснила, що вона із ОСОБА_9 прийшли до ОСОБА_10 додому, її чоловік довго не відчиняв двері. Юля була випивша, у них виник конфлікт, вони сварилися. Що сталося далі вона не бачила, бо вийшла із будинку, розмовляти по телефону. Юля почала кричати: «Чого ти мене ударив?». Юля вийшла із хати, плакала, сказала, що чоловік її ударив. Юля показала, у неї на голові потекла трішки кров, вона зателефонувала своїм батькам.

- рапортом ст.помічника чергового ВП № 1 Подільського РУП ГУ НП у Одеській області ОСОБА_11 , з якого вбачається, що 11.05.2025 о 00:26 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 11.05.2025 о 00.26 год. за адресою: АДРЕСА_2 , вчинено домашнє насильство , заявниця сестра повідомила про те, що її сестру побив чоловік (а.с.44-45);

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_5 від 11 травня 2025 року про те, що 11 травня 2025 біля 00:10 години її співмешканець ОСОБА_3 , спричинив тілесні ушкодження (а.с.46) ;

- заявою ОСОБА_5 від 16 травня 2025 року про залучення її як потерпілу до кримінального провадження (а.с.52);

- висновком експерта № 14 від 16 травня 2025 року , відповідно до якого у ОСОБА_5 виявлено тілесне ушкодження: забійна рана лівої тім`яної ділянки голови, яке могло бути спричинене дією тупого предмету, яким могла бути чашка і враховуючи властивості рани, вона могла бути спричинена 11 травня 2025 року. Дане тілесне ушкодження спричинило короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) і за цією ознакою згідно п. 2.3.3 і 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які визвали короткочасний розлад здоров`я (а.с.55);

- протоколом огляду місця події від 19 травня 2025, а саме: домоволодіння, зокрема житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , де проживають ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та фототаблицею до нього. Під час огляду вилучено скляну чашку (а.с.57-60, 61-64);

- постановою від 19 травня 2025 року про визнання чашки речовим доказом (а.с.65);

Протокол слідчого експерименту від 29 травня 2025 року, в ході якого свідок ОСОБА_8 показала, яким чином ОСОБА_3 наніс удар ОСОБА_5 чашкою по голові , суд до уваги не приймає , оскільки допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що на слідчому експерименті вона показувала, як ОСОБА_12 міг нанести удар, адже вона не була присутня у будинку, коли ОСОБА_13 отримала тілесне ушкодження. (а.с.73-77, 78);

Пояснення потерпілої ОСОБА_5 , які надані у судовому засіданні про те, що ОСОБА_3 замахнувся, чашка вилетіла та попала її у голову випадково, а він умислу на спричинення тілесних ушкоджень не мав, а також пояснення ОСОБА_3 про те, що він не мав умислу на спричинення тілесного ушкодження співмешканці ОСОБА_5 , суд до уваги не приймає та розцінює такі свідчення, як спробу уникнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності. Потерпіла у судовому засіданні пояснила, що вона не хоче, щоб ОСОБА_3 був покараний, адже у них сім`я і малолітня дитина.

Щодо доводів захисника та обвинуваченого в частині не доведення умислу в його діях на нанесення тілесних ушкоджень, то суд зазначає наступне.

Так, суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, характеризується тільки умисною виною.

Відповідальність за ст. 125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження.

За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи обстановку вчиненого, спосіб, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку винного до, під час і після вчиненого, його взаємини з потерпілим, що передували події.

Зі змісту вищенаведених доказів убачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 мав місце конфлікт. Підтвердженням цього слугують, зокрема, як покази потерпілої, обвинуваченого, так і свідка ОСОБА_8 , які підтверджували факт сварки між ними. Згідно висновку експерта № 14 від 16 травня 2025 року у ОСОБА_5 виявлено тілесне ушкодження: забійна рана лівої тім`яної ділянки голови, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які визвали короткочасний розлад здоров`я. Експерт ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, щоб спричинити забійну рану голови, яка була виявлена у ОСОБА_5 можливо чашкою лише у разі докладання зусиль. Свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_7 отримавши тілесне ушкодження, пояснила, що чоловік її ударив.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку , що сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що поведінка обвинуваченого, механізм, характер, спосіб нанесення, локалізація тілесного ушкодження, безумовно свідчать про спрямованість дій обвинуваченого саме на спричинення тілесних ушкоджень, а отже про наявність умислу.

Заперечення захисника про те, що висновок експерта не обґрунтований, суд до уваги не приймає, адже висновок судово-медичного експерта не суперечать вимогам КПК України, будь-яких підстав вважати, що вказане дослідження проведені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону відсутні. При цьому суд зауважує, що сторона захисту клопотань про призначення експертизи, за наведених обставин, в судовому засіданні не подавала.

Таким чином, повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що фактичні обставини в кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушенні, є доведеною.

Дії ОСОБА_3 підлягають кваліфікації за ч. 2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст..65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При обранні покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.65 КК України суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який є громадянином України, згідно характеристики за місцем проживання скарг відносно нього не надходило, проживає разом із співмешканкою ОСОБА_5 та пасинком ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше вчиняв домашнє насильство (а.с.118, 129), не працевлаштований, раніше судимий, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не знаходиться. Поряд із тим, суд враховує обтяжуючу обставину та відсутність пом`якшуючих обставин.

Так, відповідно до ст.66 КК України, обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Відповідно до ст.67 КК України, обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

За таких обставин, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, слід призначити покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді громадських робіт.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджено вироком Любашівського районного суду Одеської області від 18.04.2025 року за ч.1 ст.382 КК України та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України 11 травня 2025 року, тобто в період іспитового строку, отже ОСОБА_3 слід призначити остаточне покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З огляду на зазначене, на підставі ч.1 ст. 71 КК України, з урахуванням вимог ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за даним вироком, слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Любашівського районного суду Одеської області від 18.04.2025 року, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 10 днів.

Підстав для застосування ст.75 КК України не має.

Саме таке покарання буде найбільше відповідати принципам та цілям призначення покарань і буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, ОСОБА_3 не обирався.

Клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили від прокурора не надходило.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

За вимогами ч. 4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчих суддів під час досудового розслідування.

Керуючись ст. ст.368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді у виді громадських робіт строком на 150 годин.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, з урахуванням вимог ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Любашівського районного суду Одеської області від 18.04.2025 року, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 10 днів.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня приведення даного вироку до виконання.

Речові докази: чашку, яку запаковано в сейф-пакет НПU 2045413, що зберігається в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області повернути потерпілій ОСОБА_5 .

Накладений, ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду від 20 травня 2025 року, арешт на майно, яке визнано речовими доказами скасувати.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Даний вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1