Справа № 627/883/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.09.2025с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ),

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої начальника служби у справах дітей Краснокутської ОТГ ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Богодухівського району Харківської області кримінальне провадження № 0000344 від 24.06.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Краснокутськ Краснокутського району Харківської області, українця, громадянина України, військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , навідника 1 штурмового відділення 1 штурмового взводу 8 штурмової роти 3 штурмового батальйону, військове звання «солдат», з середньою освітою, не одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадження судді Краснокутського районного суду Харківської області ОСОБА_1 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, відомості про яке 24.06.2025 внесені до ЄРДР за № 0000344.

Також, 19 вересня 2025 року до суду надійшло клопотання прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, потерпілою по якому є неповнолітня ОСОБА_6 . Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а тому ймовірна тяжкість покарання є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_4 у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу матиме можливість впливати на свідків, потерпілу, яких знає, оскільки обізнаний про їхні анкетні дані, з метою надання свідчень, які спростовують його вину, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також наявні ризики, передбачені п.4 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 може не з`являтися до органу досудового розслідування, прокурора, суду, тим самим умисно затягувати строки розслідування, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Вищевикладене свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не зможе в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не матиме можливості запобігти здійснення останнім впливу на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджанню виконанню процесуальних рішень шляхом неявки в судові засідання та до органу досудового розслідування по справі за надуманими приводами, в тому числі і тимчасової непрацездатності. Таким чином, на погляд прокурора вказані вище обставини свідчать про неможливість запобігання наявним у кримінальному провадженні ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж як винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який просить обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів.

Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 22.09.2025 по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор в режимі відеоконференцзв`язку підтримала подане клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі та в обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилалася на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, потерпілою по якому є неповнолітня особа. На думку прокурора, слід враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , та обставини, які можуть свідчити на користь збільшення ризиків переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. Застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого є неможливим, оскільки він не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не може запобігти вищевказаним ризикам. Окрім того, прокурор просила не визначати розмір застави, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримала та просила задовольнити.

Представник потерпілої начальник служби в справах дітей Краснокутської ОТГ ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримала та прохала задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що наміру переховуватися від суду не має, як немає і наміру впливати жодним чином на свідків та потерпілу, а також прохав обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні вказав, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання та вважає, що докази наявності перерахованих прокурором в клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутні, а тому просить суд обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Суд, розглянувши клопотання прокурора, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, заслухавши думку учасників процесу, приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 22 серпня 2025 року по справі №613/1237/25 ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 25 вересня 2025 року включно.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання про продовження строків застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про, зокрема, наявність достатніх підстав вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України).

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_4 під вартою, суд приходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, який виправдовує прийняття такого рішення.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому провадженню або ж створять загрозу суспільству.

Як ризики, які дають достатнi пiдстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, варто розцінювати те, що ОСОБА_4 згідно ч. 6 ст. 12 КК України обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, у разі визнання винуватим йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років позбавлення волі; вірогідність переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину. Тому суд вважає, що застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілу, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

У свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Відтак, суд доходить висновку про наявність високого ступеня ймовірності поза процесуальних дій обвинуваченого та реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого, що у своїй сукупності свідчить про те, що вказані ризики на цей час не зменшилися, є реальними та продовжують існувати.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Суд вважає, що прокурором доведено недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Наявні наведені ризики є дійсними та тривають, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку. Суд вважає, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства та суду.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінального правопорушення - злочину, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Розглядаючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого на цій стадії судового провадження.

Враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, характер та тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , дані про його особу, сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання прокурора про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про відмову стороні захисту про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

При цьому, суд, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 199, 314-315 КПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 22 листопада 2025 року включно.

Відмовити захиснику ОСОБА_5 у задоволенні усного клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Встановити строк дії ухвали до 22 листопада 2025 року до 24 год 00 хв включно.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження та керівнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», для виконання.

Судове засідання відкласти до 16 жовтня 2025 року об 11:00 год.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1