Номер провадження: 11-сс/813/84/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.11.2025, якою в межах к/п № 0000728 від 10.06.2024 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг, Дніпропетровської обл., громадянин України, з вищою освітою, неодруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 209 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 23.01.2026 із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було частково задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 та було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 23.01.2026 із визначенням застави у розмірі 1300 прожиткових мінімумів для працездатних осі, що складає 3 936 400 грн. відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу, в якій вказують на те, що вона є необґрунтованою, такою, що не узгоджується із практикою ЄСПЛ з таких підстав:

- матеріали справи не містять жодної об`єктивної інформації, яка б прямо вказувала на причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих злочинів. Органом досудового розслідування не наведено жодного епізоду, де саме ОСОБА_7 нібито виконував будь-яку роль, жодної розмови, де він обговорює будь-які шахрайські дії, жодного доказу, який би свідчив про його вільний доступ до приміщень, про які зазначає прокурор. Окрім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували факт отримання ОСОБА_7 грошових коштів від будь-яких потерпілих, їх подальше використання чи розпорядження ними. Не зафіксовано жодного грошового переказу чи транзакції, у якій ОСОБА_7 виступав отримувачем грошових коштів від потерпілих.

- заявлені органом досудового розслідування ризики не доведені. ОСОБА_7 прийняв військову присягу та з 03.03.2025 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 , має ряд подяк та відзнак, неодноразово відзначався за благодійну допомогу ЗСУ, відтак необґрунтовані твердження органу досудового розслідування дискредитують ОСОБА_7 як військовослужбовця. Окрім того, після повномасштабного вторгнення рф та введення в Україні воєнного стану почали діяти також обмеження для виїзду за кордон, що свідчить про відсутність ризику, передбаченого п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України. більш того, військова служба, яку проходить ОСОБА_7 є свідченням його свідомої позиції, готовності захищати Батьківщину та дотримуватися правопорядку. Сам факт вручення підозрюваному матеріалів кримінального провадження не свідчить жодним чином про існування ризику, передбаченого п. 3) ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки їх отримання є його гарантованим процесуальним правом. Окрім того, кримінальний процесуальний кодекс України не містить такого поняття як суспільний резонанс злочину як підставу для застування та продовження запобіжного заходу. Організаційні труднощі сторони обвинувачення, які не дозволяють завершити досудове розслідування та провести всі необхідні слідчі дії не можуть бути підставою для продовження запобіжного заходу;

- визначений розмір застави є необґрунтованим для підозрюваного ОСОБА_7 та таким, що суперечить практиці ЄСПЛ з огляду на відсутність обґрунтованої підозри та відсутність у підозрюваного відповідного майнового стану;

- підозрюваний ОСОБА_7 був незаконно затриманий, оскільки підстава затримання, передбачена п. 6) ч.1 ст. 615 КПК України жодним чином не обґрунтований ризик втечі чи ухилення від кримінальної відповідальності;

- як вбачається із протоколу обшуку від 30.09.2025, він був призупинений для проведення інших слідчих дій, що потягло за собою порушення приписів КПК України відповідно до яких обшук у обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо та відеозапису.

За таких обставин, захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просять скасувати ухвалу слідчого судді від 25.11.2025 та звільнити підозрюваного ОСОБА_7 з-під варти.

У судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_7 та його захисники підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, проаналізувавши доводи апеляційної скарги сторони захисту, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не у повному обсязі з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту відносно необґрунтованості підозри, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він за попередньою змовою з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та іншими невстановленими особами, реалізуючи єдиний спільний злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, внаслідок вчинення злочинної діяльності проти власності протягом тривалого часу та на постійній основі, завдали матеріальної шкоди потерпілим ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , на загальну суму 4 149 657, 39 гривень. при обставинах, які викладені у клопотанні слідчого.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 , за попередньою змовою із ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , а також спільно з іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, під час заволодіння в ході своєї незаконної діяльності, шахрайським шляхом, грошовими коштами ОСОБА_19 , в період з 28.09.2024 по 05.11.2024, вчинили всі дії, спрямовані на легалізацію (відмивання) грошових коштів на загальну суму 437 177 грн., одержаних злочинним шляхом, - на володіння, використання, розпорядження грошовими коштами, щодо яких фактичні обставини свідчать про їх одержання злочинним шляхом, у тому числі фінансові операції, вчинення правочину з такими коштами з метою приховування, маскування джерел їх походження, вчинив дії для маскування джерел отримання грошових коштів, достовірно знаючи, що такі кошти прямо та повністю отримано злочинним шляхом.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів підтверджується інформацією, яка надійшла від управління протидії кіберзлочинам в Одеській обл. щодо встановлення групи осіб, які за принципом так званого «кол-центру» організували шахрайську схему заволодіння грошовими коштами значної кількості осіб у заздалегідь обладнаних під «офіси» приміщеннях шляхом обману осіб під приводом інвестування грошових коштів у розвиток нібито підприємницької діяльності фіктивної організації у сфері арбітражу рекламного трафіку та крипто валютних активів, результатами проведення комплексу НСРД; якими зафіксовані здійснення імовірно протиправної діяльності у відповідних офісах, зв`язки між підозрюваними та розподіл ролей між ними, відповідями від представників крипто валютних бірж та подальшими оглядами носіїв інформації; якими задокументований рух коштів від потерпілих через шахрайські крипто гаманці до облікових записів на крипто валютних біржах та карткових рахунків підозрюваних, протоколами огляду речей та документів, які отримані в порядку тимчасового доступу до речей та документів у банківських установах та матеріалами, отриманими за результатами створення спільної слідчої групи між компетентними органами респ. Казахстан та України, результатами проведених обшуків 30.09.2025, за місцями проживання підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_26 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_27 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також за місцем функціонування так званого «колл-центру», а саме за адресою: АДРЕСА_3 , в ході яких задокументовано здійснення злочинної діяльності, вилучені речові докази, які підтверджують причетність вказаних осіб до шахрайських дій; результатами проведених оглядів комп`ютерної техніки та мобільних пристроїв підозрюваних., в ході яких зафіксовані зв`язки між ними та процес реалізації вчинення кримінальних правопорушень;

У контексті аргументів сторони захисту з приводу того, що органом досудового розслідування не надано доказів протиправних зв`язків ОСОБА_7 із обставинами кримінального правопорушення, що розслідується або з групою осіб, у змові з якими ОСОБА_7 підозрюється а із тексту опису інкримінованих ОСОБА_7 діянь вбачається, що більшість з протиправних дій, які, на припущення органу досудового розслідування, вчиняв ОСОБА_7 , фактично були вчинені «невстановленою особою», апеляційний суд зауважує наступне.

Так, як вбачається із наданих апеляційному суду матеріалів, а саме із рапорту ст. о/у управління протидії кіберзлочинам НП в Одеській обл. ОСОБА_28 та протоколів НСРД вбачається, що за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, буд. 60, де за версією органу досудового розслідування був розташований заздалегідь обладнаний офіс ОСОБА_7 перевіряв робочі місця, спілкувався з ОСОБА_26 щодо схеми заволодіння довірою потенційних потерпілих, спілкувався з ОСОБА_15 щодо відношення до роботи, повернення в м. Одесу, передачі облікових записів та організації наради з ОСОБА_26 . Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що при здійснення аналітики інформації, отриманої від представників крипто валютних бірж встановлено, що найбільший масив коштів надходить на карткові рахунки ОСОБА_27 , який частину коштів перераховує на постійній основі ОСОБА_26 , ОСОБА_7 .

Окрім того, апеляційний суд враховує надані прокурором ОСОБА_6 під час апеляційного провадження протоколи допиту підозрюваних ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , які повідомили, що ОСОБА_7 фактично був організатором зазначеної протиправної діяльності. Окрім того, підозрюваний ОСОБА_15 повідомив про тиск з боку підозрюваного ОСОБА_7 , який схиляв його до того, щоб не надавати будь-яких показань по зазначеному кримінальному провадженню.

Відтак, колегія суддів, дослідивши матеріали судового провадження, приходить до висновку про те, що слідчий суддя, належним чином здійснивши судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб констатував, що органом досудового розслідування дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненням злочинів, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 209 КК України.

Додатково апеляційний суд зауважує, що обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28.11.2017, заява № 2508/13, параграф 184). Тому, цей стандарт доказування є досить низьким - необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що органом досудового розслідування дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненням інкримінованих злочинів та виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадження з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження.

Що стосується аргументів сторони захисту з приводу того, що обшук, проведений 30.09.2025 був призупинений для проведення інших слідчих дій, що потягло за собою порушення приписів КПК України відповідно до яких обшук у обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо та відеозапису, колегія суддів зауважує, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту з приводу відсутності підстав для затримання ОСОБА_7 , оскільки жодним чином не був обґрунтований ризик втечі чи ухилення від кримінальної відповідальності, апеляційний суд зауважує наступне.

Так, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Це право закріплене у ст. 29 Конституції України та в міжнародних документах, таких як ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Це фундаментальне право означає, що ніхто не може бути свавільно заарештований, затриманий або обмежений у свободі, інакше як на законних підставах та у встановленому законом порядку.

При цьому, апеляційний суд нагадує про те, що особливий режим кримінального провадження в умовах воєнного стану визначено ст. 615 КПК України.

Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, у разі введення воєнного стану та якщо наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені ст. 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, - уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати таку особу. Строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати строк, визначений ст. 211 цього Кодексу.

За приписами ст. 211 КПК України строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами ст. 209 цього Кодексу. Затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

Відповідно ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Згідно із ч. 4 ст. 206 КПК України, якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.

Як вбачається з матеріалів судового провадження ОСОБА_7 був затриманий 30.09.2025 о 16 год. 32 хв., доставлений до суду для розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу 02.10.2025, тобто до спливу 60 годинного строку та в цей же день була постановлена оскаржувана ухвала.

У контексті аргументів сторони захисту з приводу відсутності підстав для затримання ОСОБА_7 одразу після повідомлення йому про підозру та відсутності у нього наміру переховуватися від органу досудового розслідування та/або слідчого судді колегія суддів зауважує, що ризиком є ймовірність небажаної поведінки. Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний/обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Водночас, якщо про ризик переховування заявлено слідчим, слідчий суддя/суд мають виходити виключно з конкретної оцінки фактів, сукупність яких може доводити або спростовувати вірогідність вчинення підозрюваним негативних дій. При визначенні ризику втечі кожного разу необхідно детально досліджувати всі наведені обставини, враховувати наявність або відсутність фактів, які мають значення. Практика ЄСПЛ при оцінці заявленого ризику орієнтує на суворість покарання, особу підозрюваного та його поведінку.

При цьому, кримінальне процесуальне законодавство не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає підтвердження того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У контексті зазначеного провадження апеляційний суд враховує тяжкість інкримінованих злочинів, його специфіку, роль ОСОБА_7 у його можливому вчиненні, та приходить до висновку про наявність підстав для його затримання у порядку ст. 615 КПК України.

Відтак, апеляційний суд на донному етапі досудового розслідування не вбачає порушень, допущених органом досудового розслідування в частині затримання ОСОБА_7 у порядку п. 6) ч. 1 ст. 615 КПК України.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, в даному кримінальному провадженні існують доведені слідчим ризики переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органу досудового розслідування або суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так, існування ризику, передбаченого п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлене зокрема тяжкістю покарання, яке може бути призначене підозрюваному ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим.

ЄСПЛ у рішенні «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінці ризику переховування.

Апеляційний суд також вважає реальними ризики незаконного впливу на інших підозрюваних та потерпілих та перешкоджання кримінальному провадженню з огляду на порядок отримання їх пояснень, який передбачений ст. 225 КК України та ту обставину, що органом досудового розслідування перевіряється причетність підозрюваних до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень.

Як вже було вище зазначено, колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування було доведено те, що підозрюваний ОСОБА_7 вживав заходи щодо впливу на підозрюваного ОСОБА_15 .

Також, колегія суддів на підставі налізу наданих матеріалів не виключає існування ризику, передбаченого п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на специфіку інкримінованого злочину, його тривалість, корисливий мотив та роль підозрюваного ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів.

Апеляційний суд погоджується із аргументами захисту з приводу того, що суспільний резонанс злочину не підставою для продовження запобіжного заходу у розумінні КПК України, в той же час зауважує, що слідчим суддею обґрунтовано констатоване існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, що разом із обґрунтованістю підозри є правовою підставою для продовження строку дії запобіжного заходу.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про те, що на теперішній час поведінка підозрюваного вимагає виняткового контролю, який здатний забезпечити лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в той же час не є для підозрюваного безальтернативним.

При цьому, що стосується визначеного підозрюваному ОСОБА_7 розміру застави, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із п. 3) ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину встановлюється у розмірі від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Оскаржуваною ухвалою підозрюваному ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 1300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає грн.

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава у відповідному розмірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

В даному випадку слідчий суддя вказаних вище вимог закону дотримався та при визначенні застави, яка перевищує передбачену п. 3) ч. 5 ст. 182 КПК України межу, врахував специфіку інкримінованих злочинів, їх корисливу спрямованість, відомості про особу підозрюваного, суму матеріальної шкоди, завданої потерпілим та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що саме такий розмір застави здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 ..

Водночас, на виконання практики ЄСПЛ відповідно до якої зі спливом часу ризики, які виправдовують, наприклад, тримання під вартою, зменшуються, слідчий суддя зменшив розмір раніше визначеного альтернативного запобіжного заходу.

Колегія суддів враховує, що Європейським судом з прав людини визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання розміру застави, який перевищував наявні активи, поточні доходи обвинуваченого, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та предмет кримінального правопорушення (справа «Пунцельт проти Чехії» (Punzelt v. Czech Republic) від 25.04.2000).

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

При цьому, запобіжний захід застосований до підозрюваного ОСОБА_7 на визначений строк, а питання доцільності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та розміру застави буде перевірена судом через нетривалий час.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисників немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_7 на даному етапі досудового розслідування необхідно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, який перевищує розміри встановлені п. 3) ч. 5 ст. 182 КПК України, який на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Водночас, апеляційний суд вважає обґрунтованими твердження захисника ОСОБА_8 про те, що слідчим суддею ОСОБА_29 не було дотримано приписів ст. 376 КПК України щодо строків виготовлення повного тексту судового рішення та звертає увагу на такі обставини.

Так, оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена 25.11.2025. Як вбачається з її резолютивної частини, повний текст повинен був бути проголошений 28.11.2025 о 17 год. 15 хв.

В той же час, захисник ОСОБА_8 наголосив на тому, що копія оскаржуваної ухвали слідчого судді від 28.11.2025 протягом тривалого часу стороні захисту вручена не було, що ускладнило подання мотивованою апеляційної скарги в передбачений строк.

При цьому, ч. 2 ст. 376 КПК України визначено, що якщо складання судового рішення у формі ухвали (постанови) вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини, яку підписують всі судді. Повний текст ухвали (постанови) повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту.

При цьому, як вбачається із відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень повний текст оскаржуваної ухвали був надісланий слідчим суддею лише 10.12.2025, що безумовно є порушенням права на ознайомлення із судовим рішенням та тягне за собою порушення доступу до правосуддя.

Як убачається із правового висновку, викладеного у постанові ОП ККС ВС від 14.06.2021 у справі № 686/9636/18, згідно з приписами ст.ст. 369, 418 КПК, суд апеляційної інстанції за наявності відповідних підстав має процесуальні повноваження для постановлення ухвал, які не вирішують справи по суті, однак звертають увагу уповноважених органів на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення закону, які потребують вжиття належних заходів реагування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу слідчого судді на зазначені обставини, з метою їх недопущення в майбутньому.

Керуючись ст.ст. 24, 176, 177, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.11.2025, якою в межах к/п № 0000728 від 10.06.2024 відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 209 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 23.01.2026, із визначенням застави залишити без змін.

Звернути увагу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 на необхідність дотримання приписів ч. 2 ст. 376 КПК України щодо строків виготовлення повного тексту судового рішення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4