Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/609/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 398/3032/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
Категорія 390-1 П ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000066 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ст. 390-1 КК України, за апеляційними скаргами заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 , на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.07.2025, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, пенсіонера, не маючого на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 59-1 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; - дотримуватися встановлених судом вимог щодо обмеження спілкування з потерпілою ОСОБА_8 .

На підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 обмежувальний захід строком на 3 (три) місяці та покладено на нього обов`язки: - заборонити наближатися на відстані 200 метрів до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства ОСОБА_8 може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; - заборонити листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства ОСОБА_8 , інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Вирішено долю речових доказів по справі.

За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисне невиконання обмежувальних приписів за таких обставин.

Так, 23.12.2024 Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області у цивільній справі № 398/6838/24, провадження № 2-о/398/397/24, за заявою ОСОБА_8 винесено рішення, відповідно до якого ОСОБА_6 винесено обмежувальний припис терміном на шість місяців, згідно з яким йому заборонено: наближатися ближче ніж на 200 метрів до місця проживання ОСОБА_8 ; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_8 , переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести телефонні переговори з ОСОБА_8 або контактувати з нею через засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Із зазначеним рішенням суду про встановлення обмежувального припису ОСОБА_6 особисто під підпис та відео-фіксацію на нагрудну камеру 27.01.2025 ознайомлено працівниками Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області.

Отже, ОСОБА_6 , будучи обізнаним про вимоги обмежувального припису, нехтуючи рішенням суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, 28.01.2025 близько 12.35 год порушив встановлені судом заходи тимчасового обмеження та умисно підійшов до ОСОБА_8 в магазині «Файно Маркет» № 104, який знаходиться за адресою: вул. 6-го Грудня, 139А та почав з`ясовувати особисті стосунки з нею та хапати її за руку.

Продовжуючи свій умисел, направлений на порушення обмежувального припису, 17.03.2025 приблизно о 07.00 год та 21.03.2025 у період часу з 15 до 23 год ОСОБА_6 , умисно надсилав зі свого мобільного телефону на номер мобільного телефону потерпілої через соціальну мережу «Вайбер» текстові повідомлення різного змісту.

Крім цього, ОСОБА_6 , продовжуючи свій умисел направлений на порушення обмежувального припису щодо заборони наближатися ближче ніж на 200 метрів до місця проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , 08.04.2025 приблизно о 17.40 год, умисно приїхав за місцем проживання потерпілої та стукав у двері її квартири, прохав відчинити йому двері та впустити його до приміщення квартири.

У своїй апеляційній скарзі заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, просить вирок суду змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, виключивши застосування до обвинуваченого обмежувальних заходів, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 91-1 КК України строком на 3 (три) місяці та покладення обов`язків: заборонити наближатися на відстані 200 метрів до місця, де ОСОБА_8 може проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; заборонити листування, телефонні переговори з ОСОБА_8 , інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб, а в іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Свої доводи прокурор мотивує тим, що стаття 91-1 КК України містить перелік обмежувальних заходів, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство.

Законом України № 2227- VIII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуальних кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами», який набрав чинності 11.01.2019, Кримінальний Кодекс України доповнено статтями 91-1 та 390-1.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 07.12.2017 № 2229 - VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами. Або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У той же час у повідомленні про підозру та в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 не зазначено, що суспільно небезпечне діяння пов`язано саме з домашнім насильством, а також, у процесуальному документі не вказано обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних або близьких відносинах.

В обставинах викладених судом та відповідно в обвинувальному акті не відображено, що обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_8 спільно проживали однією сім`єю та підпадають під дію Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Те, що обвинувачений та потерпіла до 2024 року перебували в цивільному шлюбі вбачається лише з показань самого обвинуваченого.

Оскільки, органом досудового розслідування ОСОБА_6 не інкримінувалося вчинення злочину, пов`язаного з домашнім насильством, тому застосовувати обмежувальні заходи, як до особи, що вчинила домашнє насильство не можливо.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник потерпілої - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок районного суду та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді пробаційного нагляду строком на п`ять років та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) грн.

Отже, захисник зазначає, що з вироком суду потерпіла не погоджується та вважає, що суд однобічно поставився до особи обвинуваченого, призначивши найменший термін пробаційного нагляду терміном в один рік, але на її думку обвинувачений не виправиться за один рік пробаційного нагляду і такий термін має становити саме п`ять років.

Крім того, потерпіла також не погоджується і з сумою моральної шкоди, яку присудив суд, оскільки вважає, що за тим «моральним терором», який до неї влаштував обвинувачений та тими наслідками, які призвели до її душевних страждань, їй заподіяна моральна шкода саме у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн, яка буде достатньо для відновлення її попереднього психічного стану.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу та заперечила задоволення аеляційної скарги представника потерпілої, пояснення представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу прокурора просив залишити на розсуд суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої, дослідивши згідно з вимогами ст. 404 КПК України в апеляційному порядку обставини, встановлені судом першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, ґрунтується на доказах, достовірність і достатність яких не ставилася під сумнів сторонами кримінального провадження під час судового розгляду, у зв`язку з чим вони судом не перевірялися під час судового слідства, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

За такої процесуальної позиції сторін, суд першої інстанції, провівши судове слідство у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ст. 390-1 КК України та правильно кваліфікував його дії як умисне невиконання обмежувальних приписів.

В апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись з вироком районного суду, просить його змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, виключивши застосування до обвинуваченого обмежувальних заходів.

Отже, перевіривши доводи сторони обвинувачення в цій частині, колегія суддів вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, стаття 91-1 КК України містить перелік обмежувальних заходів, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство.

Законом України № 2227- VIII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуальних кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами», який набрав чинності 11.01.2019, Кримінальний Кодекс України доповнено статтями 91-1 та 390-1.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 07.12.2017 № 2229 - VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами.

У той же час у повідомленні про підозру та в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 не зазначено, що суспільно небезпечне діяння пов`язано саме з домашнім насильством, а також, у процесуальному документі не вказано обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних або близьких відносинах.

В обставинах викладених судом та відповідно в обвинувальному акті не відображено, що обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_8 спільно проживали однією сім`єю та підпадають під дію Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Оскільки, органом досудового розслідування ОСОБА_6 не інкримінувалося вчинення злочину, пов`язаного з домашнім насильством, а тому застосовування обмежувальних заходів, як до особи, що вчинила домашнє насильство не можливо, що згідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для зміни судового рішення апеляційним судом.

Що стосується апеляційних доводів представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 щодо збільшення обвинуваченому строку пробаційного нагляду та суми моральної шкоди до 100 000 грн, то на думку колегії суддів вони також є непереконливими та необґрунтованими, оскільки ОСОБА_6 є пенсіонером, а тому з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, а також те, що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу, через що колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, який просить стягнути представник потерпілої, є завищеним і таким, що не узгоджується з нормами законодавства, а тому приходить до переконливого висновку, що розмір моральної шкоди саме у сумі 10 000 гривень є достатнім та співмірним із тривалістю порушень прав потерпілої та характером завданої їй з боку обвинуваченого немайнової шкоди, що буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за отриману нею моральну шкоду.

Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, змінивши вирок суду першої інстанції в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 обмежувальних заходів.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури задовольнити, а апеляційну скаргу представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.07.2025 стосовно ОСОБА_6 змінити, в частині застосування до обвинуваченого обмежувальних заходів.

Виключити з резолютивної частини вироку застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 обмежувальних заходів, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 91-1 КК України строком на 3 (три) місяці та покладення обов`язків: заборонити наближатися на відстані 200 метрів до місця, де ОСОБА_8 може проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; заборонити листування, телефонні переговори з ОСОБА_8 , інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб.

В іншій частині даний вирок районного суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, як до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2