Справа №766/5/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.01.2026 року слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), розглянувши клопотання сторони кримінального провадження №00000006 від 01.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, слідчого СВ Відділу поліції № 2 Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погодженого заступником керівника Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

встановив:

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів в межах строку досудового розслідування, а саме до 02.03.2026, без визначення розміру, з тимчасовим утриманням на період досудового розслідування підозрюваного ОСОБА_4 в умовах ДУ «СІЗО м. Миколаєва». У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора та суду у визначений час;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт, паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд за межі України.

- утримуватися від спілкування із потерпілим ОСОБА_7 та свідком Тяпкою ?.?.

Мотивуючи клопотання, слідчий вказує, що слідчим відділенням ВП №2 Херсонського РУП ГУНП у Херсонській області здійснюється досудове розслідування кримінальному провадженні 0000006 від 01.01.2026, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 121 ч.1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, шо ОСОБА_4 , 01.01.2026 близько 17:30 годин, перебуваючи в приміщенні кухні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень, з метою противоправного спричинення тілесних ушкоджень іншій людині, під час раптового конфлікту, що виник між ним і потерпілим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно наніс останньому один удар ножем в область живота в результаті чого заподіяв потерпілому ОСОБА_7 відповідно до довідки КНП «Херсонська МКЛ ім. О.С. Лучанського» від 01.01.2026, тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани передньої черевної стінки, що проникає в черевну порожнину з пораненням правої долі печінки. Великий гемоперитонеум. Травматичний шок 1 ст. Алкогольне сп`яніння.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, кваліфікуючими ознаками якого с умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обгрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Білозерка Херсонської області, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, утриманців не маючий, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.

02.01.2026 ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

02.01.2026 у відповідності до ст. ст. ст. ст. 40, 42, 276-278 KПК України ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Обгрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному проваджені доказами, а саме:

1. Протоколом огляду місця події від 01.01.2026 за адресою: смт. Комишани, вул. Садова, 4а, в ході якого було оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення, а також вилучено клинок ножа з нашаруванням речовини бурого кольору та рукоятку від ножа.

2. Протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що 01.01.2026, в нього вдома за адресою: АДРЕСА_1 , знаходилися його знайомі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , і вони всі разом сиділи та розпивали спирнті напої. В подальшому, ОСОБА_8 вийшов з кухні до кімнати, щоб переставити музику, а ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , залишилися в кухні. В подальшому, ОСОБА_8 повернувся на кухню та побачив, що ОСОБА_13 , почав падати зі стільця на підлогу, а ОСОБА_10 , також встав зі стільця та притримав ОСОБА_14 , щоб той не впав на «пляшмя» на підлогу. ОСОБА_13 , побачивши ОСОБА_8 , звернувся до нього з проханням викликати швидку допомогу, так як з його слів, ОСОБА_10 , вдарив його ножем. ОСОБА_8 побачив, що ОСОБА_9 , почав триматися за живіт біля нього, знаходився ОСОБА_10 . ОСОБА_8 , зателефонував до швидкої допомоги, розповів про вказану ситуацію, і вони порекомендували прикласти до рани щось холодне та очікувати на прибуття співробітників поліції, так як зі слів оператора, швидка допомога не зможе приїхати в с. Комишани. ОСОБА_8 дістав з холодильника заморожене мясо, яке дав ОСОБА_10 , і який приклав вказане заморожене мясо до рани ОСОБА_15 , до приїзду співробітників поліції. В подальшому, на місце, прибули співробітники поліції, і вони госпіталізували ОСОБА_15 , також забрали і ОСОБА_10 . У ОСОБА_10 , ніяких тілесних ушкоджень не було. Ніж, яким напевно ОСОБА_10 завдав удару ОСОБА_16 , знаходився на столешниці, кухонної стінки, і був пошкоджений, а саме клинок відєднався від ручки. На клинку, були наявні плями речовини буро-червоного кольору.

3. Протоколами допиту свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які пояснили, що приблизно о 17:30 год, нам на службовий планшет надійшло повідомлення, про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , нодове поранення отримав невідомий чоловік. Прибувши за вказаною адресою, зайшовши до приміщенні будинку, на кухні, було виявлено 3 осіб, один з яких це господар будинку, ще одна особа чоловічої статі ОСОБА_9 , сидів на підлозі, який тримався за живіт, а біля ОСОБА_15 , сидів ще один чоловік, ОСОБА_10 , який приклав до живота ОСОБА_15 заморожене мясо. У ОСОБА_15 в районі живота, текла кров. Також він пояснив, що тілесні ушкодження йому ножем спричинив ОСОБА_10 . В подальшому, ми ОСОБА_19 , госпіталізували до лікарні ХМКЛ ім. О.С. Лучанського, для надання медичної допомоги.

4. Повідомленням про підозру ОСОБА_4 ;

5. Іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності

Отримані на даному етапі досудового розслідування відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб, передбачений КПК України, вказують на причетність ОСОБА_4 до вчинення зазначеного кримінального правопорушення, при цьому таке цілком узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначив, що наявність «обгрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Влох проти Польші»).

Оцінюючи обставини, передбачені ст. 178 КПК України, сторона обвинувачення дійшла до висновків, що:

- наявні докази вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку;

- у разі визнання ОСОБА_4 винним у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років;

- вік та стан здоров`я підозрюваного дозволяє застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оцінюючи особу підозрюваного та вчинене ним кримінальне правопорушення враховуючи те, що у разі визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні інкримінованого злочину, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі, відсутність міцних соціальних зв`язків не перешкоджають йому покинути місце свого проживання та переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, у вказаному кримінальному провадженні, може схиляти свідків, надавати неправдиві покази, досудове слідство приходить до переконання в наявності передбачених ст.177 КПК України підстав для застосування запобіжного заходу, з огляду на наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та ризиків, які дають підстави вважати, що ОСОБА_4 з метою уникнення кримінальної відповідальності та призначення вищевказаного покарання може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду (ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), що обґрунтовуються тяжкістю покарання за вчинене кримінальне правопорушення, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні;

- вчинити інше кримінальне правопорушення (ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) підтверджується тим, що ОСОБА_4 ніде не працевлаштований, немає офіційних джерел прибутку;

- впливати на свідків та потерпілого (ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), полягає в тому, що він ознайомлений із їх дійсним місцем проживання і може вчинити на них фізичний чи психологічний вплив, з метою зміни ними раніше наданих показань аби уникнути відповідальності.

Також встановлено, що інші більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 з наступних причин:

1. особисте зобов`язання неможливо застосувати у зв`язку з тим, що даний запобіжний захід вимагає наявність особливої довіри до підозрюваного в підтвердження можливості дотримання процесуальних обов`язків. Враховуючи тяжкість злочину та вказані обставини, вимагається постійний контроль за поведінкою підозрюваного, що може бути досягнуто лише при застосуванні запобіжного заходу, пов`язаного із триманням під вартою;

2. особиста порука на адресу правоохоронних органів не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за ОСОБА_4 ;

3. застава - слідчому чи прокурору не надходили заяви або клопотання від підозрюваного, рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України при звернені слідчого, прокурора до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного запобіжного заходу;

4. домашній арешт неможливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 підлягає постійному візуальному контролю, а також те, що даний запобіжний захід не перешкоджає підозрюваному вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням вищевикладеного, а також особи підозрюваного, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 орган досудового розслідування приходить до висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного не в змозі.

Посилаючись на вищевикладені обставини, слідчий просить клопотання задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та просив застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив застосовувати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт. Підозру визнав у повному обсязі, пояснивши, що вчинив напад у відповідь на агресію з боку потерпілого, який почав першим завдавати йому удари в область голови. Також зазначив, що у стані емоційного збудження він скористався випадковим предметом у вигляді ножа та вдарив ним потерпілого у область живота.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вважаючи його необгрунтованим, просив відмовити у задоволенні та визначити підозрюваному запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або ж визначити мінімальний розмір застави.

Вивчивши клопотання, додані до нього матеріали, вислухавши пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, слідчий суддя дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

02.01.2026 ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України було затримано та повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

За матеріалами клопотання маються вагомі докази, які у достатній мірі вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним вказаного кримінального правопорушення.

За практикою Європейського суду з прав людини, обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» ).

У справі «Смирнова проти Росії» зазначено, якщо держава не наведе «відповідних і достатніх» підстав для тримання під вартою обвинуваченої у правопорушенні особи, така особа завжди має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи (як класичний прецедент, рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany) від 27 червня 1968 року; рішення у справі «Яґчі і Сарґін проти Туреччини» (YagciandSargin v. Turkey) від 8 червня 1995 року.

Для відмови в досудовому звільненні особи принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення у справі «Штеґмюллер проти Австрії» (Stogmuller v. Austria) від 10 листопада 1969 року); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини»), вчинення ним подальших правопорушень (рішення у справі «Мацнеттер проти Австрії» (Matznetter v. Austria) від 10 листопада 1969 року) або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення у справі «Летельєр проти Франції» (Letellier v. France) від 26 червня 1991 року, серія А, № 207, п. 51).

Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (рішення у справі«W. проти Швейцарії» (W. v. Switzerland) від 26 січня 1993 року).

За матеріалами клопотання маються вагомі докази, які у достатній мірі вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним вказаного кримінального правопорушення.

За практикою Європейського суду з прав людини, обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» ).

У справі «Смирнова проти Росії» зазначено, якщо держава не наведе «відповідних і достатніх» підстав для тримання під вартою обвинуваченої у правопорушенні особи, така особа завжди має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи (як класичний прецедент, рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany) від 27 червня 1968 року; рішення у справі «Яґчі і Сарґін проти Туреччини» (Yagci and Sargin v. Turkey) від 8 червня 1995 року.

Для відмови в досудовому звільненні особи принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення у справі «Штеґмюллер проти Австрії» (Stogmuller v. Austria) від 10 листопада 1969 року); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини»), вчинення ним подальших правопорушень (рішення у справі «Мацнеттер проти Австрії» (Matznetter v. Austria) від 10 листопада 1969 року) або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення у справі «Летельєр проти Франції» (Letellier v. France) від 26 червня 1991 року, серія А, № 207, п. 51).

Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (рішення у справі«W. проти Швейцарії» (W. v. Switzerland) від 26 січня 1993 року).

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним. Про це зазначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою №12369 від 26 червня 1991 року по справі «Лтальє проти Франції», п. 51, за скаргою №5522/04 від 20 січня 2011 року по справі «Прокопенко проти України», за скаргою №38717/04 від 14 жовтня 2010 року по справі «Хайредінов проти України» п. 29, 41 за скаргою №37466/04 від 20 травня 2010 року по справі «Москаленко проти України». В пункті 36 останнього зазначено, що «…органи судової влади неодноразово посилались на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєні яких він обвинувачується… Однак Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою».

Крім того, суд також зобов`язаний перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. В своїх рішеннях ЄСПЛ за скаргою №40107/02 від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України», п. 80, за скаргою №20808/02 від 04.03.2010 р. у справі «Шалімов проти України», суд визнає порушення конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…»

При вирішенні заявленого клопотання слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, раніше не судимий, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб з інвалідністю не маючий, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , підозру обґрунтовано вагомими доказами, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, також слідчий суддя враховує, що підозрюваний раніше не судимий, не заперечує обставини вчинення кримінального правопорушення, підозру визнає, має постійне місце проживання, не заперечує обставини вчинення кримінального правопорушення, підозру визнає, має постійне місце проживання. Разом з цим, слідчий суддя враховує, що наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України, однак вони мають порівняно невисокий ступінь, при цьому посилання на тяжкість вчинення кримінального правопорушення не може бути єдиною підставою для обрання найбільш суворішого запобіжного заходу тримання під вартою. Однак не застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити слідчому у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , строком до 02.03.2026 року включно, та зобов`язавши його прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду.

Оскільки слідчим суддею відмовлено у задоволенні клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і застосовується інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, слідчий суддя самостійно визначає обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , на строк до 02.03.2026 року також наступні обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із потерпілим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_8 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст.ст. 131,132,176-178,183,184,193-196 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Відділу поліції № 2 Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - домашній арешт, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , строком до 02.03.2026 року, зобов`язавши його прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до 02.03.2026 року, також наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із потерпілим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_8 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти у залі суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали проголошено в приміщенні суду 07.01.2026 року о 11 год. 55 хв.

Слідчий суддяОСОБА_1