Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/3398/24
Провадження № 1-кп/644/152/25

ВИРОК

Іменем України

07 листопада 2025 року Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Харкові, у режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000012 від 31.03.2024, за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Побузьке Голованіського району Кіровоградської області, з вищою освітою, одруженого, військовослужбовця, на посаді радіотелефоніста відділення зв`язку польового вузлу зв`язку військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, раніше не судимого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

в с т а н о в и в :

20 березня 2024 ОСОБА_4 проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді радіотелефоніста відділення зв`язку польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , знаходячись у лісовій місцевості поблизу с. Синьківка Куп`янського району Харківської області, під час виконання бойових завдань знайшов корпус ручної осколкової гранати типу РГО із запалом типу УЗД, які у подальшому став носити та зберігати при собі для самозахисту.

21 березня 2024 вийшовши з бойових позицій, попрямував до м. Куп`янськ, у місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , маючи при собі корпус ручної осколкової гранати типу РГО із запалом типу УЗД, які він попередньо роз`єднав та став зберігати при собі в особистих речах.

30 березня 2024 о 07:00 годині, ОСОБА_4 виїхав автобусом з місця розташування військової частини НОМЕР_1 , з АДРЕСА_3 до м. Чугуїв Харківської області, де пересів в автомобіль та поїхав до м. Харків, прямуючи у подальшому у відпустку до с. Капітанка Голованівського району Кіровоградської області, маючи при собі серед особистих речей корпус ручної осколкової гранати типу РГО із запалом типу УЗД. Таким чином, останній без передбаченого законом дозволу, в порушення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядам несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України № 662 від 21 серпня 1998 року і «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, умисно, розуміючи протиправність своїх дій, без передбаченого законом дозволу, носив та зберігав знайдені ним під час виконання бойових завдань один корпус ручної осколкової гранати типу РГО із запалом типу УЗД, які знаходились у пакеті, що був при ньому того дня.

Цього ж дня, о 10 год. 20 хв. ОСОБА_4 приїхав до м. Харкова, зайшов до станції метро «Індустріальна» КП «Харківський метрополітен», яка розташована за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, 293-М, де у цей же час останній був зупинений працівником поліції у вестибюлі станції «Індустріальна», який припинив злочинну діяльність останнього.

При огляді місця події, у період часу з 11 год. 06 хв. по 12 год. 18 хв. у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено один корпус ручної осколкової гранати типу РГО із запалом типу УЗД, які останній зберігав пакеті, що був при ньому того дня.

Згідно висновку експерта, надані на дослідження предмети є: корпусом ручної гранати РГО, промислового способу виготовлення, в окремому стані (без засобу підриву) до категорії вибухових пристроїв, бойових припасів не відноситься та підривачем до ручних гранат типу УДЗ, промислового способу виготовлення, який є вибуховим пристроєм, до категорії бойових припасів не відноситься. У своїй сукупності (штатному з`єднанні) корпус ручної РГО з підривачем до ручних гранат типу УДЗ утворюють ручну гранату РГО, яка відноситься до категорії бойових припасів.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані як кримінальні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

При судовому розгляді прокурор надав угоду про визнання винуватості укладену у відповідності до вимог ст. ст. 468, 469, 472 КПК України від 28 лютого 2025 між обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_6 , яка відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор і обвинувачений ОСОБА_4 в присутності захисника дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України у повному обсязі сформульованого обвинувачення, беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, беззастережно визнав обвинувачення, надав правдиві свідчення щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненні кримінального проступку, та активно сприяв у його розкриттю.

Так, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, позитивну характеристику за місцем проходження військової служби та місцем проживання, його щире каяття, а також беззастережне визнання ним своєї винуватості, беручи до уваги інтереси суспільства, враховуючи, його вік, стан здоров`я та інші обставини, що його характеризують, враховуючи відсутність потерпілого у кримінальному провадженні та шкоди іншим особам, наявність обставини, які пом`якшують покарання, щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, які обтяжують покарання, що істотно впливає на обумовлену угодою міру покарання за вчинений злочин, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, а також роз`яснень, що містяться у п. 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» вказаною угодою сторони вважали за можливе призначити покарання, яке повинен нести ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України з застосуванням положень ст. 69 КК України, з призначенням більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, санкцією ч. 1 ст.263 КК України. а саме у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

При цьому, сторони погодились на підставі ст. 58 КК України замінити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовця терміном 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20% із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке йому інкриміновано та зазначив, що він розуміє надані йому законом права і розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди та призначенні обумовленої міри покарання, пояснив, що під час укладення угоди він діяв добровільно, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості дав згоду на застосування узгодженого виду покарання.

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію ОСОБА_4 та просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити покарання, визначене в угоді.

Згідно з ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією)

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні - тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України ( ст. 12 КК України), якими завдано шкоди лише державним чи суспільним інтересам, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України та закону.

При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

Крім того, суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє свої права, передбачені ч. 4 ст. 474 КК України, та наслідки укладання та затвердження угоди, визначені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, не встановлені.

ОСОБА_4 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має місце постійного проживання та реєстрації, одружений, проходить військову службу, вперше притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно зі ст.ст. 50, 65 КК особі, яка скоїла злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинне бути адекватним характеру скоєних дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Стороною обвинувачення наведені підстави для застосування ст. 69 КК України, які заслуговують на увагу.

Так за наявності сукупності зазначених вище обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням даних про особу винного, ступеня тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення і його відношення до вчиненого, враховуючи позицію прокурора, з урахуванням принципу справедливості, в цілях посилення впливу призначеного покарання на виправлення винного, а також з метою попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ч. 1 ст.69 КК України, призначивши йому покарання за ч.1 ст.263 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією цієї статті.

Такі висновки узгоджуються з вимогами ст.ст.65, 66, 69 КК України, положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», практикою ЄСПЛ щодо справедливого судового розгляду, індивідуалізації та пропорційності покарання.

Поведінка обвинуваченого під час судового розгляду вказує на щире каяття, усвідомлення тяжкості вчинених ними злочину, свідчить про бажання усунути негативні наслідки, від злочинних дій.

У справі існують обставини які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставини які обтяжують покарання судом не встановлені.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Отже такі обставини можуть слугувати реальними чинниками, які відповідають меті покарання, визначеній ст. 50 КК України, яке має ціллю не лише покарати засуджену особу, а й слугуватиме його виправленню, запобігання вчиненню злочину ним та іншими особами.

Статтею 65 КК України визначено, що суд у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини призначає покарання узгоджене сторонами.

Враховуючи особу обвинуваченого, його поведінку після вчиненого, яка свідчить про усвідомлення протиправності своїх дій, вказує на щире каяття, відсутність тяжких наслідків, дані про особу та наявність декількох пом`якшуючих обставин, підтверджують, що при таких обставинах узгоджене сторонами покарання може бути призначене в інтересах суспільства і буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить державним та суспільним інтересам.

Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам КПК України та КК України, умови угоди відповідають державним та суспільним інтересам та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання з застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, а також ч.1 ст.58 КК України, щодо заміни покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави із суми його грошового забезпечення.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_4 не обиралась.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Арешт майна, корпус гранати РГО з маркуванням «РГО 80-93-90 Я» та штатною полімерною пробкою в отворі під запал, підривач до ручної осколкової гранати типу УЗД з маркуванням «Удз С-18-90» на поверхні спускового важеля застосований ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2024 - скасувати.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

При вирішенні питання про долю речових доказів, суд враховує положення, які містить розпорядження КМУ № 186-р від 26.02.2022 «Про передачу майна на потреби ЗСУ».

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України, залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 124, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави судові витрати за проведення вибухотехнічної експертизи № СЕ-19/121-24/9428-ВТХ від 10.04.2024 на суму 5300,96 грн.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 314, 368, 369-371, 373-376, 475 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 29 лютого 2025 року по кримінальному № 000012 від 31.03.2024, укладену між прокурором Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст. 58 КК України, замінити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави із суми його грошового забезпечення.

Скасувати арешт корпусу гранати РГО з маркуванням «РГО 80-93-90 Я» та штатною полімерною пробкою в отворі під запал, підривач до ручної осколкової гранати типу УЗД з маркуванням «Удз С-18-90» на поверхні спускового важеля застосований ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2024.

На підставі ст. 100 КПК України корпусу гранати РГО з маркуванням «РГО 80-93-90 Я» та штатною полімерною пробкою в отворі під запал, підривач до ручної осколкової гранати типу УЗД з маркуванням «Удз С-18-90» на поверхні спускового важеля, який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів в відділі поліції і метрополітені ГУНП в Харківській області за квитанцією № 10 за кримінальним провадженням № 000012 від 31.03.2024, після набрання вироком законної сили відповідно до розпорядження КМУ № 186-р від 26.02.2022 «Про передачу майна на потреби ЗСУ» - передати для потреб ЗСУ.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення вибухотехнічної експертизи № СЕ-19/121-24/9428-ВТХ від 10.04.2024 на суму 5300,96 грн.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити прокурору і засудженому негайно після його проголошення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга, з підстав передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через районний суд.

Суддя: ОСОБА_1