Справа № 212/6968/22
У Х В А Л А

про закриття кримінального провадження

09 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0000239, відомості щодо якого внесені 11.05.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.156, ч.4,6 ст.153, ч.1, 3,4,5 ст. 301-1, ст.126-1 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

15 грудня 2022 року у провадження колегії суддів надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст. 156, ч.4, 6 ст. 153, ч. 1, 3, 4, 5 ст. 301-1, ст. 126-1 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000239 від 11.05.2022 року.

Згідно обвинувального акту досудовим розслідуванням встановлено що, ОСОБА_7 , перебуваючи у незареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 , проживав з нею та її п`ятьма дітьми однією сім`єю, був пов`язаний спільним побутом, вів спільне господарство, виконував функції батька по відношенню до дітей ОСОБА_8 та приймав участь у їх вихованні, побутовому та соціальному житті. Під час спільного проживання в період часу з 2018 по 2021 роки ОСОБА_7 систематично вчиняв домашнє насильство по відношенню до дітей ОСОБА_8 - малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , малолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на яких відповідно до ст. 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 (№2229-VIII) поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству.

Так, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем мешкання в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ., користуючись тимчасовою відсутністю своєї співмешканки ОСОБА_8 , умисно систематично вчиняв домашнє насильство, тобто фізичне, психологічне та економічне насильство щодо доньки ОСОБА_8 - малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що призвело до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої.

Зокрема, в період часу з 2018 по 2021 роки ОСОБА_7 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи їх настання, на протязі тривалого часу спільного проживання в одному будинку за вище вказаною адресою систематично вчиняв по відношенню до малолітньої ОСОБА_9 , психологічне насильство, яке відобразилося у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні при інших дітях. Крім того, ОСОБА_7 неодноразово забороняв малолітній ОСОБА_9 дивитися мультфільми з її братами та сестрою та таким чином спільно проводити дозвілля з рідними, що в комплексі всіх вчинених дій, призвело до психотравмування та погіршило якість життя потерпілої.

Також, ОСОБА_7 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи їх настання, протягом тривалого часу спільного проживання в одному будинку за вище вказаною адресою систематично вчиняв по відношенню до малолітньої ОСОБА_9 , економічне насильство, а саме забирав продукти харчування у малолітньої з рук, крім цього в присутності братів та сестри під час обіду не давав останній їсти, у зв`язку із чим, через свій малолітній вік потерпіла не могла себе обслуговувати і залишалася голодна. Такі систематичні протиправні дії із сторони ОСОБА_7 призвели до психологічних страждань та погіршення якості життя останньої.

Також, ОСОБА_7 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи їх настання, протягом тривалого часу спільного проживання в одному будинку за вище вказаною адресою систематично вчиняв по відношенню до малолітньої ОСОБА_9 , фізичне насильство, а саме неодноразово кулаками наносив побої в область голови, ніг, рук останньої, пояснюючи це тим, що малолітня ОСОБА_9 не хоче виконувати його вказівки. Дані протиправні дії ОСОБА_7 вчиняв в присутності інших дітей, тим самим травмуючи психіку не тільки малолітньої ОСОБА_9 , а й оточуючих дітей, які спостерігали за такою поведінкою ОСОБА_7 по відношенню до потерпілої. Водночас, ОСОБА_7 , користуючись фізичною та віковою перевагою та малолітнім віком ОСОБА_9 , у якості покарання за непокору виганяв останню без відповідного до сезону одягу з будинку на подвір`я, після чого закривав вхідні двері на замок, тим самим не даючи змогу потрапити в приміщення. Малолітня ОСОБА_9 неодноразово в зимній період залишалася на вулиці без теплого верхнього одягу та взуття. Такі систематичні протиправні дії із сторони ОСОБА_7 призвели до фізичних страждань та погіршення якості життя останньої.

Крім того, в період часу із 2019 по 2021 ОСОБА_7 , перебуваючи за вище вказаною адресою, систематично вчиняв домашнє насильство відносно сина співмешканки - неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності та вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ОСОБА_7 умисно, систематично, не маючи підґрунтя, вчиняв психологічне насильство по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_10 , яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях в його адресу словами нецензурної лайки, приниженні при його друзях-підлітках. Внаслідок вказаних протиправних дій з боку ОСОБА_7 неповнолітній ОСОБА_10 зазнав психологічних страждань, що викликало у останнього побоювання за себе та безпеку своєї сім`ї, емоційну невпевненість. Такі систематичні протиправні дії із сторони ОСОБА_7 призвели до психологічних страждань та погіршення якості життя останнього.

Крім того, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, та вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ОСОБА_7 умисно та безпричинно, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи їх настання, протягом тривалого часу спільного проживання в одному будинку за вище вказаною адресою систематично вчиняв по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_10 фізичне насильство. ОСОБА_7 розуміючи свою фізичну та вікову перевагу перед неповнолітнім ОСОБА_10 неодноразово наносив удари кулаками та ногами в різні частини тіла останнього, іноді в присутності його молодшого брата. Такі систематичні протиправні дії із сторони ОСОБА_7 призвели до фізичних страждань та погіршення якості життя ОСОБА_10 .

Крім того, в період часу із 2019 по 2021 рік ОСОБА_7 , перебуваючи за вищевказаною адресою, систематично вчиняв домашнє насильство відносно сина співмешканки - малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є постраждалою дитиною від домашнього насильства.

Так, протягом тривалого часу ОСОБА_12 був свідком домашнього насильства, яке полягало у фізичному насильстві, а саме під час нанесення ОСОБА_7 ударів кулаками та ногами по різним частинам тіла ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , також психологічному насильстві, що виразилось у їх приниженні, залишенні на вулиці у зимовий період без належного одягу та взуття, словесних образах, висловлюваннях нецензурною лайкою в бік дітей, економічному насильстві, що виразилось у заборонах приймати їжу та відбиранні продуктів харчування у малолітньої ОСОБА_9 .

Дані протиправні дії ОСОБА_7 вчиняв систематично, що і призвело малолітнього ОСОБА_12 , який спостерігав за такими діями по відношенню до його рідних до психологічних страждань, які викликали побоювання за свою сім`ю та перебування в постійному стані тривожності, що погіршило якість життя останнього.

Крім того, в період часу із 2019 по 2021 ОСОБА_7 , перебуваючи за вище вказаною адресою, систематично вчиняв домашнє насильство відносно доньки співмешканки - малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є постраждалою дитиною від домашнього насильства.

Так, протягом тривалого часу ОСОБА_11 була свідком домашнього насильства, яке полягало у фізичному насильстві, що виражалось у нанесенні ОСОБА_7 ударів кулаками, ногами по різним частинам тіла ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , психологічному насильстві, що виражалось у приниженні, залишенні на вулиці у зимовий період без належного одягу та взуття, словесних образах, висловлюваннях нецензурною лайкою в бік дітей, економічному насильстві, яке виражалось у забороні приймати їжу та відбиранні продуктів харчування у ОСОБА_9 . Дані протиправні дії ОСОБА_7 вчиняв систематично, що й призвело малолітню ОСОБА_11 до психологічних страждань, які викликали побоювання за ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебування в постійному стані тривожності, що погіршило якість життя потерпілої.

Крім того, в період із 2019 по 2021 ОСОБА_7 , перебуваючи за вище вказаною адресою, систематично вчиняв домашнє насильство відносно спільного з ОСОБА_8 малолітнього сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є постраждалою дитиною від домашнього насильства.

Так, протягом 2019 - 2021 ОСОБА_13 був свідком домашнього насильства, яке виражалось у фізичному насильстві, а саме у нанесенні ОСОБА_7 ударів кулаками та ногами по різним частинам тіла ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , психологічному насильстві, яке виражалось у приниженні, залишенні на вулиці у зимовий період без належного одягу та взуття, словесних образах, висловлюваннях нецензурною лайкою в бік дітей, економічному насильстві, яке полягало у забороні приймати їжу та відбиранні продуктів харчування у ОСОБА_9 . Дані протиправні дії ОСОБА_7 вчиняв систематично, що призвело малолітнього ОСОБА_13 до психологічних страждань, які викликали побоювання за ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебування в постійному стані тривожності, що погіршило якість життя останнього.

Такі дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, за ознаками домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення фізичного, психологічного та економічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних і психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

29 січня 2026 року за вхідним номером 3958/26 захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_6 до суду подано клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, яке обвинувачений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 підтримав та просив задовольнити.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що інкриміновані ОСОБА_7 епізоди вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України датуються 2018-2021 роками.

Відповідно до ст. 12 КК України інкриміноване кримінальне правопорушення відносяться до нетяжкого злочину та з дня їх вчинення минуло більше п`яти років, що відповідно до ст.49 КК України є підставою для закриття кримінального провадження, а тому наявні законодавчі підстави для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності в частині обвинувачення за ст. 126-1 КК України.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Представник потерпілих зазначив, що підтримує думку прокурора.

На виконання вимог ч.3 ст. 285 КПК України обвинуваченому судом роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Після вчинення зазначених процесуальних дій обвинувачений ОСОБА_7 клопотання захисника підтримав, просив суд його задовольнити.

Вислухавши думки учасників судового провадження, розглянувши матеріали кримінального провадження та надані прокурором матеріали, суд прийшов до висновку, що клопотання про закриття кримінального провадження в частині звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до норм п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК України якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

При цьому, системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. Таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі №192/3301/16-к).

Так, у даному кримінальному провадженні клопотання подане стороною кримінального провадження та обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Крім того, суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного суду від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к, згідно якої суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст.372 КПК України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Передбачений законом (ст.49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26 березня 2020 року у справі №730/67/16-к).

Враховуючи викладене, при розгляді даного клопотання суд не пов`язує в цій справі таке звільнення із фактом визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, або ж з фактом його відсутності.

Відповідно розглядаючи вказане питання по суті лише щодо дійсності підстав для закриття провадження, без аналізу питання про встановлення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч.ч.5-6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до обвинувального акту, вчинення кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК України у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 здійснювалось в 2018-2021 роках, сплив строк давності.

При цьому суд враховує, що визначені у статті 49 КК України строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Враховуючи те, що з дня вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального проступку, передбаченого ст. 126-1 КК України, минуло більше п`яти років відповідно, обвинувачений з часу вчинення інкримінованих йому вказаних кримінальних правопорушень до кримінальної відповідальності не притягувався, відсутні будь-які відомості, які вказували б на ухилення обвинуваченого від досудового слідства або суду, тобто відсутні будь-які підстави для перерви чи зупинення перебігу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за ці кримінальні правопорушення, беручи до уваги те, що ОСОБА_7 та його захисник в судовому засіданні просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, підтвердив, що розуміє, що звільнення його від кримінальної відповідальності з підстави, передбаченої п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження з цієї підстави, є звільненням його від кримінальної відповідальності з нереабілітуючої підстави, розуміє наслідки такого закриття кримінального провадження і бажає це зробити, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню та вважає за необхідне звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.44, 49 КК України, ст.ст.284, 286, 288, 369-372 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Клопотання захисника ОСОБА_6 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ст.126-1 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене в ЄРДР № 0000239 від 11 травня 2022 року, в частині притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України - закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, звільнивши особу від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності згідно з ч.1 ст.49 КК України.

Судовий розгляд кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000239 від 11 травня 2022 року, в частині обвинувачення ОСОБА_7 , передбачених ч.2 ст.156, ч. 4, 6 ст.153, ч.1, 3, 4, 5 ст. 301-1 КК України України продовжити на загальних підставах, визначених КПК України.

На ухвалу суду може бути апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд міста Кривого Рогу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Ухвала, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3