Провадження № 1-кс/947/283/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2026 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000190 від 01.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим відділом ОРУП №1 ГУНП в Одеській області під процесуальним керівництвом Київської окружної прокуратури міста Одеси, проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000190 від 01.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 22.01.2024 до СУ ГУНП в Одеській області надійшло звернення ОСОБА_4 щодо прийняття заходів правового характеру до особи на ім`я ОСОБА_5 , який зловживаючи довірою, заволодів належною йому сільськогосподарською продукцією - зерном кукурудзи у кількості 495, 637 тон, загальною вартістю 2 057 639, 92 грн.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_4 слідчим СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області 01.02.2024 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000190.

Зі звернення ОСОБА_6 , а також з протоколу допиту його у якості свідка слідує, що він являється жителем міста Лубни Полтавської області та займається вирощуванням сільськогосподарської продукції.

В листопаді 2022 року він прийняв рішення про продаж належного йому зерна кукурудзи та зателефонував своєму знайомому на ім`я ОСОБА_5 , який займався закупівлею та продажем сільськогосподарської продукції. Згідно їх усних домовленостей, ОСОБА_5 самостійно мав здійснити транспортування товару з міста Лубни Полтавської області в порти Одеської області та оплатити йому вартість товару у день його розвантаження в порту за ринковими цінами.

Таким чином, згідно усних домовленостей, належне йому зерно кукурудзи вагою 632 тони у період часу з 14.11.2022 по 24.11.2022 вантажними автомобілями за рахунок ОСОБА_5 було відправлене з міста Лубни в порти Одеської області.

За поставлений товар відбувся частковий розрахунок, а саме за 136, 363 тони зерна - 15000 доларів США готівкою.

За 495, 637 тон відправленого зерна розрахунку здійснено не було. загальний обсяг майнової шкоди складає 2 057 639, 92 грн.

В ході досудового розслідування встановлена особа на ім`я ОСОБА_5 , а саме: житель міста Миколаїв - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого свідок ОСОБА_4 , за пред`явленими йому для впізнання фотознімками, впізнав як особу на ім`я ОСОБА_5 , яка отримала від нього зерно кукурудзи для подальшої реалізації.

Також, під час досудового розслідування допитаний у якості свідка директор ТОВ «Агро-Альянс-Ак» ОСОБА_8 , який пояснив, що на прохання ОСОБА_4 контролював відвантаження належного йому зерна кукурудзи зі складу в місті Лубни до автомобілів, наданих особою на ім`я ОСОБА_5 , для подальшого його транспортування до портів м. Одеси та Одеської області. Під його контролем період часу з 14.11.2022 по 24.11.2022 зерном кукурудзи були завантажені 24 автомобілі, за які ОСОБА_5 з ОСОБА_4 у повному обсязі не розрахувався, посилаючись на проблеми з грошима та прийомом вантажу в портах.

В ході досудового розслідування також встановлені автомобілі та анкетні дані їх водіїв, які у період часу з 14.11.2022 по 24.11.2022 здійснили транспортування зерна кукурудзи з міста Лубни в порти Одеської області

В подальшому, досудовим розслідуванням було встановлено, що до вчинення вказаного правопорушення причетний ОСОБА_9 який виступав покупцем зерна кукурудзи та який спільно з ОСОБА_7 вчинив дії щодо його відвантаження.

Також встановлено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , використовує нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 для зберігання документів та інших речей які мають відношення до кримінального провадження за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає АДРЕСА_2 .

26.12.2025 року слідчим групи слідчих на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 17.12.2025 за адресою: АДРЕСА_2 було проведено обшук під час якого вилучено:

-Ноутбук ASUS S/N:S7NXCV040787276 належить ОСОБА_10 ;

-Ноутбук ASUS S/N:4665, F3NOWU1803012C належить ОСОБА_10 ;

-Ноутбук MacBook A1708 emc3164 S/N:FVFYN1SGHV2H належить ОСОБА_10 ;

-Планшет типу IPad S/N: TV3X05HY9N належить ОСОБА_10 які вилучені до сей пакету НПУ QHY 0175322.

-Дозвіл №89648 на зброю на імя ОСОБА_9

-Предмет схожий на пістолет із маркуванням ПМ-РФ 9 мм НОМЕР_2 , три магазини які вилучені до сей пакету НПУ NPU 5238161.

-Мобільний телефон IPhone 17 S/N: НОМЕР_3 належить ОСОБА_11 який запаковано до сейф пакету НПУ ICR НОМЕР_4 .

-Мобільний телефон IPhone 17 S/N: НОМЕР_5 належить ОСОБА_9 НОМЕР_6 який запаковано до сейф пакету НПУ ICR 0147097.

-Довідка №206915/13-14559 про безпосередню участь у заходах оборони на імя ОСОБА_12

-Лист талонів ВБ941882.

-Військовий квиток НОМЕР_7 на імя ОСОБА_9

-Посвідчення № НОМЕР_8 на імя ОСОБА_9

-Паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_9 які поміщені до сейф пакету НПУ - RAW 0217541.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.98, 100, 110 КПК України, 27.12.2025 слідчим винесено постанову про визнання вилучених речей та документів речовим доказом.

Процесуальний керівник звертається з клопотанням посилаючись на те, що є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що виявлене під час вищевказаного огляду майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, могло зберегти на собі його сліди та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурор надала заяву в якій клопотання підтримала, у зв`язку із значним службовим навантаженням просила розглянути у її відсутності.

Особи щодо майна яких вирішується питання про накладення арешту ОСОБА_9 , ОСОБА_13 повідомлені про дату та час розгляду клопотання за допомогою інтернет месенджеру, що підтверджується довідками про доставку СМС повідомлень.

Згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З урахуванням вищевикладеного та з метою дотримання процесуальних строків розгляду такого роду клопотань, вважаю за можливе розглянути останнє у відсутності власників майна.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що частина вилученого в ході обшуку майна відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, могло бути знаряддям його вчинення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою від 27.12.2025 року про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст.89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Положеннями статей 2,7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею на даний час встановлено, що вилучене майно, а саме:

-Ноутбук ASUS S/N:S7NXCV040787276 належить ОСОБА_10 ;

-Ноутбук ASUS S/N:4665, F3NOWU1803012C належить ОСОБА_10 ;

-Ноутбук MacBook A1708 emc3164 S/N:FVFYN1SGHV2H належить ОСОБА_10 ;

-Планшет типу IPad S/N: TV3X05HY9N належить ОСОБА_10 які вилучені до сей пакету НПУ QHY 0175322.

-Дозвіл №89648 на зброю на імя ОСОБА_9

-Предмет схожий на пістолет із маркуванням ПМ-РФ 9 мм НОМЕР_2 , три магазини які вилучені до сей пакету НПУ NPU 5238161.

-Мобільний телефон IPhone 17 S/N: НОМЕР_3 належить ОСОБА_11 який запаковано до сейф пакету НПУ ICR НОМЕР_4 .

-Мобільний телефон IPhone 17 S/N: НОМЕР_5 належить ОСОБА_9 НОМЕР_6 який запаковано до сейф пакету НПУ ICR 0147097.

-Довідка №206915/13-14559 про безпосередню участь у заходах оборони на імя ОСОБА_12

-Лист талонів ВБ941882.

-Військовий квиток НОМЕР_7 на імя ОСОБА_9

-Посвідчення № НОМЕР_8 на імя ОСОБА_9 відповідають критеріям ст.98 КПК України.

Накладення арешту на ноутбук, планшет, мобільні телефони потрібно для проведення їх огляду з метою належної фіксації інформації, яка має доказове значення у кримінальному проваджені, та проведення відповідної комп`ютерно технічної експертизи.

Зв`язок даного майна із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Щодо накладення арешту на вищевказане вилучене під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , майно, оскільки воно є важливим доказом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та накладення арешту на них є необхідним для збереження цих речових доказів та недопущення їх знищення.

В судовому засіданні встановлено, що вилучене в ході огляду майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки є всі підстави вважати, що предмет схожий на пістолет із маркуванням ПМ-РФ 9 мм ВІ150087 з магазинами до нього, є предметом, що вилучений з вільного обігу на території України та потребує спеціальних дозвільних документів, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Так, Постановою Верховної ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-ХІІ від 17.06.1992 (в поточні редакції №2471-ХІІ від 24.01.1995) затверджено «Перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України» (далі Перелік).

Відповідно до п.1 Переліку, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку № 2, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), бойова і спеціальна військова техніка, ракетно-космічні комплекси. (Пункт 1 із змінами, внесеними згідно з Постановою ВР N 19/95-ВР від 24.01.95 )

В той же час, під час розгляду клопотання встановлено, що вилучений паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_9 є майном, що не має відношення до предмету розслідування кримінального провадження №0000190 від 01.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000190 від 01.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України - задовольнити частково.

Накласти арешт, із забороною користування та розпорядження, на майно, яке вилучено 26.12.2025 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 а саме:

-Ноутбук ASUS S/N:S7NXCV040787276 належить ОСОБА_10 ;

-Ноутбук ASUS S/N:4665, F3NOWU1803012C належить ОСОБА_10 ;

-Ноутбук MacBook A1708 emc3164 S/N:FVFYN1SGHV2H належить ОСОБА_10 ;

-Планшет типу IPad S/N: TV3X05HY9N належить ОСОБА_10 які вилучені до сей пакету НПУ QHY 0175322.

-Дозвіл №89648 на зброю на імя ОСОБА_9

-Предмет схожий на пістолет із маркуванням ПМ-РФ 9 мм НОМЕР_2 , три магазини які вилучені до сей пакету НПУ NPU 5238161.

-Мобільний телефон IPhone 17 S/N: НОМЕР_3 належить ОСОБА_11 який запаковано до сейф пакету НПУ ICR НОМЕР_4 .

-Мобільний телефон IPhone 17 S/N: НОМЕР_5 належить ОСОБА_9 НОМЕР_6 який запаковано до сейф пакету НПУ ICR 0147097.

-Довідку №206915/13-14559 про безпосередню участь у заходах оборони на імя ОСОБА_12

-Лист талонів ВБ941882.

-Військовий квиток НОМЕР_7 на імя ОСОБА_9

-Посвідчення № НОМЕР_8 на імя ОСОБА_9 .

У задоволені клопотання в іншій частині відмовити.

Виконання ухвали покласти на прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 .

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1