Справа № 464/6838/25
пр.№ 1-кс/464/1194/25
УХВАЛА

про арешт майна

30 вересня 2025 року м. Львів

Слідчий суддя Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП №2 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Франківської окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000774 від 28.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,

встановив:

слідчий СВ ВП №2 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № за №000774 від 28.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, в якому просить накласти арешт на предмет, візуально схожий на ніж, в тканинному чохлі чорного кольору.

Клопотання обґрунтовує тим, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчим проведено огляд місця події за адресою: м. Львів, вул. Навроцького, 69, під час якого виявлено та вилучено предмет, візуально схожий на ніж, в тканинному чохлі чорного кольору. 28.09.2025 вказану річ визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Таким чином, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення та відчуження, просить клопотання задовольнити.

В судове засідання слідчий не з`явився, у прохальній частині клопотання просила здійснювати його розгляд без її участі. Прокурор звернувся до суду з заявою про розгляд клопотання за його відсутності, таке підтримує та просить задовольнити.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до переконання, що таке підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 167, ч. 2 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на вказане вище майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З матеріалів клопотання вбачається, що 28.09.2025 внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000774 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

Матеріалами клопотання підтверджується, що 27.09.2025 ході проведення огляду місця події вилучено предмет, візуально схожий на ніж, в тканинному чохлі чорного кольору.

Згідно з постановою про визнання речових доказів від 28.09.2025, вищевказане майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про те, що стороною досудового розслідування доведено, що СВ ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000774 від 28.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, доступ до майна, на яке слід накласти арешт, отримано в порядку, визначеному КПК України, таке є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні. Окрім цього, слідчим доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Виходячи з викладеного, приходжу до висновку про необхідність задоволення поданого клопотання, оскільки арешт майна в даному випадку є необхідним для встановлення обставин у кримінальному провадженні та збереження речового доказу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 107, 117, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

клопотання задовольнити.

Накласти арешт на предмет, візуально схожий на ніж, в тканинному чохлі чорного кольору, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження таким майном.

Передати майно, на яке накладено арешт, на зберігання слідчим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000774 від 28.09.2025.

Ухвала підлягає до виконання слідчим, прокурором у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000774 від 28.09.2025.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 30 вересня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1