Справа № 305/4106/25
Номер провадження 1-кс/305/484/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 Слідчий суддя Рахівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , заступника начальника СВ Рахівського РВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рахів клопотання заступника начальника СВ Рахівського РВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні № 0000445 від 21.10.2025

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працює, військовозобов`язаного, не судимого, на утриманні має одну малолітню дитину,

ВСТАНОВИВ :

Заступник начальника СВ Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області з клопотанням, погодженим Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 .

Клопотання мотивує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , у період жовтня-листопада 2025 року, маючи умисел, спрямований на незаконне переправлення громадян України через державний кордон України поза визначеними пунктами пропуску, розуміючи встановлений порядок перетину державного кордону, відповідно до Указу Президента України №64/2022, затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан, який продовжено указами Президента України. Водночас, відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам - громадянам України віком від 18 до 60 років, а також жінкам-військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, за попередньою домовленістю з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами чоловічої статі, про спільне вчинення незаконного переправлення трьох громадян України через державний кордон України, шляхом сприяння їхньому переміщенню до ділянки державного кордону України з Румунією поблизу с. Ділове, Рахівського району Закарпатської області за грошову винагороду у розмірі по 10000 доларів США з однієї людини. 16.10.2025 громадянин ОСОБА_16 , за допомогою мобільного месенджера "Telegram" зв`язався з особою чоловічої статі, із назвою профілю " ОСОБА_17 ". Під час телефонної розмови співрозмовник повідомив, що зможе допомогти останньому незаконно перетнути державний кордон України за грошову винагороду у розмірі 10000 доларів США, після чого невстановлена особа надала вказівку ОСОБА_16 прибути з місця свого проживання до с. Татарів, Надвірнянського району Івано-Франківської області. Так ОСОБА_16 , 03.11.2025 об 11:40 годині, потягом зі сполученням "Київ - Ясіня", прибув на залізничний вокзал, що знаходиться за адресою с.Татарів, Надвірнянського району Івано-Франківської області, де за вказівкою невстановленої особи, з метою сприяння незаконному переправленню громадян України через державний кордон України, ОСОБА_16 зустрів ОСОБА_14 та надав вказівку ОСОБА_16 сідати до автомобіля марки "Mercedes-Benz Vito" з державним номерним знаком НОМЕР_1 , та будучи вже в автомобілі, за допомогою мобільного месенджера "Telegram" невстановлена особа із назвою профілю " ОСОБА_17 " надала вказівку ОСОБА_16 передати грошові кошти за організацію його незаконного переправлення в сумі 10 000 доларів США ОСОБА_14 , та ОСОБА_16 здійснив передачу коштів ОСОБА_14 , після чого останній перерахувавши кошти поклав їх до барсетки і за вказівкою невстановленої особи, перевіз на вказаному вище автомобілі ОСОБА_16 з вказаного вище залізничного вокзалу до АДРЕСА_2 , де ОСОБА_16 зустрів ОСОБА_15 , та поселив його в готельному номері, при цьому ОСОБА_15 провів інструктаж з планування подальшого переправлення ОСОБА_16 через державний кордон України, наказав очікувати вказівок та забезпечив перебування останнього в готельному номері до 09.11.2025. На початку листопада 2025 року ОСОБА_18 , за допомогою мобільного месенджера "Telegram" зв`язався з особою чоловічої статі, із назвою профілю "Слава". Під час телефонної розмови співрозмовник повідомив, що зможе допомогти останньому незаконно перетнути державний кордон України за грошову винагороду у розмірі 10000 доларів США, після чого невстановлена особа повідомила ОСОБА_18 про те, що для організації його незаконного переправлення через державний кордон України необхідно оплатити частину суми, а саме 2500 доларів США, оплату потрібно здійснити на криптогаманець (адреса гаманця встановлюється), що останній і зробив. Надалі невстановлена особа надала вказівку ОСОБА_18 прибути з місця свого проживання до с. Татарів, Надвірнянського району Івано-Франківської області. Так ОСОБА_18 04.11.2025, виконуючи попередні надані йому вказівки, прибув на залізничний вокзал, що знаходиться за адресою с. Татарів, Надвірнянського району Івано-Франківської області, де за вказівкою невстановленої особи, з метою сприяння незаконному переправленню громадян України через державний кордон України останнього, на автомобілі марки "Nissan Patrol" з державним номерним знаком НОМЕР_2 забрала невстановлена особа та перевезла з вказаного вище залізничного вокзалу до АДРЕСА_2 , де вже перебував ОСОБА_16 , при цьому ОСОБА_18 зустрів ОСОБА_15 та поселив його в готельному номері, провів інструктаж з планування його подальшого переправлення через державний кордон України, наказав очікувати, крім того ОСОБА_15 надав вказівку ОСОБА_18 передати другу частину суми, а саме, 6500 Євро особі, на ім`я ОСОБА_19 , на виконання якої, ОСОБА_18 передав вказані грошові кошти. Своєю чергою, ОСОБА_15 після передачі грошових коштів, наказав ОСОБА_18 очікувати подальших вказівок та забезпечив перебування останнього в готельному номері до 09.11.2025. На початку листопада 2025 року ОСОБА_20 , за допомогою мобільного месенджера "Telegram" зв`язався з особою чоловічої статі, із назвою профілю "~L1K1". Під час телефонної розмови співрозмовник повідомив, що зможе допомогти останньому незаконно перетнути державний кордон України за грошову винагороду у розмірі 10000 доларів США, після чого невстановлена особа повідомила ОСОБА_20 про те, що для організації його незаконного переправлення через державний кордон України, необхідно 02.11.2025 оплатити всю суму, а саме 10000 доларів США, оплату потрібно здійснити в м. Яремче, на АЗС "UPG" (адреса встановлюється), де грошові кошти він мав передати невстановленій особі, що останній і зробив. Далі невстановлена особа надала вказівку ОСОБА_20 , щоб той 07.11.2025 прибув з місця свого проживання до м. Яремче, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Того ж дня, з м. Яремче невстановлена особа чоловічої статі, на ім`я ОСОБА_21 , за допомогою автомобіля марки "Ауді" (державний номерний знак встановлюється), перевіз ОСОБА_20 до АДРЕСА_2 , де ОСОБА_20 зустрів ОСОБА_15 та поселив його в готельному номері, провів інструктаж з планування його подальшого переправлення через державний кордон України, наказав очікувати в номері, де вже перебували ОСОБА_16 та ОСОБА_18 09.11.2025 зранку, до будинку в АДРЕСА_2 , на автомобілі марки "Skoda" з державним номерним знаком НОМЕР_3 приїхав ОСОБА_5 та підійшовши до ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 надав останнім вказівку збиратись та сідати до вказаного вище автомобіля. Після чого, поїхали до с. Яблуниця, Надвірнянського району, Івано-Франківської області за координатами 48.3297214, 24.4993015. Прибувши за вказаною вище адресою, ОСОБА_5 надав вказівку ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 виходити з автомобіля та підходити до автомобіля марки "Mercedes-Benz Sprinter" жовтого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_4 , де їх чекав ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Так, того ж дня, близько 10:00 години ОСОБА_5 та ОСОБА_10 з метою виконання раніше узгодженого плану спрямованого на незаконне переправлення громадян України через державний кордон України з Румунією, провели детальний інструктаж ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 щодо проїзду двох блокпостів, подолання загороджувального паркану, далі подолання річки Тиса, до моменту затримання їх прикордонною поліцією Румунії, надали останнім засоби, а саме драбину, за допомогою якої останні мали подолати загороджувальний паркан, та надали вказівку всім трьом сідати у вантажне відділення автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter"» жовтого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_12 , та де їх було сховано між будівельними матеріалами. Надалі ОСОБА_12 керуючи автомобілем "Mercedes-Benz Sprinter" жовтого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_4 , у вантажному відділенні якого перебували ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , вирушив у напрямку с. Ділове, Рахівського району Закарпатської області до державного кордону України з Румунією. Крім того, виконуючи раніше узгоджений план, спрямований на незаконне переправлення громадян України через державний кордон України з Румунією, ОСОБА_9 та ОСОБА_22 на автомобілі "Mercedes-Benz Vito" з державним номерним знаком НОМЕР_5 , поїхали попереду автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter" з метою вчинення розвідувальних дій, для безперешкодного проїзду до державного кордону України, а ОСОБА_11 керуючи автомобілем марки "BMW" з державним номерним знаком НОМЕР_6 вирушив позаду автомобіля марки "Mercedes-Benz Sprinter", з метою запобігання їх переслідуванню правоохоронними органами. Однак, об 11:20 годині 09.11.2025, ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 було затримано працівниками Державної прикордонної та працівниками СКП Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області, біля 311 прикордонного знаку в с. Ділове, Рахівського району, Закарпатської області та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. За таких обставин, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме сприяння організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України вказівками, наданням засобів, за попередньою змовою групою осіб, щодо декількох осіб, з корисливих мотивів. 21.11.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. Повідомлення про підозру ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами:протоколами допиту свідків, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімком за участі свідків, протоколом затримання та іншими матеріалами кримінального провадження. Під час досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які обґрунтовують підозру ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України зазначає, що необхідністю застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність ризиків передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Щодо ризику переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та суду зазначає, що усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 з метою уникнення покарання і затягування справи може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Наявність ризику втечі обґрунтовується тим, що підозрюваний будучи обізнаним з санкцією статті, яка йому інкримінується, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду в подальшому, може виїхати зі свого місця постійного проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності. Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то цей ризик належно вмотивований тим, що не всі докази у кримінальному провадженні на даній стадії досудового розслідування відшукані, тому є достатні підстави вважати що ОСОБА_5 перебуваючи на волі зможе знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, з метою не доказування його вини надалі. Також наявний ризик щодо можливості підозрюваного незаконно впливати свідків у кримінальному провадженні з метою уникнення відповідальності, оскільки не всі свідки на час розгляду даного клопотання, допитані. Оцінюючи наявність цього ризику (вплив на свiдкiв) у кримінальному провадженні, слід виходити зі встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та розуміти, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Отже, не виключена ймовірність того, що підозрюваний не будучи обмежений у спілкуванні зі свідками, яким відомі обставини вчинення злочину, у якому останній обґрунтовано підозрюється, він може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Тим самим, наявності ризику впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Ризик того, що ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином обґрунтовується тим, що він може ухилятися від виконання процесуальних обов`язків, визначених ч. 7 ст. 42 КПК України, а саме ухилятися від явки на виклик до слідчого. Ризик того, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, обґрунтовується тим, що останній ніде не працює, підозрюється у тяжкому корисливому злочині. Крім цього, просить при розгляді клопотання також врахувати чинний на цей час та на час вчинення кримінального правопорушення воєнний стан на території України, введений та продовжений Указом Президента України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. На думку сторони обвинувачення, всі зазначені у ч. 1 ст. 194 КПК України обставини є доведеними, а тому є достатні підстави для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти настанню наведених ризиків. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_5 та його спільники від здійснюваної ними злочинної діяльності, а саме, незаконного переправлення 3-х осіб через державний кордон України за грошову винагороду в сумі по 10 000 доларів США з кожної особи, отримали грошові кошти в загальній сумі 30 000 доларів США, крім того, до організації незаконної переправи осіб через державний кордон України, підозрюваним та його спільниками було залучено значну кількість транспортних засобів (не менше 6 автомобілів різних марок), що свідчить про значний матеріальний стан осіб які підозрюються у вчиненні цього злочину, тому просить застосувати, щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працює, військовозобов`язаного, не судимого, на утриманні осіб не має, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з визначенням розміру застави в сумі понад 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів доходів громадян.

Прокурор ОСОБА_3 та заступник начальника СВ Рахівського РВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали клопотання, просили таке задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні та обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою із заставою понад 80 розмірів прожиткових мінімумів, встановлених для працездатного віку.

Захисник в судовому засіданні заперечив щодо обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, вважає, що йому можливо обрати інший запобіжний захід - домашній арешт, оскільки він має на утриманні дитину та навчається у ВНЗ, проте у разі обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просить застосувати грошову заставу у мінімальному розмірі.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечував щодо обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає, що ризики наведені у клопотанні є безпідставними, при цьому він не заперечує домашнього арешту.

Заслухавши учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Згідно зі статтею 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Частина 1 статті 183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами 6 та 8 статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України прокурор повинен довести, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000445 вбачається, що 21.10.2025 внесено відомості за ч. 3 ст. 332 КК України, де обставини кримінального правопорушення вказано такі: до СВ Рахівського РВП надійшов рапорт про те, що громадянин ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 спільно з невстановленими особами за грошові кошти організовують незаконне переправлення громадян України призовного віку через державний кордон України з Румунією.

ОСОБА_5 21.11.2025 в порядку ст. ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів.

Поняття «обґрунтована підозра» у практиці Європейського суду з прав людини передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин (рішення «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» та «Нечипорук та Йонкало проти України»).

У судовому засіданні досліджені документи, надані стороною обвинувачення в обґрунтування повідомленої ОСОБА_5 підозри, а саме: протокол вручення та ідентифікації імітаційних (несправжніх) грошових коштів від 03.11.2025 року зі світлинами; протокол огляду місця події від 20.11.2025, протокол допиту свідка ОСОБА_20 від 10.11.2025, протокол допиту свідка ОСОБА_26 від 10.11.2025, протокол допиту свідка ОСОБА_18 від 10.11.2025, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.11.2025 з фототаблицями, протокол огляду місця події від 21.11.2025 року; протокол затримання від 25.11.2025.

Досліджені документи свідчать про те, що дійсно могли мати місце факти вчинення незаконного переправлення громадян України через державний кордон України поза визначеними пунктами пропуску, які підпадають під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а також дають підстави для висновку щодо можливої причетності ОСОБА_5 до цих подій.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з наданими стороною обвинувачення матеріалами кримінального провадження, дають підстави вважати, що повідомлена ОСОБА_5 підозра, станом на час розгляду даного клопотання, відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно з яким «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).

Необхідно зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою (за стандартом обґрунтованої підозри).

Отже, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке є тяжким злочином, та за яке передбачено покарання - позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину у порядку ст. 208 КПК України від 25.11.2025 року ОСОБА_5 було затримано о 11 годині 00 хвилин 25.11.2025.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з врахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може слугувати підставою для запобіжного ув`язнення.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зазначених органом досудового розслідування, слідчий суддя вважає обґрунтованими.

Зокрема, суд враховує те, що на час вчинення вказаного вище кримінального правопорушення на території України діє воєнний стан, введений та неодноразово продовжений Указом Президента України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. ОСОБА_5 є особою раніше не судимою, має на утриманні малолітню дитину, є студентом Бахмутського педагогічного фахового коледжу й за місцем навчання характеризується позитивно, наразі обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого, корисливого злочину, підозрюваний усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинення даного кримінального правопорушення, з метою уникнення покарання, може переховуватись від суду, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Крім того, слідчий суддя погоджується з доводами прокурора про те, що наявний ризик щодо можливості підозрюваного незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою уникнення відповідальності, адже не виключена ймовірність того, що підозрюваний не будучи обмежений у спілкуванні зі свідками, яким відомі обставини вчинення злочину, у якому останній обґрунтовано підозрюється, він може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Під час розгляду клопотання вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, однак, з огляду на встановлені обставини, зокрема, те, що ОСОБА_5 хоч і є раніше не судимим, проте на даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти недоторканості державних кордонів, причому вчинене під час дії воєнного стану на території України, пов`язаного з військовою агресією російської федерації проти України, покарання за яке, за умови визнання його винуватим, передбачене у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, що свідчить про надзвичайно високу суспільну небезпечність таких дій, слідчий суддя дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, щоб запобігти спробам вчинити дії, передбачені пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою за станом здоров`я на цей час немає.

З огляду на викладене, взявши до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється, та те, що перебуваючи на волі останній матиме змогу перешкоджати досудовому розслідуванню, ухилятися від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення покарання, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, та те, що для запобігання вказаних ризиків застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, в даному випадку, не може забезпечити виконання процесуальних обов`язків підозрюваного, отже до нього слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Європейський суд з прав людини у своєму Рішенні від 13.01.2022 р. у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, з урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь, чи проти явки особи до суду.

У рішенні "Мангурас проти Іспанії" від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини в професійному середовищі, яке сформувало обставини для такої діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Отже, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України визначений розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною 2 статті 5 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У клопотанні слідчий та прокурор просять визначити заставу підозрюваному ОСОБА_5 у розмірі, що перевищує 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, своєю чергою сторона захисту просить застосувати розмір застави в межах 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, при цьому не надали достатніх доказів майнового стану обвинуваченого.

Злочин, у вчинені якого підозрюється ОСОБА_5 хоч і належить до тяжких, проте не належить до злочинів, які б унеможливлювали визначення щодо нього застави.

З урахуванням того, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який має високий рівень суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками в цілому для держави, оскільки сприяння незаконному перетину державного кордону громадянами та організація цих дій, з огляду на ведений в Україні воєнний стан, у зв`язку з російською федерацією війни проти України, та необхідність забезпечення встановленого порядку перетину державного кордону України й обороноздатності держави, має неабияке значення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також практику ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав чи інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, тому слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення застави у розмірі більшому ніж 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вважає, що до підозрюваного слід застосувати розмір застави - 300 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб.

Саме такий розмір, на переконання слідчого судді, буде тим стимулюючим фактором, який стримуватиме підозрюваного від реалізації наявних ризиків і такий розмір підозрюваний або інша особа (заставодавець) боятиметься втратити внаслідок невиконання процесуальних обов`язків. Такий розмір застави є розумним з огляду на необхідність виконання завдань кримінального провадження та не є завідомо непомірним для підозрюваного.

Крім того, слідчий суддя вважає, що встановлений та доведений ризик переховування та імовірної втечі можливо нівелювати шляхом покладення на підозрюваного обов`язків повідомляти про зміну свого місця проживання та роботи, не відлучатись із місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду та здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон. Також, беручи до уваги доведеність існування ризику впливу на свідків, слідчий суддя вважає, що обов`язок утримуватися від спілкування з ними не дасть можливості втіленню такому ризику.

Керуючись ст. 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 29 Конституції України, ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ :

Клопотання заступника начальника слідчого відділення Рахівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працює, військовозобов`язаного, не судимого, на утриманні має одну малолітню дитину - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів з моменту затримання - до 11:00 год 24.01.2026.

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908400 грн (дев`ятсот вісім тисяч чотириста гривень), які необхідно внести у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому КМУ, зокрема на рахунок: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26213408, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0018501.

У разі внесення застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити з-під варти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повідомити про це суд.

З моменту звільнення ОСОБА_5 , у зв`язку із внесенням застави, він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали до 24 січня 2026 року.

В разі внесення застави покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

1. прибувати до слідчого чи суду за першою вимогою;

2. не відлучатися із населеного пункту, в якому підозрюваний зареєстрований та проживає, без дозволу органу досудового розслідування чи суду;

3. повідомляти орган досудового розслідування чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5. утримуватися від спілкування зі свідками по кримінальному провадженню.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_5 , на строк до 24 січня 2026 року.

У разі невиконання зазначених вище обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу визначити до 24 січня 2026 року.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 26.11.2025.

Слідчий суддя: ОСОБА_1