У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.01.2026 Справа №607/5541/25 Провадження №1-кп/607/393/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

під час проведення судового засідання в кримінальному провадженні №0000166 від 19.01.2025 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, по розгляду клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 17.11.2025 про продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, по розгляду клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 від 12.01.2026 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Під час проведення судового засідання у даному кримінальному провадженні прокурором подане клопотання про продовження обвинуваченому терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 60 діб, яке підтримане в судовому засіданні з тих мотивів, що строк застосування вказаного запобіжного заходу закінчується, на даний час кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, а підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою або визначення застави відсутні, оскільки ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу останньому не зменшились.

Обвинувачений та захисник заперечили проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, оскільки докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження повністю спростовують висновки органу досудового розслідування про винуватість ОСОБА_3 , показаннями свідків та потерпілого не підтверджено вчинення ОСОБА_3 грабежу, покази є суперечливими до матеріалів кримінального провадження та останніми не повідомлено про вчинення на них незаконного тиску або ж погроз з метою зміни раніше наданих показань. Ризики, які вказані прокурором не підтверджені, а лише переписані із попередніх клопотань, всі речові докази вилучені, матеріли долучені до судового провадження, а враховуючи його характеризуючи дані, просять змінити застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Вирішуючи клопотання як прокурора, так і сторони захисту, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан.

Частина 2 статті 177 цього Кодексу передбачає, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженню; перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється обвинувачується.

Ухвалою слідчого судді від 26.02.2025 підозрюваному ОСОБА_3 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летель проти Франції» від 26.06.1991р. зазначив, що «особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виняткову міру запобіжного заходу протягом певного часу». Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Тому, враховуючи зазначені обставини, вказані слідчим у клопотанні наявні ризики, які підтриманні в судовому засіданні прокурором та встановленні при їх розгляді слідчим суддею відносно підозрюваного ОСОБА_3 і був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який відповідав обставинам вчиненого кримінального правопорушення, на етапі досудового розслідування такий захід забезпечення кримінального провадження виправдовував таке втручання у право підозрюваного на особисту свободу та недоторканість.

В подальшому, запобіжний захід у виді тримання під вартою був неодноразово продовжений на стадії досудового розслідування та судового розгляду, а також визначена застава у кримінальному провадженні, яка стороною захисту не внесена за відсутністю коштів.

Судовий розгляд в кримінальному провадженні продовжується і перебуває на стадії допиту свідка, який в силу об`єктивних причин не забезпечується через відсутність по місцю проживання, речові докази зібрані та докази знаходяться в матеріалах судового провадження, потерпілий та основні свідки по обставинах події допитані в судовому засіданні.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої питання про те, чи є тривалість тримання під вартою (в даному випадку обмеження прав) обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно, а необхідно дослідити і довести серйозність пред`явлених обвинувачень, обґрунтованість підозри, ризик ухилення та перешкоди здійсненню правосуддя, а згідно п. 3 ст. 5 Конвенції з прав людини і основоположних свобод зі спливом часу перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання під вартою (рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Доронін проти України (п. 63), «Сергій Волосюк проти України».

Приймаючи до уваги вищенаведене суд прийшов до висновку, що незважаючи на те, що ОСОБА_3 хоч і обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, проте, враховуючи перебування ОСОБА_3 під вартою більше 11 місяців і приймаючи до уваги ті обставини, що потерпілий та основні свідки події уже надали свої покази, які попри цього не повідомляли про вчинення на них незаконного тиску з метою зміни раніше наданих показань, у кримінальному провадженні зібрані всі письмові і речові докази, які знаходяться при матеріалах судового провадження, а тому ризики незаконного впливу на свідків та потерпілого, знищення речей чи предметів, які мають значення для кримінального провадження відпали.

Ризик втечі або ж ухилення явки обвинуваченого до суду можливо забезпечити іншим запобіжним заходом, як домашній арешт із покладенням відповідних обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, суд вважає за доцільне змінити раніше застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту із покладенням відповідних обов`язків терміном до 60 діб і при порушенні яких прокурор не позбавлений права ініціювати клопотання про заміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш важчий.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 201, 376, розділом ІІ КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 про продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання задовольнити частково.

Змінити раніше застосований під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною ОСОБА_3 цілодобово залишати житло, що в АДРЕСА_1 (за виключенням часу відвідування медичних закладів за відповідної необхідності та оголошення тривоги на території місця відбування домашнього арешту).

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

-- прибувати до суду на першу вимогу прокурора чи суду;

-- повідомляти суд чи прокурора про зміну свого місця проживання та/або перебування;

-- здати до УДМСУ в Тернопільській області паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

-- не спілкуватися із потерпілим ОСОБА_6 та свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;

-- носити електронний засіб контролю.

Встановити строк дії ухвали до 23 год. 59 хв. 13 березня 2026 року.

Після оголошення ухвали обвинуваченого ОСОБА_3 доставити до Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області з метою поставлення ОСОБА_3 на облік і застосування електронного засобу контролю (при наявності) та покласти обов`язок на уповноважених осіб Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області доставити ОСОБА_3 до місця відбуття домашнього арешту, що в АДРЕСА_1 , після чого ОСОБА_3 звільнити з під варти.

Контроль за виконанням ухвали суду в частині дотримання обвинуваченим ОСОБА_3 покладених обов`язків покласти на уповноважених осіб Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області з повідомленням прокурора або суд про факти їх порушення.

Копії ухвали вручити захиснику, прокурору, обвинуваченому.

Копії ухвал направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області для відому і виконання.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1