Справа № 570/2931/23
номер провадження 1-кп/570/68/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представник потерпілого ОСОБА_4 , законного представника потерпілого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції з ДУ "Рівненський слідчий ізолятор" кримінальне провадження №0000179 від 11.04.2023 р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстр. АДРЕСА_1 , прож. АДРЕСА_2 , з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, розлученого, на утриманні 2 неповнолітніх дітей, судимого

02.07.2020 р. Рівненським районним судом Рівненської області ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК на 3 роки позбавлення волі, згідно ст. 75 КК звільнений з випробуванням, іспитовий строк 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК,

в с т а н о в и в :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 23.10.2017 р. стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.09.2017 р. до досягнення дитиною повноліття.

Від сплати вказаних аліментів ОСОБА_7 злісно ухилився прямо відмовляючись від їх сплати протягом тривалого строку, будучи працездатною особою, не маючи жодних обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, маючи офіційний та неофіційний дохід, матеріальну чи будь-яку іншу допомогу на утримання дитини не надавав, аліментів не сплачував, обмежуючи їх в праві на повноцінне життя та всебічний фізичний, психічний і соціальний розвиток. Внаслідок вищевказаного за період з 07.07.2020 р. по 01.06.2023 р. виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 155 тис. 456 грн. 52 коп., що перевищує суму сукупно нарахованих відповідних платежів за три місяці.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення частково. Пояснив, що намагався сплачувати аліменти по 2 - 3 тис. на місяць, проте через брак коштів не міг це робити в повному обсязі, через що й виникла заборгованість. Про працевлаштування не звертався. Повідомив, що сплачувати аліменти йому допомагала його матір, яка перебувала в Італії та перераховувала кошти потерпілії для потреб, які обумовлювались. Зазначив про щире каяття у вчиненому.

Крім часткового визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального праворушення підтверджується наступними доказами.

В судовому засіданні ОСОБА_5 (до зміни прізвища ОСОБА_8 ), на користь якої стягнуто аліменти, як законний представник неповнолітньої дитини, на утримання якої аліменти стягнуто своїми поясненнями підтвердила встановлені обставини ухилення підсудним від сплати аліментів. Зазначила, що обвинувачений прямо відмовлявся та відмовляється від сплати аліментів, нарахування не здійснюється протягом тривалого періоду, усі витрати на дитину змушена нести самостійно без участі підсудного. Підтвердила, що фінансово та матеріально допомагала також матір обвинуваченого, проте кошти надходили на її (представника) особистий рахунок, а не через ДВС, тому не вважала їх погашенням заборгованості по аліментах. При цьому кошти, які перераховувалися матір`ю обвинуваченого ( ОСОБА_10 ) в період, який вказаний в обвинувальному акті, вона не повертала як безпідставно отримані, та не зверталася до ОСОБА_10 із питаннями щодо цільового призначення надісланих їй коштів. Зазначила, що певну частину із таких коштів вона передала іншим її родичам, та придбала меблів - за вказівкою ОСОБА_10 . Основну ж частину грошей із отриманих від ОСОБА_10 із-за кордону переказів, вона витратила на свої та дитини потреби. Щодо покарання ОСОБА_7 покладалася на розсуду суду згідно Закону.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 (матір обвинуваченого ОСОБА_7 ) пояснила, що перебувала на заробітках в Італії та в період з липня 2020 року до червня 2023 року вона перераховувала колишній невістці ОСОБА_8 (на даний час ОСОБА_5 ) грошові кошти у рахунок сплати аліментів за свого сина, оскільки знала, що самостійно він не має можливості їх сплачувати в повному обсязі. Зокрема, через систему "Вестерн юніон" вона здійснювала перкази на рахунок ОСОБА_8 (на даний час ОСОБА_5 ), а саме: 10.07.2020 р. - 73,90 євро., 14.07.2020 р. - 153,90 євро, 21.07.2020 р. - 103,90 євро, 31.07.2020 р. - 63,90 євро, 04.08.2020 р. - 203,90 євро, 07.08.2020 р. - 52,90 євро, 02.09.2020 р. - 306,90 євро, 04.09.2020 р. - 52,90 євро, 01.10.2020 р. - 406,90 євро, 03.11.2020 р. - 256,90 євро, 27.11.2020 р. - 52,90 євро, 08.12.2020 р. - 52,90 євро, а всього з липня 2020 по кінець 2020 року - 1 тис. 781,80 євро, про що надано суду відповідні платіжні доручення (а.с. 94-109). Також, зазначила, що передавала з Італії одяг як онуку ОСОБА_9 так і самій ОСОБА_8 , а також продукти харчування, побутову хімію. Підтвердила, що кошти перераховувала не через ДВС для погашення заборгованості по аліментах, а на особистий рахунок невістки ОСОБА_8 .

Також судом досліджено докази, що містяться у матеріалах кримінального провадження, зокрема встановлено, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 23.10.2017 р. стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.09.2017 р. до досягнення настаршою дитиною повноліття (а.с. к.п. 14-16).

Згідно розрахунку виданого Рівненським РВ ДВС починаючи із 07.07.2020 р. сплата аліментів не здійснюється та станом на 01.06.2023 р. сума заборгованості по аліментах ОСОБА_7 становить 155 тис. 456 грн. 52 коп. (а.с.к.п. 211).

Із матеріалів провадження підтверджується те, що ОСОБА_7 будучи працездатною особою офіційно не працевлаштувався, у центрі зайнятості на обліку не перебував, за допомогою у працевлаштуванні не звертався, допомогу по безробіттю не отримував свої доходи від тимчасових заробітків, суми заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв із доходів на утримання дітей аліментів не сплачував, матеріальну допомогу на утримання дитини не надавав, на повідомлення про необхідність виплати боргу не реагував. Починаючи з 07.07.2020 р. по 01.06.2023 р. виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 155 тис. 456 грн. 52 коп., що перевищує суму сукупно нарахованих відповідних платежів за три місяці.

Про дослідження інших доказів, щодо обставин справи сторони не зверталися, на їх дослідженні не наполягали. Тому, такі докази суд не досліджує, із урахуванням вимог ст. 22, 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При розгляді даної справи, суд забезпечив усім учасникам провадження належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Заявами та клопотання на спростування доказів обвинувачення під час судового розгляду суду не надано. Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі.

З`ясувавши обставини, із урахуванням наведеного, оцінюючи дослідженні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 підпадають під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК, як ухилення від сплати аліментів на утримання дітей.

Вказані обставини про відсутність в обвинуваченого постійної роботи та доходів за вказаний період, також і намагання його матері ( ОСОБА_10 ) брати участь в утриманні неповнолітнього ОСОБА_9 у спосіб переказу коштів на банківський рахунок ОСОБА_8 (на даний час ОСОБА_5 ) - в будь-якому разі не звільняли самого ОСОБА_7 від виконання батьківських обов`язків щодо утримання його неповнолітньої дитини, а отже не давали йому підстав протягом тривалого часу не сплачувати аліменти, які призначені рішенням суду (також див. Постанова ККС ВС у справі № 175/3922/19 (провадження № 51-352км21), https://reyestr.court.gov.ua/Review/99088596).

У даному випадку навіть із урахуванням усієї суми коштів, що надійшли на банківський рахунок ОСОБА_8 (на даний час ОСОБА_5 ) від матері обвинуваченого ( ОСОБА_10 ) в період за наданими квитанціями з липня по грудень 2020 року, а саме 1 тис. 781,80 євро (що при максимальній ставці курсу НБУ протягом вказаного періоду на 08.12.2020 р. - 34,2586 грн. за 1 євро, становить 61 тис. 041 грн. 97 коп.) сума заборгованості за період 07.07.2020 р. по 01.06.2023 р., яка становить 155 тис. 456 грн. 52 коп., не зменшиться на стільки, щоб становити незначний розмір заборгованості. Також зазначена обставина не свідчить про нетривалість чи несистематичність ухилення ОСОБА_7 від виконання батьківських обов`язків щодо утримання його неповнолітньої дитини, та не виключає відповідної складової злісного характеру ухилення.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За місцем проживання характеризується посередньо.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Враховуючи наведені обставини справи, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, данні про особу винного, стан його здоров`я, те, що інвалідності не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, враховуючи наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що слід призначити ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду на мінімальний строк згідно санкції ч. 1 ст. 164 КК, за якою він притягується до відповідальності.

Також у даному випадку при перевірці наявності підстав для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, суд звертає увагу на те, що з 05.01.2024 р. до 05.12.2024 р. судове провадження було зупинено у зв`язку із розшуком обвинуваченого ОСОБА_11 . Крім того, враховується, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК це триваючий кримінальний проступок. Днем початку перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення триваючого кримінального правопорушення є день припинення або переривання вчинення особою відповідного триваючого суспільно небезпечного діяння. Склад вказаного кримінального правопорушення є закінченим з початку злісного ухилення від сплати аліменнтів на утримання дітей, і з цього часу особа безперервно перебуває в стані кримінального правопорушення до моменту припинення або переривання такого кримінального правопорушення. Із матеріалів кримінального провадження та наданих сторонами не встанволено про повне погашення на даний час заборгованості за період вказаний в обвинуваченні з 07.07.2020 р. по 01.06.2023 р. Тому положення ст. 49 КК України не застосовуються у даній справі щодо покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 164 КК України (див. додатково щодо триваючого кримінального правопорушення та застосування ст. 49 КК України - постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 9 вересня 2024 року у справі № 353/999/23, https://reyestr.court.gov.ua/Review/121665608).

Крім того, 02.07.2020 р. Рівненським районним судом Рівненської області у справі № 570/2273/20 ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК на 3 роки позбавлення волі, та згідно ст. 75 КК звільнений з випробуванням, іспитовий строк 1 рік (https://reyestr.court.gov.ua/Review/90372797). Щодо вказаного вироку 02.07.2020 р. яким ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК за вчинення ним 27.05.2020 р. крадіжки (поєднаної із проникненням у приміщення) на загальну суму 2448 грн. 41 коп., що перевищує 2102 грн. (Станом на 01.01.2020 р. неоподатковуваний мінімум доходів громадян (загальна податкова соціальна пільга) становила 1051 грн., та відповідно 2 неоподаткованих мінімуми доходів громадян у 2020 р. становили 2102 грн. Тому, за вказаних обставин не застосвується декриміналізації за критерієм вартості вказаного майна на момент вчинення правопорушення.

Отже, кримінальне правопорушення, передбвачене ч. 1 ст. 164 КК вчинено підсудним ОСОБА_7 в період з 07.07.2020 по 01.06.2023 - в період вище вказаного іспитового строку, який розпочався з 02.07.2020 р. та тривав до 02.07.2021 р.

Рішення про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку відносно засудженого ОСОБА_7 не приймалося. Навпаки ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 14.08.2024 р. у справі № 570/2273/20 відмовлено у задоволенні органу пробації про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку відносно засудженого ОСОБА_7 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121042982).

Згідно ч. 3 ст. 78 КК, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу (за сукупністю вироків).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, суд до покарання, призначеного за новим (даним) вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Покарання призначене за поперднім вироком від 02.07.2020 р. Рівненського районного суду Рівненської області у справі № 570/2273/20 за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки ОСОБА_7 не вібдував. Тобто, невідбутою частиною покарання за попереднім вироком, у даному випадку, є увесь вказаний строк зазначеного покарання, а саме: позбавлення волі на строк 3 роки.

Згідно з ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. а-1, ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні пробаційного нагляду.

У даному випадку саме таке покарання, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. При прийнятті такого рішення, суд враховує, що через дотримання засад призначення покарання реалізуються принципи справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зазначається, що справедливість покарання визначається з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Враховуючь, що в межах іншого кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 утримуєтьсч під вартою, запобіжний захід до останнього не застосовується. Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 368-370, 373-374 КПК, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік.

Згідно ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 02.07.2020 р. за ч. 3 ст. 185 КК України та із урахуванням ч. 1 ст. 72 КК України визначити остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Враховуючь, що в межах іншого кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 утримується під вартою, запобіжний захід до останнього не застосовується.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1