Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6137/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/230/26
Категорія ст. 81 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі судове провадження №274/6137/25 за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.09.2025,

в с т а н о в и в:

зазначеною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, та ухвалити нову, якою звільнити умовно-достроково ОСОБА_8 від відбування покарання на невідбутий строк покарання. При цьому, зазначає, що ОСОБА_8 засуджено за вчинення нетяжкого злочину, тому, згідно з п.1 ч.3 ст.81 КК, засуджений має відбути не менше половини строку покарання, для того, щоб до нього могло бути застосоване умовно-дострокове звільнення. Станом на дату подання клопотання ОСОБА_8 відбув понад половини строку призначеного йому покарання (з урахуванням застосування ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VIII). Крім того, за період відбування покарання з 18.11.2023 в ДУ «Бердичівський виправний центр (№108)» у виді обмеження волі останній характеризується посередньо, має 1 заохочення (за сумлінну поведінку та ставлення до праці начальником установи, 29.03.2024 року), 2 - дисциплінарні стягнення, які погашенні відповідно до чинного законодавства України, на даний час не працевлаштований, хоча звертався з відповідною заявою до ДУ. Вважає, що засуджений поведінкою та бажанням працювати довів своє виправлення. Також, її підзахисний підтримує зв`язок з батьками шляхом телефонних розмов, побачень, стосунки доброзичливі, в колективі засуджених не конфліктний, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, виконавчі листи до ДУ - не надходили, в автоматизованій системі виконавчих проваджень - відсутні відомості про відкриття виконавчого провадження. Крім того, вину засуджений ОСОБА_8 - визнав, щиро кається про, що повідомляв під час судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, позицію прокурора, який просив оскаржену ухвалу залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КІІК України.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді клопотання захисника ОСОБА_7 , поданого в інтересах засудженого ОСОБА_8 (а.п.1-2) про умовно - дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

З ухвали вбачається, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст.81 КК України та ст.539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України.

Зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року №2 умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Аналізуючи дані про поведінку засудженого та ставлення його до праці за весь період відбування покарання, суд першої інстанції правильно встановив відсутність відповідних підстав для задоволення клопотання адвоката засудженого.

З таким висновком суду погоджується й апеляційний суд та вважає, що в матеріалах провадження відсутні переконливі докази, котрі свідчать про готовність засудженого до самокерованої правослухняної поведінки, а отже клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого наразі є передчасним.

Так, дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що ОСОБА_8 засуджений вироком Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.09.2023 за ч.2 ст.436-2, ст.72 КК України до 3 років обмеження волі без конфіскації майна.

Початок строку: 18.11.2023.

Кінець строку: 27.07.2026.

На даний час засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в ДУ "Бердичівський виправний центр (№ 108).

Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_8 (а.п.29-30), за час відбування покарання характеризується задовільно. Був працевлаштований на контрагентському об`єкті АТ "ЗЗБК ім. Ковальської", до роботи ставився задовільно. До робіт з благоустрою колонії ставиться задовільно. Має одне заохочення. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу. На профілактичних обліках не перебуває. За час відбування покарання допустив два порушення встановленого порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені у встановленому законом порядку. Бажає змінити своє життя, але це бажання має поодинокий та несистемний характер. Усвідомлює, що саме потребує змін, але при цьому нічого не робить. Має позитивні плани на майбутнє, але не розуміє яким чином їх втілити.

Проаналізувавши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що факт того, що хоча засуджений ОСОБА_8 формально виконує свої прямі обов`язки, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком усіх засуджених, а умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, визнання вини у скоєному злочині, і з огляду на це, такі дії засудженого, за факту наявності лише 1-го заохочення, непослідовної позиції щодо своєї винності у скоєному правопорушенні (а.п.30), має за місцем відбуття покарання задовільні характеристики (а.п.30), на даний час не можна безумовно розцінювати як системність сумлінної поведінки та належне ставлення до праці, а тому, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_8 своїм відношенням до праці та поведінкою достатньо ще не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання захисника останнього про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При цьому, на думку апеляційного суду, наявність у засудженого постійного зв`язку з батьками, відсутність у останнього конфліктів в колективі засуджених, відсутність виконавчих листів, як і визнання вини в судовому засіданні судів першої та апеляційної інстанцій, опосередковано не є беззаперечними підставами для умовно-дострокового звільнення останнього.

Як вважає апеляційний суд, визнання, за даних обставин, факту дійсності виправлення засудженого ОСОБА_8 буде передчасним.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.09.2025, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :