Номер провадження 1-кп/205/481/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2026 м.Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра, у складі головуючої судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новокодацького районного суду міста Дніпра клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0001380 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 392 КК України, про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Новокодацького районного суду міста Дніпра перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001380 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 392 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, мотивуючи свою позицію тим, що, ризики, які були враховані слідчим суддею при обранні вказаного запобіжного заходу тримання під вартою, не змінилися, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою необхідне для запобігання вказаним ризикам та забезпечення належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим.

На обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні дій, що дезорганізовують роботу установи виконання покарань, які виразились у нападі на адміністрацію, особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі, за таких обставин.

04.11.2025 приблизно о 5 годині 15 хвилин ОСОБА_6 , будучи представником адміністрації установи - начальником дільниці соціальної реабілітації начальником відділення соціально виховної та психологічної служби Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)», перебував у дільниці обмеження волі Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)», де він здійснював обхід дільниці соціальної реабілітації з метою організації робіт з підтримання належних побутових умов у відділенні, дотримання чистоти і порядку у приміщеннях та на прилеглій території, збереження майна дільниці соціальної реабілітації.

В цей час засуджений ОСОБА_4 , також перебуваючи у дільниці обмеження волі Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)», розташованої за вищевказаною адресою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та маючи злочинний умисел, направлений на вчинення дій, що дезорганізують роботу установи виконання покарань, в присутності інших засуджених направився в сторону представника адміністрації установи ОСОБА_6 та почав перешкоджати виконувати останньому посадові обов`язки, а саме: почав хапати за формений одяг та штовхати останнього, та знявши з себе верхній одяг, наніс потерпілому ОСОБА_6 . І удар лівою рукою в район обличчя, чим завдав йому легкі тілесні ушкодження та дезорганізував роботу установи виконання покарань.

Метою та підставами продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 прокурор зазначає забезпечення запобігання спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні та продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Ризик переховуватися від суду прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 до затримання відбував покарання у вигляді обмеження волі в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)», мав вільний вихід за її межі, офіційно не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, отже може переховуватись від суду з метою уникнення покарання.

Ризик незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 , враховуючи насильницький характер злочину, у якому він обвинувачується, шляхом залякування та погроз застосування насильства може змусити свідків та потерпілого змінити свої показання.

Ризик продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 може продовжити вчиняти дії, що дезорганізують работу установи покарання, шляхом вчинення нападів та погроз застосування насильства.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання, вважала ризики, на які посилається прокурор, необґрунтованими та нічим не підтвердженими, просила відмовити у його задоволенні.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дійшов таких висновків.

Згідно ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги ч.2 ст. 177 КПК України, згідно яких підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, окрім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ст.392 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

Суд вважає, що тяжкість можливого покарання сама по собі може бути суттєвим мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Суд також враховує практику ЄСПЛ, згідно якої суд звертає увагу, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі.

Проте суд зауважує, що в даному випадку тяжкість покарання не є єдиною підставою для висновку про існування ризику переховування обвинуваченого, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду. Тому тяжкість можливого покарання та міцність наявних в обвинуваченого соціальних зв`язків, яка є недостатньою для утримання від зміни місця проживання з метою переховування, свідчать про високу ступень ймовірності спроби його переховування.

Таким чином ризик переховування обвинуваченого від суду є достатньо реальним.

Окрім того, на теперішній час продовжує існувати можливість у обвинуваченого з метою уникнення кримінальної відповідальності шляхом залякування, погроз або у інший спосіб схилити свідків та потерпілого, яких ще не допитано судом, до зміни наданих показів або ухилення від явки до суду для їх допиту під час судового розгляду.

Таким чином, враховуючи також насильницький характер інкримінованого ОСОБА_4 злочину, суд вважає ризик впливу на свідків та потерпілого достатньо реальним.

Також суд вважає доведеним ризик продовження вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, зважаючи на те, що інкримінований обвинуваченому злочин вчинений в період відбування ним покарання за іншим вироком суду.

Встановлені судом обставини у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його вини, свідчать про існування обґрунтованих ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та наявності у останнього реальної можливості переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, а також продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Суд вважає, що в даному випадку жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти вказаним ризикам та не сприятимуть належній процесуальній поведінці обвинуваченого.

Суд також вважає доведеною достатню необхідність продовження цього заходу в інтересах суспільства, оскільки йдеться про тяжкий злочин, що виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовано цей вид запобіжного заходу.

Таким чином, суд вважає необхідним продовжити відносно обвинуваченого дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Частиною 4 ст.183 КПК України передбачено право суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства .

Враховуючи, що інкримінований ОСОБА_4 злочин вчинений із застосуванням насильства, суд вважає недоцільним визначення розміру застави у вказаному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 183, 184, 194, 331, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 12.03.2026 включно.

Копію ухвали направити для виконання до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_1