Дата документу 28.01.2026Справа № 554/9896/21
Провадження № 1-кс/554/450/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відекоконференції в залі суду в м. Полтаві скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора про відмову у визнанні потерпілим,-

встановив:

До суду надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 03.12.2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000100 від 06.10.2021 за ч. 1 ст. 367 КК України.

У скарзі заявник просив скасувати постанову про відмову у визнанні потерпілим від 03.12.2025 року. В скарзі посилається на те, що права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо кримінального правопорушення або заяви про залучення до провадження як потерпілого. 30.10.2025 року він звернувся на ім`я прокурора ОСОБА_4 із заявою про залучення його у кримінальному провадженні як потерпілого та направлення на його адресу пам`ятки про процесуальні права та обов`язки.

03.12.2025 року прокурор ОСОБА_5 , не провівши жодних слідчих, процесуальних дій, спрямованих на встановлення істини у справі, навмисно проігнорував докази злочинної діяльності фігурантів, які спричинили йому моральні страждання, не допитавши ОСОБА_3 , виніс немотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000100 від 06.10.2021 за ч. 1 ст. 367 КК України.

Прокурор, суб`єктивно трактуючи ч. 2 ст. 23 ЦК України, проігнорував факт того, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою слідчої ОСОБА_6 , та тривалою імітацією розслідування кримінального провадження №0000100, що триває понад 50 місяців.

Вважає, що висновки, викладені у постанові прокурора від 03.12.2025 року не відповідають дійсності, є брехливими, свідомо надуманими, немотивованими та не засновані на всебічному та повному дослідженні фактів, викладених у заяві.

У судовому засіданні заявник просив скаргу на постанову прокурора задовольнити та скасувати постанову прокурора про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні з підстав, зазначених у скарзі.

Прокурор у судове засідання засіданні не з`явився, подав заяву про розгляд скарги без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України неявка прокурора не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши заявника, дослідивши матеріали скарги, приходжу до такого висновку.

Судом встановлено, що ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000100 від 06.10.2021 за ч. 1 ст. 367 КК України, яке розпочате на виконання ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 13.09.2021 (справа №554/8667/21).

Досудове розслідування розпочате за заявою ОСОБА_3 від 30.07.2021 року, в якій останній вважає, що слідча першого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 неналежно виконувала службові обов`язки при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000005.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим, - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим.

Як вбачається, 05.11.2025 року до Полтавської обласної прокуратури надійшла заява ОСОБА_3 про залучення його в якості потерпілого.

Постановою прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 03.12.2025 року відмовлено ОСОБА_3 у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000100 від 06.10.2021 за ч. 1 ст. 367 КК України.

У постанові прокурор зазначив, що заява ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення фактично є проявом оскарження дій, рішень, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування у кримінальному провадженні всупереч порядку, визначеному главою 26 КПК України. Твердження те, що діями та бездіяльністю слідчою ОСОБА_6 йому спричинено моральну шкоду, не підтверджується ні змістом заяви про вчинення кримінального правопорушення, ні матеріалами кримінального провадження.

ОСОБА_3 вказує, що слідчою йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у необхідності витрачати особистий час, нерви та матеріальні засоби на написання в різні державні інстанції чисельних скарг та заяв.

Заява про вчинення кримінального правопорушення та заява про залучення до кримінального провадження як потерпілого ОСОБА_3 не містить будь-яких відомостей, які б свідчили про вчинення слідчою ОСОБА_7 неправомірних дій відносно нього.

Недоліки прийнятого слідчим процесуального рішення та факт скасування його слідчим суддею самі по собі не свідчать про протиправність дій слідчого, оскільки таке рішення є результатом оцінки доказів за власним переконанням, що не суперечить порядку оцінки доказів слідчим, визначеного ст. 94 КПК України.

Отже, прокурор прийшов до висновку, що заявник до органу досудового розслідування не подав відповідно до ст. 60 КПК України жодного доказу, підтвердження спричинення діями чи бездіяльністю ОСОБА_6 , які він вважає протиправними, душевних страждань, що свідчить про наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення та його заява про залучення до провадження потерпілим подано особою, якій не завдано шкоди.

Частиною першою ст. 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Разом із тим, частиною 5 даної статті визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Як встановлено, у постанові прокурора від 03.12.2025 року, процесуальною підставою для прийняття рішення про відмову у визнання особи потерпілою є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до кримінального провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди особі, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Причинний зв`язок має місце лише тоді, коли діяння виступає необхідною умовою, без якої неможливо настання наслідку. З цього випливають таки вимоги: причини (діяння) у часі повинна передувати наслідку; причина (діяння) не лише повинна передувати наслідку у часі, але й викликати його; причинний зв`язок має місце лише у разі, коли діяння є головною, визначальною умовою (фактором) настання суспільно небезпечного наслідку, тобто діяння слід розглядати як головну умову (причину) настання наслідків, якщо без нього суспільно небезпечні наслідки не настали б; діяння перебуває в причинному зв`язку з наслідками, якщо воно неминучістю викликає настання цього наслідку.

З огляду на вказане, а також на відсутність на даний час очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про кримінальне правопорушення подана особою, якій завдано шкоду, суд приходить до висновку, що вказана постанова прокурора є законною і обґрунтованою, тому підстави для скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні відсутні.

У зв`язку з наведеним, слідчий суддя не вбачає підстав для скасування постанови прокурора, а тому скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмова у задоволенні скарги.

Таким чином, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 303-307, 309 КПК, слідчий суддя,

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 03.12.2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000100 від 06.10.2021 за ч. 1 ст. 367 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 02 лютого 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1