Провадження №11-сс/801/1039/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 06 лютого 2026 року включно.

Одночасно визначено заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що в судовому засіданні прокурором доведено продовження існування ризиків, які були підставою для застосування запобіжного заходу, та на даному етапі провадження застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою клопотання прокурора залишити без розгляду, повернувши його ініціатору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

ухвала є незаконною та необґрунтованою, винесеною з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону;

обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000528 від 11 серпня 2025 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України скеровано до Вінницького міського суду Вінницької області, однак у підготовчому судовому засіданні прокурором не порушувалося питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

слідчий суддя не уповноважений розглядати клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки указане питання належить до компетенції суду першої інстанції за правилами ст. 315 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

Адвокат ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, указала, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, заявлені ризики доведені та слідчим суддею дотримано порядок розгляду клопотання.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала суду відповідає.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Продовження строку запобіжного заходу регламентовано положеннями ст. 199 КПК України. Таке клопотання розглядається до закінчення строку дії попередньої ухвали.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2025 року (справа № 127/32289/25) щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з моменту затримання, тобто до 11 грудня 2025 року із визначенням застави в розмірі 242 240 грн.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000528 від 11 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України скеровано до Вінницького міського суду Вінницької області 23 жовтня 2025 року.

Підготовче судове засідання призначено на 13 січня 2026 року, тобто поза межами дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» від 18 жовтня 2022 року № 2690-IX, який набув чинності 06 листопада 2022 року, внесено ряд змін до Кримінального процесуального кодексу України, щодо порядку розгляду клопотань про застосування та продовження дії запобіжних заходів.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно з ч. 6 ст. 199 КПК України у разі закінчення строку дії запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Статтею 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Висновки слідчого судді про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Європейський суд з прав людини у справі № 33977/96 від 26 липня 2001 року «Ілійков проти Болгарії» указав, що:

«суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З оскаржуваної ухвали слідує, що прокурором в судовому засіданні та матеріалами кримінального провадження доведено наявність обвинувачення ОСОБА_7 , який обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за яке, у разі визнання його винуватим, загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність інкримінованого злочину.

Апеляційний суд також ураховує, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, маючи непогашену судимість, в період воєнного стану обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, що свідчить про те, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і продовжує існувати.

Водночас, апеляційний суд наголошує, що на відміну від обґрунтованості підозри, яка є обов`язковим елементом перевірки під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу під час здійснення досудового розслідування, сам факт розгляду обвинувального акту в суді, а відтак перебування особи у статусі обвинуваченого, дають підстави стверджувати про наявність висунутого обвинувачення. При цьому, доведеність такого обвинувачення чи його спростування встановлюється виключно рішенням суду за наслідками судового розгляду, зокрема вироком.

Крім того, з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та до вирішення питання про продовження його строку, не змінилися обставини та ризики, які стали підставою для обрання цього запобіжного заходу, зокрема обвинувачений, з огляду на санкцію статті обвинувачення, може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Отже, ризики встановлені судом при обранні запобіжного заходу продовжують існувати, а достатнім для їх запобігання запобіжним заходом буде тримання обвинуваченого під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не будуть гарантувати належної його поведінки під час розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, слідчий суддя правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування останнього від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне, незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини указує, що в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Указані вимоги судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Апеляційний суд не вбачає порушень кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання прокурора, поданого відповідно до положень ч. 6 ст. 199 КПК України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника, оскільки порушень відповідної процедури при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, не встановлено.

Отже, істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року залишенню без змін, як законна, обґрунтована та вмотивована.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4