Справа № 712/1079/26
Провадження № 1-кс/712/620/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

володільця майна ОСОБА_4 ,

представника володільця майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, подане у рамках кримінального провадження № 0001758 від 21.05.2025 за ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст поданого клопотання та його обґрунтування

До слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання старшого слідчого СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про накладення арешту на вилучене майно у кримінальному провадженні № 0001758 від 21.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що в межах досудового розслідування перевіряється діяльність групи осіб, причетних до незаконного обігу наркотичних засобів/психотропних речовин, зокрема ОСОБА_4 .

Під час розслідування 21.01.2026 за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_4 проведено обшук, у ході якого виявлено та вилучено: грошові кошти номіналом 500 українських гривень в кількості 100 купюр, загальною сумою 50 000 гривень, що поміщено до сейф пакету NPU 5932355; грошові кошти номіналом 1000 українських гривень в кількості 44 купюри, загальною сумою 44 000 гривень, що поміщено до сейф пакету NPU 5932354; купюри номіналом 100 доларів США в кількості 19 купюр, загальною сумою 1900 доларів США, купюри номіналом 50 доларів США в кількості 4 купюри, загальною сумою 200 доларів США та купюри номіналом 100 євро в кількості 3 купюри, загальною сумою 300 євро, що поміщено до сейф пакету NPU 5932358; грошові кошти номіналом 500 українських гривень в кількості 40 купюр, загальною сумою 20 000 гривень, що поміщено до сейф пакету NPU 5932356; купюри номіналом 100 доларів США в кількості 32 купюр, загальною сумою 3200 доларів США, поміщено до сейф пакету NPU 5932357; пластикові картки та металеві ложки, що упаковано до сейф пакету NPU 5932364.

Постановою слідчого 21.01.2026 вищевказані предмети визнано речовими доказами, оскільки вони відповідають вимогам ст. 98 КПК України, а саме є об`єктом та речовим доказом у кримінальному правопорушенні.

У зв`язку з цим слідчий просить накласти арешт на вилучене майно, заборонити власнику/користувачу та третім особам користуватися і розпоряджатися ним, посилаючись на необхідність забезпечення збереження речових доказів та проведення відповідних експертиз.

Позиції сторін кримінального провадження

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримала та просила його задовольнити. Зазначала, що під час обшуку вилучено значну суму грошових коштів у національній та іноземній валютах, вилучені кошти можуть мати кримінальне походження та потребують арешту з метою забезпечення їх збереження як речових доказів і проведення відповідних експертних досліджень.

Власник майна ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання. Пояснили, що вилучені кошти є сімейними заощадженнями, доказів, що вони здобуті злочинним шляхом матеріали клопотання не містять.

Нормативне регулювання арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Загальні вимоги щодо порядку застосування будь-яких заходів забезпечення визначені ст. ст. 131, 132 КПК України.

Так, згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора, а також, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування в установленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 цієї статті визначено, що арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, згідно якої, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони, зокрема, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема, повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для третіх осіб.

Мотиви та оцінка слідчого судді

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення сторін та перевіривши наведені доводи, слідчий суддя виходить із такого.

Клопотання подано в межах кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Проведення обшуку 21.01.2026 здійснено на підставі ухвали слідчого судді, під час якого вилучено грошові кошти в національній та іноземній валюті, а також пластикові картки та металеві ложки, які постановою слідчого визнано речовими доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ст. 98 КПК України до речових доказів належать, серед іншого, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, а також матеріальні об`єкти, що містять відомості, які можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З огляду на характер інкримінованого діяння (незаконний обіг наркотичних засобів/психотропних речовин) та викладені в клопотанні обставини щодо перевірки діяльності групи осіб, вилучені грошові кошти можуть бути результатом кримінально протиправних дій, а з огляду на це мати доказове значення для встановлення джерела їх походження та зв`язку з можливими епізодами збуту.

Разом із тим, слідчий суддя враховує, що арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, не вимагає на цій стадії кримінального провадження беззаперечного доведення кримінально протиправного походження кожного вилученого предмета; достатнім є наявність сукупності обставин, які дають розумні підозри вважати, що відповідне майно може відповідати критеріям ст. 98 КПК України та бути використане як доказ під час встановлення фактів і обставин, що перевіряються органом досудового розслідування.

З огляду на специфіку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, грошові кошти, вилучені під час обшуку за місцем фактичного проживання особи, яка фігурує у матеріалах провадження, можуть бути: (1) предметом кримінально протиправних дій або їх результатом; (2) засобом розрахунків у межах незаконної діяльності; (3) носієм відомостей, які мають значення для кримінального провадження (зокрема, для подальшої перевірки версій сторін, встановлення руху коштів, їх джерела походження, зіставлення з іншими доказами та проведення відповідних експертних досліджень).

Окремо слідчий суддя оцінює доводи слідчого щодо необхідності забезпечення збереження речових доказів. Грошові кошти як майно, що є легко відчужуваним та швидко витратним, за своєю природою становлять підвищений ризик зникнення або втрати доказового значення у разі незастосування арешту. За таких умов незастосування заборони розпорядження та користування може призвести до використання, передачі або приховування вилучених коштів, що прямо суперечитиме завданню арешту майна, визначеному ч. 1 ст. 170 КПК України, та унеможливить досягнення мети, з якою подано клопотання (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Щодо вилучених пластикових карток та металевих ложок слідчий суддя виходить з того, що в контексті перевірки обставин незаконного обігу наркотичних засобів/психотропних речовин зазначені предмети також можуть містити відомості, які підлягають встановленню та перевірці у кримінальному провадженні, а їх збереження в незмінному стані є необхідним для можливого проведення експертних досліджень і зіставлення з іншими доказами.

Заперечення власника майна та його представника щодо того, що кошти є сімейними заощадженнями, слідчий суддя оцінює як позицію сторони захисту, що підлягає перевірці органом досудового розслідування. Водночас такі доводи самі по собі не спростовують наявності розумних підозр щодо можливого доказового значення вилученого майна та не усувають ризиків його втрати чи відчуження. Питання законності походження коштів, як і питання їх належності, можуть бути предметом подальшої оцінки з урахуванням результатів слідчих (розшукових) дій та експертиз, а також під час вирішення питання про скасування арешту в порядку ст. 174 КПК України за наявності для цього підстав.

Вирішуючи питання про співрозмірність втручання у право власності, слідчий суддя бере до уваги, що арешт має тимчасовий характер, застосовується виключно з метою збереження речових доказів і не є встановленням факту кримінально протиправного походження майна. При цьому накладення арешту є необхідним та достатнім заходом для досягнення мети кримінального провадження, а менш обтяжливі заходи за конкретних обставин не забезпечать належного збереження вилучених предметів, зважаючи на їх властивості та ризики, передбачені абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку, що слідчим доведено правову підставу для арешту майна, можливість використання вилученого майна як доказу у кримінальному провадженні, а також наявність ризиків, які обумовлюють необхідність застосування арешту, у зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, 7, 131-132, 170-173, 175, 286, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони користування та розпорядження грошовими коштами номіналом 500 українських гривень в кількості 100 купюр загальною сумою 50 000 грн; грошовими коштами номіналом 1 000 українських гривень в кількості 44 купюри загальною сумою 44 000 грн; купюрами номіналом 100 доларів США в кількості 19 купюр загальною сумою 1 900 доларів США; купюрами номіналом 50 доларів США в кількості 4 купюри загальною сумою 200 доларів США; купюрами номіналом 100 євро в кількості 3 купюри загальною сумою 300 євро; грошовими коштами номіналом 500 українських гривень в кількості 40 купюр загальною сумою 20 000 грн; купюрами номіналом 100 доларів США в кількості 32 купюри загальною сумою 3 200 доларів США; пластиковими картками та металевими ложками, вилученими 21.01.2026 в ході проведення обшуку, власником та володільцем яких є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали проголошено о 08 год 45 хв 02.02.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1