Справа № 541/3526/25
Провадження № 1-кс/541/84/2026
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
У Х В А Л А

28 січня 2026 рокум. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання заступника начальника слідчого відділення Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню за №0000804 від 14.08.2025 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Велика Багачка Полтавської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 06.03.2025 вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 289 КК України, звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки; 2) 01.07.2025 вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області за ч. 1 ст. 162 КК України та за сукупністю вироків засуджено до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки; постановленого на облік 07.08.2025,

- підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

26.01.2026 заступника начальника СВ Головного управління Національної поліції в Полтавській області капітан поліції ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Миргородського міськрайонного суду з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

При розгляді даного клопотання прокурор просив його задовольнити, пославшись на наявність ризику переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, а також на можливість продовження ним злочинної діяльності. Щодо зменшення розміру застави не заперечував, зважаючи на належну процесуальну поведінку підозрюваного, добросовісність виконання покладених на нього обов`язків та відсутність фактів їх порушення.

Захисник ОСОБА_5 при вирішенні клопотання про продовження застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заперечував проти задоволення даного клопотання, у зв`язку з недоведеністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Просив суд застосувати більш м`який запобіжний захід, посилаючись на усталену практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою або застосування суворіших запобіжних заходів є винятковим заходом і може мати місце лише за наявності достатніх, належних та обґрунтованих підстав.

Підозрюваний ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши думку прокурора, підозрюваного та сторони захисту, вивчивши матеріали клопотання приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 14.08.2025 до ЄРДР внесено відомості про вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

З клопотання та доданих до нього документів вбачається, наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень пов`язаних із незаконним придбанням та зберіганням з метою збуту, а також незаконним збутом наркотичного засобу, вчиненим повторно.

Так, ОСОБА_4 , керуючись корисливим мотивом і переслідуючи мету незаконного збагачення, обрав незаконну діяльність, пов`язану із незаконним придбанням, зберіганням з метою збуту та незаконним збутом на території Миргородського району Полтавської області наркотичного засобу канабісу, як джерело накопичення коштів.

З даною метою, ОСОБА_4 , у невстановлений в ході досудового розслідування час та місці, вступив в злочинну змову з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, реалізуючи спільний умисел, спрямований на незаконний збут наркотичного засобу канабісу, з метою його подальшого збуту, маючи на меті отримати грошові кошти від його реалізації, розуміючи та усвідомлюючи в повній мірі протиправність та караність своїх дій, 12.11.2025 близько 11 год 15 хв. ОСОБА_4 незаконно отримав від ОСОБА_7 невстановлену кількість наркотичного засобу канабісу, який почав незаконно зберігати при собі з метою подальшого збуту.

Після цього, 12.11.2025 близько 11 год 25 хв., ОСОБА_4 , реалізуючи спільний умисел та бажання, направлені на незаконний збут наркотичного засобу канабісу, розуміючи та усвідомлюючи в повній мірі протиправний характер та караність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, а саме протиправного отримання грошових коштів, реалізуючи спільні з ОСОБА_7 злочинні наміри та умисел, направлені на незаконний збут наркотичного засобу канабісу, заздалегідь домовившись про зустріч у визначеному ним місці із особою зі зміненими анкетними даними ОСОБА_8 , зустрівся з останнім та в парку відпочинку поблизу стадіону в АДРЕСА_2 , де за 1000 гривень незаконно збув йому рослинну речовину зеленого кольору у прозорому зіп-пакеті, яка згідно висновку експерта №СЕ-19/117-25/25005 від 17.11.2025 є наркотичним засобом, обіг якого обмежено канабісом, масою останнього, в перерахунку на суху речовину 4,741 г.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, що виразилися в незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичного засобу, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Крім цього, діючи повторно, ОСОБА_4 у невстановлену під час досудового розслідування дату та час, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, маючи умисел, спрямований на незаконне придбання наркотичного засобу канабісу, з метою подальшого його збуту, маючи на меті отримати грошові кошти від його реалізації, розуміючи та усвідомлюючи в повній мірі протиправність та караність своїх дій, незаконно придбав невстановлену кількість наркотичного засобу канабісу, який почав незаконно зберігати при собі з метою подальшого збуту.

Після цього, 03.12.2025 близько 13 год 00 хв., ОСОБА_4 , маючи умисел та бажання, направлені на незаконний збут наркотичного засобу канабісу, розуміючи та усвідомлюючи в повній мірі протиправний характер та караність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом та повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, а саме протиправного отримання грошових коштів, реалізуючи свої злочинні наміри та умисел, направлені на незаконний збут наркотичного засобу канабісу, заздалегідь домовившись про зустріч із особою зі зміненими анкетними даними ОСОБА_8 , зустрівся з останнім та в парку відпочинку поблизу центрального стадіону в сел. Велика Багачка Миргородського району по вул. Шевченка, 73, де за 1000 гривень незаконно збув йому у полімерному прозорому пакеті речовину рослинного походження зеленого кольору, що є наркотичним засобом канабісом, який ОСОБА_4 незаконно придбав, зберігав з метою збуту та незаконно збув, за що отримав вищезазначені грошові кошти, чим довів свій злочинний умисел до кінця.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, що виразилися в незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичного засобу, вчиненому повторно, що є кваліфікуючою ознакою скоєного, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши зміст клопотання і матеріалів в копіях, якими заступник начальника слідчого відділу та прокурор обґрунтовують доводи цього клопотання, суд приходить до висновку про те, що воно підлягає до часткового задоволення з наступних обґрунтувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд, за клопотанням учасників судового провадження, має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення тощо.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Згідно положень п. «С» ст. 5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

04.12.2025 слідчим за погодженням з прокурором ОСОБА_3 повідомлено ОСОБА_4 про підозру, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.12.2025 підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів з моменту фактичного затримання з 03 грудня 2025 року по 31 січня 2026 року включно.

Постановою про продовження строку досудового розслідування від 27 січня 2026 року було продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000804 від 14.08.2025 до 3 (трьох) місяців, тобто до 04 березня 2026 року включно.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати. Судом встановлено існування ризику переховування від органів суду, оскільки ОСОБА_4 , через усвідомлення можливості втрати свободи на тривалий термін в будь-який час може змінити місце проживання, переїхавши на територію, що знаходиться поза юрисдикцією СВ Миргородського РВ, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень, судового розгляду, притягнення до відповідальності за скоєні кримінальні правопорушення. Також існує ризик незаконного впливу на свідків в кримінальному процесі, оскільки знаходячись на волі, ОСОБА_4 матиме можливість шляхом вмовлянь або погроз, як особисто, так і за допомогою знайомих вплинути на показання свідків, достовірно знаючи, що через них буде доведена його вина у вчинені інкримінованих правопорушень. Це призведе до подальшої зміни показань або відмови свідчити у кримінальному провадженні, що унеможливить безпосереднє та об`єктивне дослідження доказів та їх належну оцінку. Існування такого ризику підтверджується також наслідками умисних дій ОСОБА_4 під час вчинення тяжкого злочину, способу його скоєння.

Крім того, існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, про що свідчить те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів. При цьому власної сім`ї та постійного місця роботи, як і джерела доходів, не має, що і в подальшому спонукатиме його до вчинення злочинів.

За таких обставин, застосування більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, з огляду на серйозність висунутого обвинувачення та суспільний інтерес, який превалює над принципом поваги до свободи особистості, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не буде сприяти повному та об`єктивному встановленню істини у справі протягом розумного строку. Також, суд зазначає, що зважаючи на введення воєнного стану в Україні, зайнятість правоохоронних органів у діяльності з відсічі збройної агресії російської федерації, фактор настання існуючих ризиків в даних умовах, як то ухилення від суду, вплив на свідків вчиненого правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 значно збільшується, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання суду, не зможе перешкодити обвинуваченому вчинити спроби ухилитися від суду.

На даний час будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Суд також зазначає, що згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків.

Оскільки термін дії запобіжного заходу спливає 31.01.2026 включно, завершити досудове розслідування до вказаного строку не є можливим, підстави для обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 , зазначені судом, продовжують існувати на даний час, суд вважає за необхідне продовжити підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 04 березня 2026 року.

Одночасно з триманням під вартою суд вважає, що ОСОБА_4 слід визначити заставу в порядку ч. 4 ст. 183 КПК України, встановивши достатнім розміром, у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного, грошову суму в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 166 400 (сто шістдесят шість тисяч чотириста) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 94, 176-178, 183, 193, 194, 196, 198, 205 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника СВ Головного управління Національної поліції в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_6 від 23 січня 2026 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до закінчення строку досудового розслідування, а саме до 04 березня 2026 року включно.

Одночасно зменшити та визначити підозрюваному ОСОБА_4 заставу в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 166 400 (сто шістдесят шість тисяч чотириста) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на Рахунок отримувача UA0015950, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26304855, Банк отримувача ДКСУ, м. Київ, Код банку отримувача (МФО) 820172, отримувач ТУ ДСА України в Полтавській області.

У разі внесення застави на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки, а саме:

- прибувати до слідчого із встановленою ним періодичністю;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

У разі внесення застави визначити строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_4 в межах строку досудового розслідування по кримінальному провадженню за №0000804 від 14.08.2025, а саме до 04 березня 2026 року включно.

Копію цієї ухвали для виконання негайно направити до Миргородського РВП ГУНП України в Полтавській області.

Копію цієї ухвали для відому вручити прокурору, підозрюваному, захиснику та заступнику слідчого відділу, яким ініційовано розгляд відповідного клопотання.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, проте відповідно до положень ст. 205 КПК України дана ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1