В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

та обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Ужгород, кримінальне провадження № 308/11304/25, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000480 від 09.07.2025 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, одруженої, працюючої продавцем - консультантом, раніше не судимої, -

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 369 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

09.07.2025 року близько 17:00 год. в ППр «Чоп (Дружба)» на виїзд з України прибули громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 , та його дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_1 .

При цьому, на виконання вимог п. 20 наказу Міністра внутрішніх справ України від 19.10.2015 № 1261 Інструкції, капітан ОСОБА_6 який перебував у прикордонному наряді «Старший зміни прикордонних нарядів» прийняв рішення щодо поглибленої перевірки наданих гр. ОСОБА_5 документів з метою встановлення їх дійсності та з`ясування наявності підстав для виїзду.

В свою чергу, ОСОБА_4 , 09.07.2025 близько 17:30 год., перебуваючи у міжнародному пункті пропуску через державний кордон України для залізничного сполучення «Чоп(Дружба)» НОМЕР_1 прикордонного загону, що розташований за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, м. Чоп, вул. Героїв Майдану, № 3, та, достовірно знаючи, що капітан ОСОБА_6 є службовою особою прикордонної служби який перебуває у прикордонному наряді «Старший зміни прикордонних нарядів», а також в силу займаної посади здійснює перевірку документів, які дозволяють виїзд/в`їзд на територію України, діючи з прямим умислом, під час перевірки документів та встановлення законних підстав для виїзду з України, за нездійснення останнім додаткової перевірки наданих її чоловіком ( ОСОБА_5 ) документів та пришвидшення здійснення прикордонного оформлення, тобто за сприяння в безперешкодному перетині її чоловіком ОСОБА_5 державного кордону на виїзд з України, надала капітану ОСОБА_6 неправомірну вигоду у розмірі 100 доларів США, що станом на 09.07.2025 згідно з курсом НБУ становило 4,184 62 грн.

За таких обставин, ОСОБА_5 , обґрунтованого обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, а саме: надання неправомірної вигоди службовій особі за невчинення службовою особою в інтересах третьої особи, будь якої дії з використанням наданого їй службового становища.

ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину визнала повністю, щиро покаялася у вчиненому та підтвердила обставини вчиненого злочину, що викладені в обвинувальному акті, при цьому вказавши суду час, місце і спосіб вчиненого злочину. На даний час шкодує у вчиненому та просить суд суворо її не карати.

Заслухавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, які правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності і істинності їх позицій не має, розуміючи при цьому, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії від 06.12.1998 (пункт 253), Козинець проти України від 06.12.2007 (пункт 54), Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 (пункт 150), Зякун проти України від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, заслухавши сторін судового провадження, суд приходить, «поза розумним сумнівом», до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення і кваліфікує її дії за ч.1 ст. 369 КК України як надання неправомірної вигоди службовій особі за невчинення службовою особою в інтересах третьої особи, будь якої дії з використанням наданого їй службового становища.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, що відповідно до вимог ст.12 КК України є не тяжким злочином, та те, що ОСОБА_5 раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності.

Поряд з вказаними обставинами, при призначенні покарання суд враховує дані щодо особи обвинуваченої ОСОБА_5 , яка на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває, має постійне місце проживання.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_5 є те, що остання щиро покаялася у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину, дала визнавальні показання.

Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 те, що остання свою вину визнала повністю.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 не встановлено.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_5 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченої, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а тому приходить до висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає про необхідність призначення обвинуваченій покарання у вигляді штрафу, в межах санкції ч.1 ст. 369 КК України.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченої та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_5 не обирався.

Цивільний позов по справі не заявлено. Судові витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів по справі, суд вирішує у порядку визначеному ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.7-29, 368-371,373,374,376,392,394,395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.369 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Речові докази по справі: купюру номіналом 100 доларів США серії «HG49007160В G7» - звернути в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1