Справа № 372/6832/25
Провадження 1-кп-471/25
ухвала

11 грудня 2025 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного Реєстру Досудових Розслідувань за №0001658 від 05.09.2025 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.310, ч.1 ст.263, ч.3 ст.309 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

28.11.2025 до Обухівського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості укладеної прокурором Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 за участю захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0001658 від 05.09.2025 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.310, ч.1 ст.263, ч.3 ст.309 КК України.

Прокурор, обвинувачений та його захисники просили суд затвердити вищезазначену угоду.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що у затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити з огляду на таке.

Вимоги до змісту угоди про визнання винуватості визначено у ст. 472 КПК. В угоді мають бути зазначені її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 цього Кодексу, та наслідки невиконання угоди.

За змістом статей 474, 475 КПК суд зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і може відмовити в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. В іншому випадку, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

За умовами угоди стороною обвинувачення сформульовано обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.310 КК України, а саме в незаконному посіві та незаконному вирощувані конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин; за ч.1 ст.263 КК України, а саме в зберіганні, придбанні бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу; ч.3 ст.309 КК України, а саме у незаконному виготовленні, зберіганні наркотичних засобів, без мети збуту , якщо предметом таких дій були наркотичні засоби в особливо великих розмірах,

Сторони визначили обов`язки підозрюваного, узгодили покарання та визначили наслідки укладення угоди.

Так сторони узгодили покарання за за ч. 1 ст. 310 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим сторони угоди визначили ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 53 КК України та із застосуванням положень ст. 69 КК України, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, з урахуванням особи винного, сторони угоди визначили ОСОБА_6 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 000 (вісімсот п`ятдесят тисяч) гривень.

Оцінюючи зміст угоди, суд дійшов висновку, що узгоджене в угоді про визнання винуватості остаточне покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65, 69,70 КК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом визначено ст.69 КК України згідно якої за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо особи, винної у вчиненні декількох злочинів, суд може призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, окремо за кожний злочин або тільки за один із них і остаточно визначити покарання за правилами ст.70 КК України. Застосування положень ст.69 КК щодо покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень чи за сукупністю вироків, є неприпустимим.

Наведені вище обставини, дають суду підстави вважати, що умови угоди суперечать вимогам Кримінальногокодексу України, оскільки, на думку суду, узгоджене сторонами остаточне покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання з огляду на системний аналіз положень Розділу XI Кримінального кодексу України, що унеможливлює затвердження судом угоди.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що угода про визнання винуватості між прокурором Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 за участю захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 20 листопада 2025 року не відповідає вимогам чинного КК України, у зв`язку з чим в її затвердженні слід відмовити.

При цьому суд звертає увагу, що відмовляючи у затвердженні угоди про визнання винуватості через помилку сторін у застосуванні закону, суд позбавлений можливості оцінити умови угоди на відповідність інтересам суспільства.

Керуючись статтями 314-316, 369, 371, 372, 474 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 20 листопада 2025 року, укладеної між прокурором Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 за участю захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0001658 від 05.09.2025 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.310, ч.1 ст.263, ч.3 ст.309 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 16 грудня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1