Провадження № 1-кс/686/6122/25
УХВАЛА

09 липня 2025 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000040 від 11.06.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16.06.2025 року прокурор Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, про накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :01:005:0553, яка належить Хмельницькій міській ради та на праві постійного користування земельної ділянки знаходиться в користуванні Колективного підприємства «Хмельницька меблева фабрика», з позбавленням права на відчуження та розпорядження з метою подальшого доказування вчинення вказаного кримінального правопорушення.

В обґрунтування даного клопотання прокурором зазначено, що у провадженні СВ Хмельницького РУП ГУНП в хмельницькій області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000040 від 11.06.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Встановлено, що службові особи КП «Хмельницька меблева фабрика» упродовж 2016-2025 років умисно невиконують рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.10.2016 у справі № 924/960/16 про стягнення коштів у сумі 487 208,89 грн.

Відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000040 від 11.06.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Так, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 24.10.2016 у справі № 924/960/16 задоволено позов заступника прокурора міста Хмельницького в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради про стягнення з КП «Хмельницька меблева фабрика» коштів у сумі 487 208,89 грн. Під час виконання рішення суду неодноразово виносились постанови про повернення виконавчого документу стягувану (23.12.2019, 24.12.2020, 06.08.2021, 11.05.2022, 29.08.2022, 31.01.2023,14.03.2023, 03.02.2025) у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. 26.03.2025 державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повторно відкрито виконавче провадження № 77613212, ідентифікатор для доступу: 5Б2В6А15Г36Е.

З метою виявлення відкритих рахунків боржника у банківських установах, коштів на рахунках, рухомого та нерухомого майна державним виконавцем скеровано запити до відповідних державних органів.

Згідно відповіді ДПС України надано інформацію про відкриті боржником рахунки у банківських установах, відповідно до якої, кошти на рахунках відсутні.

Згідно інформації МВС України за боржником не зареєстровано транспортні засоби.

Згідно інформації банківських установ кошти на рахунках відсутні.

Додатково, державним виконавцем здійснювався виклик керівника юридичної особи боржника з метою надання пояснень щодо невиконання рішення суду, однак на виклики керівник не прибув.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що увласності КП «Хмельницька меблева фабрика» () перебувають наступні об`єкти нерухомого майна: 1. Нежитлове приміщення,загальною площею 982,0 кв. м.за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Старокостянтинівське шосе, буд. 26; 2. невиробничі приміщення головного корпусу - побутові приміщення, загальною площею 982,0 кв.м. за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Старокостянтинівське шосе, буд. 26; 3. невиробниче приміщення, загальною площею 234,4 кв. м. за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Старокостянтинівське шосе, буд. 26.

Також встановлено, що на праві постійного користування у КП «Хмельницька меблева фабрика» на підставі державного акту на право постійного користування землею 1-ХМ №001726 (ХМ№278) від 01.02.1996 перебувала земельна ділянка по вул. Старокостянтинівське шосе, 26 в м. Хмельницькому кадастровий номер :01:005:0433 площею 0,6834 га.

Рішенням сесії Хмельницької міської ради від 09.05.2025 №9 КП «Хмельницька меблева фабрика» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу вищевказаної земельної ділянки на кадастровий номер :01:005:0552 площею 0,0402 га та кадастровий номер :01:005:0553 площею 0,6432 га.

Також, вказаним рішенням сесії міської ради припинено право постійного користування землею КП «Хмельницька меблева фабрика» кадастровий номер :01:005:0552 площею 0,0402 га та передано її в запас міста.

Разом з тим встановлено, що 24.03.2017 між обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Житловий комплекс «Подільський Пасаж» та КП «Хмельницька меблева фабрика» укладено договір на спільну забудову на частині земельної ділянки кадастровий номер :01:005:0433 площею 0,4503 га багатоповерхового багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського та комерційного призначення за рахунок коштів кооперативу.

Відповідно до вказаного договору мав бути проведений розподіл результатів будівництва (квадратних метрів) (пункт 5 договору).

Також, КП «Хмельницька меблева фабрика» Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області 10.10.2019 видано сертифікат серія ХМ №22 відповідно до якого прийнято в експлуатацію по вул. Старокостянтинівське шосе, 26 будівництво приміщень офісів, магазинів, готелю та закладів громадського харчування площею 3591,5 кв.м., 7 поверхів.

Більше того, 16.04.2019 Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області КП «Хмельницька меблева фабрика» видано дозвіл серії ХМ №85 на виконання будівельних робіт будівництво приміщень офісів, магазинів, готелю, закладів громадського харчування та паркінгу по вул. Старокостянтинівське шосе, 26 загальною площею приміщень 11488,25 кв.м., поверхів - 7, площе забудови 1982,12 га, кількість створених робочих місць - 271, який відповідно до сертифікату №ІУ3 виданого ДІАМ України 02.02.2024 прийнято до експлуатації за замовленням КП «Хмельницька меблева фабрика».

Також, Управлінням архітектури та містобудування міської ради за заявою КП «Хмельницька меблева фабрика» присвоєно адресу закінченому будівництву - Старокостянтинівське шосе, 26-А.

Враховуючи викладене, встановлено що службові особи КП «Хмельницька меблева фабрика» упродовж 2016-2025 років умисно не виконують рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.10.2016 у справі № 924/960/16 про стягнення коштів у сумі 487 208,89 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка за кадастровим номером :01:005:0553 належить Хмельницькій міській ради та на праві постійного користування земельної ділянки знаходиться в користуванні Колективного підприємства «Хмельницька меблева фабрика».

Прокурор в судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив суд його задовольнити.

Представник Колективного підприємства «Хмельницька меблева фабрика» адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просила суд відмовити у вказаному клопотанні, вважає, що у клопотанні прокурора не наведено достатньо переконливих доводів, які б виправдовували такий серйозний ступінь втручання у права та свободи особи, що пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном.

Перевіривши надані матеріали, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтями 131, частини 1 статті 170 КПК України, засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Відповідно до вимог цього Кодексу, арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з вимогами статті 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Водночас для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Частинами 2 та 3 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини 6 статті 170 цього Кодексу.

Згідно з частиною 11 статті 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Так, згідно з витягу з ЄРДР слідчим відділом Хмельницького районного управління поліції Головного управління поліції Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні№0000040 від 11.06.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

З витягу з ЄРДР, короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення вказаного кримінального правопорушення, зазначено, що службові особи КП «Хмельницька меблева фабрика» упродовж 2016-2025 років умисно не виконують рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.10.2016 у справі № 924/960/16 про стягнення коштів у сумі 487 208,89 грн.

При цьому наразі жодній особі у цьому провадженні не повідомлено про підозру.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи певний вид обтяження, зокрема арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак наявні докази у кримінальному провадженні мають давати слідчому судді впевненість у тому, що у цьому кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КК України кримінально караним є діяння, яке полягає в умисному невиконанні службовою особою вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, полягає в одному з таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: 1) невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду, або 2) перешкоджання їх виконанню. За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь дії (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання). І саме з цього моменту злочин визнається закінченим.

Водночас слід зауважити, що наявність у диспозиції ч. 1 ст. 382 КК словосполучень «невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду» та «перешкоджання їх виконанню» вказують на її бланкетний характер, адже для розкриття змісту такої диспозиції у кожному конкретному випадку суб`єкт правозастосування повинен звертатися до тексту самого судового рішення, а також до норм законодавства, які визначають порядок реалізації відповідних судових приписів.

Однією з форм (способу) невиконання судового рішення є пряма й відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати.

Злочин, передбачений ст. 382 КК України, є триваючим злочином, оскільки особа, будучи зобов`язаною рішенням суду, яке набрало законної сили, вчинити певні дії, умисно утрималася від їх учинення, тобто об`єктивна сторона злочину полягає у формі протиправної бездіяльності, яка тривала протягом певного періоду часу.

Так, обов`язковою умовою настання відповідальності за невиконання судового рішення є наявність у цьому рішенні вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру. Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок за рішенням суду.

Залежно від характеру такої вимоги невиконання судового рішення може проявлятися у бездіяльності зобов`язаної особи щодо здійснення передбачених законом або визначених судом заходів, спрямованих на виконання цього рішення, або ж у вчиненні дій, які прямо заборонені у самому судовому рішенні. Стосовно ж відповідного обов`язкового припису, який міститься у судовому рішенні, то він може вимагати як певної одноразової дії, так і багаторазового виконання чи тривалого у часі утримання від вчинення певних дій.

За ознаками суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 382 КК, характеризується наявністю вини у формі прямого умислу (26 лютого 2019 року Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в рамках справи № 554/10478/15-к, провадження № 51-9155км18 (ЄДРСРУ № 0235406).

Для встановлення факту умисного невиконання судового рішення має важливе значення з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати.

Зокрема, відсутність реальної можливості виконати рішення суду виключає відповідальність за ст. 382 КК. Водночас, для встановлення факту умисного невиконання достатньо підтвердити, що зобов`язана особа мала можливість хоча б частково виконати судове рішення, але без поважних причин не зробила цього.

Саме такі правові висновки викладені у Постановах Верховного Суду від 14.05.2019 року № 319/841/16-к, від 29.10.2019 року № 509/255/14-к, від 12.02.2020 року № 659/1012/18.

Згідно зі статтею 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, суд при вирішенні питання про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів повинні перевірити наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно, яке визнано речовим доказом, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

Так, зокрема, в рішенні у справі «Новоселецький проти України», Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення згаданого вище права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (п.101).

Формальне посилання на положення статті 98 КПК України не може розцінюватися як відповідне обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи внаслідок накладення арешту на належне такій особі майно.

Прокурором не доведено, що накладення арешту на земельну ділянку як об`єкта, що використовується підприємством виключно для здійснення господарської діяльності, є виправданим з точки зору досягнення завдань кримінального провадження. Відсутні будь-які вказівки на намагання приховати, пошкодити або відчужити майно, про що прямо вимагає частина 11 статті 170 КПК України.

Зазначена земельна ділянка не є об`єктом, який був набутим злочинним шляхом, не використовувався для вчинення кримінального правопорушення та не зберіг на собі його сліди. Таким чином, вона не відповідає визначенню речового доказу у розумінні статті 98 КПК України. Формальне посилання слідчого на постанову про визнання майна речовим доказом не є достатнім суд має перевірити об`єктивні обставини, які підтверджують відповідність критеріям цієї статті.

Сам факт наявності у матеріалах кримінального провадження постанови слідчого про визнання речовим доказом земельної ділянки з кадастровим номером :005:0553, яка належить Хмельницькій міській раді на праві власності та на праві постійного користування знаходиться в користуванні КОЛЕКТИВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ХМЕЛЬНИЦЬКА МЕБЛЕВА ФАБРИКА» не може виступати підставою для накладення арешту у розумінні частини 2 статті 173 КПК України.

Варто зазначити, що стороною обвинувачення не доведено залишення на об`єкті слідів кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 382 КК України чи будь-якої іншої інформації про таке.

Положення частини 2 статті 173 КПК України встановлюють обставини, які має враховувати слідчий суддя, суд при вирішенні питання про арешт майна:1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1частини другої статті 170 цього Кодексу); 3)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність(якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до вимог частини 1, 4 статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Так, стороною обвинувачення до клопотання про накладення арешту на майно не було надано належних та допустимих доказів, які б могли підтверджувати підстави для того, щоб вважати земельну ділянку з кадастровим номером :005:0553, яка належить Хмельницькій міській раді на праві власності та на праві постійного користування знаходиться в користуванні КОЛЕКТИВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ХМЕЛЬНИЦЬКА МЕБЛЕВА ФАБРИКА» такою, що відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України за цим кримінальним провадженням.

Також не доведена можливість використання земельної ділянки з кадастровим номером :005:0553як доказу у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 382 КК України.

Згідно з частиною 3 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Обмеження права розпорядження КОЛЕКТИВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ХМЕЛЬНИЦЬКА МЕБЛЕВА ФАБРИКА» земельною ділянкою за кадастровим номером :01:005:0553 не є спів мірним із завданнями цього кримінального провадження, може призвести до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності цього підприємства, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб та є прямими порушеннями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності має здійснюватися на підставі закону.

Саме такі правові висновки викладені в ухвалі Хмельницького апеляційного суду від 27 травня 2024 року у справі №686/11866/23.

Так, обставиною, яку сторона обвинувачення наводить як підґрунтя для накладення арешту на земельну ділянку, умисне невиконання службовими особами КОЛЕКТИВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ХМЕЛЬНИЦЬКА МЕБЛЕВА ФАБРИКА» судового рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.10.2016 у справі № 924/960/16 про стягнення коштів на користь Хмельницької міської ради. Водночас, на сьогодні, зазначене рішення суду виконано у повному обсязі, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Так, 23 червня 2025 року КОЛЕКТИВНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ХМЕЛЬНИЦЬКА МЕБЛЕВА ФАБРИКА» сплачено в повному обсязі суму, що підлягала стягненню згідно з наказом Господарського суду Хмельницької області у справі № 924/960/16, виданим 24.11.2016, а саме:452 516,00 грн. основний борг; 31 688,48 грн. пеня; 3 004,41 грн. 3% річних.

Так, відповідно до квитанцій до платіжної інструкції про переказ готівки № NПН 743РКО, № 23-1410884/1, № 23-1410881/1від 23.06.2025, на підставі яких грошові кошти були внесені на депозитний рахунок Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Крім того, факт завершення процедури примусового виконання підтверджується Постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 77613212 від 25.06.2025, сформованою в Автоматизованій системі виконавчих проваджень.

З моменту сплати грошових коштів у повному обсязі та закінчення виконавчого провадження припинилися будь-які правові підстави для тверджень про продовження триваючого кримінального правопорушення.

Зазначене свідчить про відсутність реальної потреби у забезпеченні кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно підприємства, з огляду на повне, належне виконання рішення суду.

За таких обставин, у зв`язку з вище викладеним відсутні підстави для задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 про накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :01:005:0553, яка належить Хмельницькій міській ради та на праві постійного користування земельної ділянки знаходиться в користуванні Колективного підприємства «Хмельницька меблева фабрика» з позбавленням права на відчуження та розпорядження у кримінальному провадженні за № 0000040 від 11.06.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її оголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя