Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Електронний суд" матеріали кримінального провадження № 0000164 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Новослобідка Запорізького району Запорізької області,

громадянина України, що проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 червня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у самовільному залишенні місця служби за наступних обставин.

Наказом командира військової частини (далі - в/ч) НОМЕР_1 № 128-РС від 28.07.2022 ОСОБА_6 призвано на військову службу під час мобілізації і призначено на посаду кулеметника 3 відділення 1 взводу 2 роти в/ч НОМЕР_1 . З цієї дати він прийняв посаду, приступив до виконання обов`язків, його було зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та знаючи свої обов`язки, солдат ОСОБА_6 19 грудня 2022 року, діючи в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби, а саме, район зосередження в/ч НОМЕР_1 поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 . Після цього ОСОБА_6 проводив час на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не вживав, про своє місцезнаходження органи командування, органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 16 квітня 2025 року, коли самостійно з`явився до органу досудового розслідування.

Ухвалою підготовчого судового засідання Ірпінського міського суду Київської області від 17.06.2025 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 15.08.2025 включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду в частині задоволення клопотання прокурора скасувати.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на приписи ст.178 КПК України, якою визначено обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, і вказує, що на утриманні обвинуваченого ОСОБА_6 перебувають дружина, двоє малолітніх дітей та його тітка ОСОБА_7 , яка є інвалідом ІІ групи і потребує постійного стороннього догляду. Також обвинувачений має зареєстроване місце проживання, де і перебував, ні від кого не переховуючись. ОСОБА_6 бажає повернутися до лав Збройних Сил України, однак під час перебування в СІЗО у нього відсутня можливість взяти відношення у військовій частині. Звертає увагу, що обвинувачений під час проходження військової служби неодноразово подавав командиру в/ч НОМЕР_1 рапорти на звільнення за сімейними обставинами, а його дружина зверталась з аналогічними заявами до Штабу Збройних Сил України, ТЦК та СП. 16.06.2025 внаслідок військової агресії Російської Федерації постраждав будинок, де проживає родина обвинуваченого, який потребує відновлення.

Що стосується ризиків, то ОСОБА_6 не судимий, у розшуку не перебував, до органу досудового розслідування та Запорізького районного суду Запорізької області з`являвся за викликом. Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, відсутній, оскільки всі докази перебувають в матеріалах досудового розслідування та у військовій частині. Потерпілі, інші підозрювані, обвинувачені, експерт, спеціаліст відсутні, а свідки перебувають на військовій службі, у зв`язку з чим на них неможливо вплинути. ОСОБА_6 не має наміру переховуватися від суду або вчиняти нові злочини, а перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у нього немає можливості. Тож, сама лише тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на чому неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ). У той же час, відповідно до ухвали суду підставою для продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою фактично є те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину і до нього неможливо застосувати ст.75 КК України. При цьому суд не врахував, що до обвинуваченого може бути застосована ст.69 КК України і йому може бути призначене покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції, або інший більш м`який вид покарання, не зазначений в санкції.

З огляду на викладене вважає, що суд не з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення питання щодо запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до вимог цієї норми в сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Крім того, у відповідності з ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1142, 258-2586, 260, 261, 437-4421 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті, тобто тримання під вартою.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Всупереч доводам апеляційної скарги суд першої інстанції не мотивував своє рішення наявністю ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі "Бекчиєв проти Молдови").

Суд врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби в умовах воєнного стану, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років без можливості застосування ст.75 КК України, а також особу обвинуваченого, який не судимий, має міцні соціальні зв`язки та нейтральну репутацію.

Між тим, ці дані не спростовують правильність висновків про те, що продовжують існувати вказані раніше ризики і на користь цього свідчить те, що обвинувачений обізнаний з персональними даними свідків, які лише підлягають допиту, а тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, може незаконно впливати на них з метою зміни показань чи відмови давати показання.

Дав суд належну оцінку і тому, що інкриміновані обвинуваченому події відбулись більше ніж два з половиною роки тому, що спростовує доводи захисника про бажання ОСОБА_6 продовжити військову службу та неможливість оформити відношення.

Ці обставини на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що вказані судом ризики не відпали і виправдовують подальше тримання ОСОБА_6 під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків і не запобігатиме спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 червня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3