08.07.2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.07.25 м. Харків
Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи про кримінальну караність злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, знаючи про високу прибутковість від вчинення цих злочинів, з метою систематичного отримання прибутку від їх збуту, ігноруючи вимоги ст. ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 №60-95-ВР (в редакції Закону №530-У від 28.12.2015), Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, наказу Міністерства охорони здоров`я України №481 від 20.08.2008, наказу Міністерства охорони здоров`я України №634 від 29.07.2010 «Про внесення змін до Наказу міністерства охорони здоров`я України» від 01.08.2000 №188 та постанови Кабінету Міністрів України від 24.05.2024 №653 «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, маючи прямий умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту, усвідомлюючи суспільно-небезпечний, протиправний характер своїх дій, бажаючи цього, у невстановлену під час досудового розслідування час та дату, але не пізніше 03.07.2025, при невстановлених слідством обставинах, незаконно придбав у особи (осіб), особистість якої (яких) процесуально встановити в ході досудового розслідування не виявилось за можливе, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено MDMA, в кількості 150 (ста п`ятдесяти) пігулок, які отримав 03.07.2025 не пізніше 15 год. 20 хв., в поштоматі №6214 ТОВ «Нова Пошта», за адресою м. Харків, вул. Велика Панасівська, 82-а, в коробці з-під прального порошку, з метою подальшого збуту.
Таким чином, у вказаний вище спосіб ОСОБА_5 виконав усi дiї, якi вважав за необхідне для незаконного придбання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту.
Відразу ж після цього, ОСОБА_5 продовжуючи свої протиправні дії у сфері обігу психотропних речовин, а саме її незаконного зберігання з метою збуту, помістив коробку з-під прального порошку в якій знаходилось 150 (сто п`ятдесят) пігулок, в прозорому зіп-кпакеті, з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено MDMA, до своєї сумки, та зберігаючи при собі, прослідував по вул. Велика Панасівська, Холодногірського району м. Харкова.
Таким чином, ОСОБА_5 у зазначений спосіб почав незаконно зберігати придбану ним особливо небезпечну психотропну речовину - MDMA, з метою подальшого збуту.
Протиправні дії, ОСОБА_5 пов`язані з незаконним зберіганням вищевказаної особливо небезпечної психотропної речовини, були припинені на законних підставах співробітниками СКП відділу поліції № 2 Харківського районного Управління поліції № 3 Головного Управління Національної поліції в Харківській області, які зупинили останнього 03.07.2025 приблизно о 15 год. 24 хв. на перехресті вул. Велика Панасівська, 82 та вул. 8 Березня, 8, в Холодногірському районі м. Харкова, для здійснення опитування з урахуванням існуючих у них достатніх підстав вважати, що він мав при собі речовину, обіг якої заборонено чи обмежено.
В подальшому, 03.07.2025 у період часу з 16 год. 00 хв. по 16 год. 35 хв., під час огляду місця події на перехресті вул. Велика Панасівська, 82 та вул. 8 Березня, 8, в Холодногірському районі м. Харкова, в присутності двох понятих, ОСОБА_5 видав слідчому в складі СОГ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, зі своєї сумки коробок з-під прального порошку в якому знаходилось 150 (сто п`ятдесят) пігулок фіолетового кольору, в прозорому зіп-пакеті.
Таким чином, ОСОБА_5 , всупереч Законів України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживаючи ними» та «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», незаконно придбав та зберігав з метою збуту, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено MDMA, яка віднесена до списку № 2 таблиці № І, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.
03.07.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України, за вчинення ним кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
03 липня 2025 року ОСОБА_5 , було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, тобто незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту.
Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , у клопотанні вказує, що метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризиків: переховуватися підозрюваним від суду, незаконно впливати на свідків сторони обвинувачення, перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню, вчинення інших кримінальних правопорушень.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Захисник ОСОБА_7 заперечував з приводу задоволення клопотання, а підозрюваний підтримав думку свого захисника. Зазначив, що протокол огляду є недопустимим доказом у справі, оскільки фактично йшлося не про огляд місця події, а про затримання особи та проведення особистого обшуку. У такому випадку діють інші правові механізми, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України. Зауважив, що особистий обшук може проводитись виключно після затримання особи в порядку, передбаченому законом, а також у присутності понятих або з фіксацією технічними засобами. Посилався на доктрину «плодів отруйного дерева», зазначаючи, що вилучені під час огляду місця події психотропні речовини та відповідно висновок експерта, щодо їх дослідження, мобільний телефон, переписка в якому була оглянута під час зазначеної слідчої дії є недопустимими доказами. Внаслідок цього у даному випадку відсутні докази наявності обґрунтованої підозри, яка є обов`язковою умовою для обрання запобіжного заходу. Також захисник посилався на недоведеність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, посилався на наявність важких хворіб, на які страждає його підзахисний, просив відмовити в задоволенні клопотання або обрати більш м`який запобіжних захід.
Слідчий суддя приходить до висновку, що подане клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно дост. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований та утримуватись під вартою інакше, як за вмотивованого рішення суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Пунктом «а» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), нікого не може бути позбавлено волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігання вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.
Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; вчиняти інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Згідно з вимогами ч.1 ст.194КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Оскільки КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.
Окрім того, на підтвердження обґрунтованості підозри, наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно пов`язати обвинуваченого із вчиненням кримінального правопорушення (Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року).
У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.
Щодо доводів захисника підозрюваного про недопустимість такого доказу, як протокол огляду місця події та відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева» висновку експерта, під час якого досліджувалися вилучені при огляді місця події таблетки, необхідно зазначити про наступне.
Крім цього сторона захисту вказувала на недопустимість використання в якості доказу вилученого під час огляду місця події мобільного телефону, належного підозрюваному, та інформації, отриманої внаслідок огляду переписки, яка в ньому містилася, що містяться у протоколі огляду місця події, оскільки працівниками поліції фактично було проведено не огляд місця події, а особистий обшук засудженого, під час якого вилучено мобільний телефон.
Також слідчий суддя зазначає, що у кримінальному провадженні інформація, яка була наявна в мобільному телефоні, була досліджена шляхом включення телефону та огляду фотографій і текстових повідомлень, які в ньому знаходились та доступ до яких був наданий власником добровільно. Таким чином орган досудового розслідування провів огляд предмета - телефона та оформив його відповідним протоколом, який складений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Аналогічна правова позиція міститься в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 22.02.2024 у справі № 208/3704/22.
Отже, посилання захисника підозрюваного на недопустимість доказів, які отримані в ході огляду місця події є безпідставними та не приймаються до уваги слідчим суддею.
Разом із цим, слід зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувальних заходів.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_5 , а виходячи лише з фактичних даних, що містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність останнього до вчинення злочину за викладених у клопотанні обставин.
ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, за яке передбачено суворе покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, отже інкримінований підозрюваному злочин відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Отже, очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від суду. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою переховуватися від суду. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).
Вивченням відомостей про особу підозрюваного встановлено, що ОСОБА_5 неодружений, не працевлаштований, отже міцних соціальних зв`язків не має.
Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 підтверджується тим, що враховуючи характер скоєного злочину, відсутністю у підозрюваного законних джерел отримання заробітку, незважаючи на притягнення його до кримінальної відповідальності знаходячись на волі може вчинити новий злочин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Припинення протиправної діяльності ОСОБА_5 не було добровільним, а є наслідком діяльності правоохоронних органів.
В свою чергу наявність ризиків, передбачених п. 3 та 4 ч.1 ст.177 КПК України в судовому засіданні прокурором не доведена.
Отже, потреба у обранні відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена наявністю в ході досудового розслідування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
При цьому, застосовуючи запобіжний захід, слідчим суддею враховано також вік підозрюваного, його стан здоров`я, однак такі відомості, не можуть свідчити про відсутність або зменшення відповідних ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Слідчий суддя, із врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів та того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, дійшов висновку про доведеність існування ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, а саме передбаченого п. 1 ч. 1ст. 177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. При визначенні розміру застави, слідчий суддя зважає не лише на обсяг повідомленої підозри, а виходить і з тих позицій Європейського суду з прав людини, відповідно до яких розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою (рішення «Гафа проти Мальти»).
Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.
На підставі викладеного, в даному конкретному випадку, на думку слідчого судді, слід визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 242 240 гривень, що в достатній мірі буде гарантувати виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків і не суперечитиме положенням ст. 182 КПК України.
У випадку внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, прокурора або суду за першою вимогою;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- не відлучатися з постійного місця проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- утримуватися від спілкування з свідками у вказаному кримінальному провадженню.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-
Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятора» строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, а саме до 01.09.2025 (включно).
Встановити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме у розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області, протягом дії запобіжного заходу.
При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_5 з-під варти - звільнити.
З моменту звільнення ОСОБА_5 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися такою особою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
В разі внесення застави покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
1. прибувати до слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, прокурора або суду за першою вимогою;
2. повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
3. не відлучатися з постійного місця проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3. утримуватися від спілкування з свідками у вказаному кримінальному провадженню.
Визначити 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави,з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави.
Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави має бути наданий уповноваженій службовій особі установи тимчасового тримання.
В разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Повний текст судового рішення складено та проголошено 08.07.2025 о 14 год 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1