У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2025 м. Київ

Солом`янський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань у м. Києві клопотання прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, в рамках кримінального провадження №0001926, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.06.2025, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження № 0001926 від 30.06.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.07.2025 року до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28.08.2025 року включно, без визначення розміру застави.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене ним клопотання та вказав, що строк дії раніше застосованого обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується, обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують на те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто зникнути та перебувати тривалий час у розшуку та вчинити інше кримінальне правопорушення. Зі змісту клопотання прокурора слідує, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду. У зв`язку із чим, просив продовжити строк запобіжного зааходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 на строк 60 днів, без визначення розміру застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , зазначивши, що клопотання прокурора є необґрунтованим, просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арештув певний період доби. Також захисник заявив клопотання про накладення штрафу на потерпілого у зв`язку із неявкою останнього в підготовче судове засідання.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію захисника.

Потерпілий в підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся щляхом направлення судової повістки про виклик в судове засідання на адресу місця проживання, вказану в обвинувальному акті. Повідомлення про вручення поштового відправлення до суду станом на день проведення підготовчого судового засідання не повернулось.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали, що мають значення для вирішення питання про продовження запобіжного заходу чи про його зміну, суд дійшов наступного.

Як встановлено судом, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.07.2025 року до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 28.08.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу.

Суд виходить з того, що на даному етапі розгляду кримінального провадження суд не вправі визнавати особу винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, водночас суд доходить висновку, що причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Суд також виходить з того, що за своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій, перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про ймовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у один із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому.

При цьому, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа "Бекчиєв проти Молдови").

Суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину і в разі визнання його винним, йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути йому призначено судом у випадку визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення на підставі вироку суду, обвинувачений може вживати заходів, спрямованих на переховування від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому, згідно з практикою ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Крім того, обвинуваченому у порядку ст. 290 КПК України були відкриті матеріали досудового розслідування, а тому він обізнаний із анкетними відомостями потерпілого у даному кримінальному провадженні, що вказує на наявність ризику можливого впливу на потерпілого з метою зміни останнім своїх показів, наданих на етапі досудового розслідування.

Судом не встановлено, що ризик, передбачений ст. 177 КПК України, а саме ризик переховуватися від суду, з часу минулих судових засідань фактично зменшився чи зник, як і не встановлено підстав для визнання ризику щодо впливу на потерпілого не обгрунтованим.

Що стосується ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчиненню іншого кримінального правопорушення, суд не знаходить підстав для встановлення ймовірності їх існування, оскільки сторона обвинувачення при їх доведенні обмежилася лише висловленням припущень.

Згідно із положеннями рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 року за № 14-рп/2003 при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу разом з іншими обставинами враховується тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа.

При розгляді клопотання прокурора про продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом враховано особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, який має зареєстроване постійне місця проживання у м. Києві, не одружений, малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриамнні не має, що вказує на відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, які б могли бути стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого на стадії судового розгляду кримінального провадження.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його майновий та сімейний стан, обставини вчинення інкримінованого йому злочину, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та відсутність доказів, які б унеможливлювали утримання обвинувачеого ОСОБА_4 під вартою, що на думку суду, свідчить про недостатність обрання більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

За таких обставин, суд вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , застосований раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 03 жовтня 2025 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи обставини та характер вчинених кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.

З урахуванням викладеного, клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

Що стосується клопотання сторони захисту, суд виходить із наступного.

У відповідності до ч. 1ст. 139 КПК України, якщо підозрюваний, обвинувачений, свідок, потерпілий, цивільний відповідач, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, на нього накладається грошове стягнення у розмірі від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 144 КПК України грошове стягнення може бути накладено на учасників кримінального провадження у випадках та розмірах, передбачених цим Кодексом, за невиконання процесуальних обовязків.

Відповідно до ч. 2 ст. 144 КПК України, грошове стягнення накладається: під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням слідчого, прокурора чи за власною ініціативою, а під час судового провадження - ухвалою суду за клопотанням прокурора чи за власною ініціативою.

Враховуючи вищевикладене, та той факт, що існує вичерпний перелік ініціаторів клопотання про накладення грошового стягнення на потерпілого під час судового провадження, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 27, 139, 144, 176, 177, 182, 183, 194, 314-316, 331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 - відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 03 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 .

Строк дії ухвали закінчується о 23 год. 59 хв. 03 жовтня 2025 року.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - в цей же строк з моменту вручення їм копії даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1