ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2593/25 Справа № 212/7495/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6 (в інтересах ОСОБА_7 )

обвинуваченого: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_8 (в інтересах ОСОБА_9 )

обвинуваченого: ОСОБА_9 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_10 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 11.07.2025 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0001689 від 21.10.2024 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , строком на 60 днів, до 08 вересня 2025 року включно,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 11.07.2025 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0001689 від 21.10.2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою без визначення застави строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 08 вересня 2025 року включно.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою без визначення застави строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 08 вересня 2025 року включно.

Із вказаною ухвалою не погодились захисники ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вважає ухвалу незаконною, винесеною без належних підстав та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ґрунтується на загальних ризиках, передбачених ст. 177 КПК України, без конкретних доказів, які б підтверджували необхідність подальшого тримання під вартою. Вказує, що всі докази у кримінальному провадженні перебувають у розпорядженні сторони обвинувачення, тому ризики впливу на них відсутні. Підкреслює, що суд не врахував особу обвинуваченого, який має дитину, не судимий, має постійне місце проживання та не має можливостей перешкоджати розслідуванню. Вказує на відсутності чітких ідентифікованих доказів причетності ОСОБА_7 до інкримінованих злочинів та вважає, що тяжкість обвинувачення сама по собі не є достатньою підставою для тримання під вартою. Вказує на необхідність розгляду альтернативних запобіжних заходів, зокрема визначення застави або застосування цілодобового домашнього арешту за адресою постійного проживання з використанням електронного засобу контролю. Вважає, що подальше тримання під вартою є незаконним і має бути замінене іншим запобіжним заходом. Просить скасувати оскаржувану ухвалу щодо продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною цілодобово залишати приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та з носінням електронного засобу контролю, та покласти обов`язки відповідно до вимог ч.5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 постановлена з порушенням права на справедливий суд та без належного з`ясування обставин справи. Вважає, що наявні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що клопотання прокурора складене формально, а ризики, на які він посилається, втратили актуальність. Доказів можливого переховування ОСОБА_9 не надано. Сам факт тяжкості обвинувачення не може бути підставою для тривалого тримання під вартою. Вважає, що обвинувачення є необґрунтованим, а докази його причетності відсутні. ОСОБА_9 не фігурує як організатор чи координатор, а наведені твердження ґрунтуються лише на припущеннях. Прямих доказів умислу на збут наркотиків немає. Контакти з іншими особами носять побутовий характер і не підтверджують участі у злочинній організації. Вважає, що у матеріалах справи відсутні докази які безпосередньо пов`язують ОСОБА_9 з інкримінованими діями. Усі ключові речові докази вилучені в інших осіб, а не у нього. У обвинувальному акті наведено лише загальні формулювання без конкретних підтверджень. Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не доведені. ОСОБА_9 не чинив спроб переховування, не здійснював тиску на свідків, не порушував процесуальних обов`язків. Відсутність офіційного доходу не може бути підставою для висновку про ризик втечі. Вважає, що суд не розглянув можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, зокрема застави. Застава у поєднанні з покладенням додаткових обов`язків може забезпечити належну поведінку обвинуваченого. Вказує, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, займається підприємницькою діяльністю, раніше не судимий. Він має проблеми зі здоров`ям, що потребують належного лікування, яке неможливо забезпечити в умовах тримання під вартою. Крім того, він є єдиним сином, що доглядає хворого батька, тоді як брат перебуває у зоні бойових дій. Вказує, що з огляду на воєнний стан та обмеження виїзду за кордон, ризик переховування фактично відсутній. Тому вважає, що застосування домашнього арешту буде достатнім для забезпечення процесуальних обов`язків. Просить скасувати оскаржувану ухвалу суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави обвинуваченому ОСОБА_9 та обрати менш суровий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, Визначити у якості альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалу в частині обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 не оскаржено.

Перевіривши надані матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинувачених під вартою, а також існування ризиків переховування, а також незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Окрім того, судовий розгляд кримінального провадження триває, усі свідки по справі не допитані, що може спонукати обвинувачених до спроб уникнення від покарання шляхом переховування від суду та здійснення незаконного впливу.

З наданих матеріалів слідує, що ОСОБА_7 обвинувачується за ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.4 ст. 28 ч.2 ст. 317, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 313, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 311, ч.4 ст. 28 ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 обвинувачуються за ч.1 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 321 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому перебуваючи на волі і усвідомлюючи ймовірність призначеного покарання останні можуть переховуватись від суду.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд апеляційної інстанції наголошує, що вирішуючи питання необхідності продовження запобіжного заходу, слід виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як потерпілого, так і суспільства в цілому.

Колегія суддів зауважує, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Заявлені прокурором ризики є цілком ймовірними та чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи захисника про необґрунтованість заявлених ризиків є такими, що не заслуговують на увагу.

Доводи захисників щодо особи обвинувачених ОСОБА_7 який має дитину, не судимий, має постійне місце проживання, а також обвинуваченого ОСОБА_9 який має постійне місце проживання, займається підприємницькою діяльністю, раніше не судимий, доглядає хворого батька, має проблеми зі здоров`ям, що потребують належного лікування, яке неможливо забезпечити в умовах тримання під вартою, були предметом оцінки суду і з такою оцінкою погоджується колегія суддів, та зазначає, що ці обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставами для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованих злочинів та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ними протиправної діяльності.

Стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_9 під вартою та наявність загрози здоров`ю та життю обвинуваченого та те, що обвинувачений позбавлений необхідної медичної допомоги та неможливістю лікування в умовах тримання під вартою.

При цьому враховується, що обвинувачені вчинили інкриміновані кримінальні правопорушення, за попередньою змовою групою осіб у складі злочинної організації, згідно відведених їм ролей систематично вчиняли протиправні дії, спрямовані на незаконний обіг наркотичних речовин, що саме по собі свідчить про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , можуть вчинити інші кримінальні правопорушення.

Посилання сторони захисту, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не вчиняли інкриміноване кримінальне правопорушення, свою вину не визнають, у матеріалах справи відсутні докази які безпосередньо пов`язують обвинувачених з інкримінованими діями, не є предметом апеляційного розгляду у відповідності до положень ст.422-1 КПК України, тож колегія суддів не вдається до оцінки даних доводів.

З наданих матеріалів слідує, що обвинувачений ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому перебуваючи на волі і усвідомлюючи ймовірність призначеного покарання можуть переховуватись від суду. А тому, враховується, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Доводи апелянтів, що обвинувачені не мали та не мають на меті порушувати вимоги ч.1 ст.177 КПК України, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення обвинуваченими дій зазначених у ст. 177 КПК України в подальшому. Фактично, наразі їх належна процесуальна поведінка зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Ствердження захисників щодо забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 шляхом застосування альтернативних запобіжних заходів, зокрема визначення застави або застосування цілодобового домашнього арешту не є слушними.

Приписами п. 4, п.5 ч. 4 ст. 183 КПК України, передбачено що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177та178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, передбаченого статтями 255 - 255-3 КК України, щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

З урахуванням даних про особу обвинувачених, враховуючи обсяг пред`явленого обвинувачення кількості епізодів злочинної діяльності, об`єкта злочинного посягання, а саме незаконного обігу та збуту наркотичних речовин та стадію судового провадження, на якій свідки по справі ще не допитані, усі докази ще не досліджені, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про неможливість застосування до ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначення застави, як того просить сторона захисту.

Запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційні скарги захисників слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 11.07.2025 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0001689 від 21.10.2024 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , строком на 60 днів, до 08 вересня 2025 року включно без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді