печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ "ВУДФЛОР" про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001812,-

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ "ВУДФЛОР" про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001812.

Клопотання мотивоване тим, що з 5 серпня 2024 року Печерським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві за процесуального керівництва прокурорів Печерської окружної прокуратури м. Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні N°0001812 по факту нібито незаконного заволодіння групою осіб, шляхом обману, комплексом нежитлових приміщень, які належали ТОВ «ТЕРРА ДАБОСКО УКРАЇНА». Комплекс нежитлових будівель загальною площею 2673,1 м?, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 212 (надалі - «Арештоване майно») було придбане ТОВ «ВУДФЛОР» на законних підставах за договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 04.09.2024 року. На момент укладення договору право власності попереднього власника не було обтяжене, в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не було зареєстровано жодних обмежень чи арештів. Ні на момент реєстрації кримінального провадження, ні на момент накладення арешту на Майно, ні на час звернення з цим клопотанням про скасування арешту ТОВ «Вудфлор», жодними особами не подано претензій або позовів до ТОВ «ВУДФЛОР» щодо законності придбання майна товариством, судові спори з цього приводу відсутні. Майно стороною обвинувачення у встановленому КПК України порядку не оглядалось, речовим доказом не визнано. За результатом розгляду скарги ТОВ «ВУДФЛОР» 27.05.2025 Київським апеляційним судом ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року у справі №757/3031/25-к скасовано та постановлено нову ухвалу, якою клопотання представника потерпілого (цивільного позивача) у кримінальному провадженні №0001812 від 05.08.2024 про арешт майна задоволено. Київський апеляційний суд наклав арешт на комплекс нежитлових будівель площею 2673,1 м? за адресою АДРЕСА_1. Вони належать ТОВ «ВУДФЛОР» і оцінені в 2632000 гривень. Рішення прийнято для забезпечення цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 . У інших вимогах клопотання цивільного позивача відмовлено. Арешт може бути скасовано під час досудового розслідування за клопотанням власника майна, якщо буде доведено відсутність потреби у подальшому застосуванні заходу або його необґрунтованість. Досудове розслідування продовжується, тому власник майна звертається з клопотанням через адвоката до слідчого судді за місцем розташування органу розслідування. Накладення арешту має бути обґрунтованим і відповідати закону. Слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати правову основу для арешту, можливість використання майна як доказу або його конфіскації, наявність підозри у вчиненні злочину, розмір завданої шкоди, розумність та співрозмірність обмеження права власності із завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту для підозрюваного і третіх осіб. Клопотання потерпілого цивільного позивача про арешт майна також повинно включати відповідні дані, оскільки будь-яке обмеження права власності має бути законним та обґрунтованим відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини. Згідно зі статтею 170 КПК України, арешт майна може бути застосований для збереження речових доказів. Суд, накладаючи арешт на майно ТОВ «Вудфлор», зазначив, що доводи апелянта щодо необґрунтованості цивільного позову підлягають перевірці під час досудового розслідування. ОСОБА_5 подала цивільний позов, просячи стягнути солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 майнову шкоду у розмірі щонайменше 1632000 грн та моральну шкоду у розмірі 1000000 грн. З постанови слідчого від 10.05.2025 випливає, що цивільний позов долучено до матеріалів кримінального провадження, і сторона обвинувачення його не повернула, а цивільний позивач не відкликав. Відповідно до ч.2 ст.62 КПК України, права та обов;язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. На даний час статус цивільних відповідачів у кримінальному провадженні №0001812 від 05.08.2024 мають виключно 4 фізичні особи, зазначені у цивільному позові. Тому у випадку задоволення цивільного позову, шкода буде стягнута лише за рахунок майна цих осіб. Згідно зі ст. 170 КПК України та цивільним законодавством, забезпечення позову можливе лише шляхом арешту майна осіб, які є цивільними відповідачами. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не мають жодного відношення до ТОВ «Вудфлор» і не несуть відповідальності за шкоду. Це виключає подальше залучення ТОВ «Вудфлор» як цивільного відповідача. Як під час накладення арешту на нерухоме майно в березні 2025 року, так і через три місяці після звернення власника арештованого майна, жодній особі не було повідомлено про підозру. Це унеможливлює стягнення шкоди судом. Арешт майна за наведених у цьому клопотанні обставин явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна та завданнями кримінального провадження, а потреби досудового розслідування кримінального провадження не обґрунтовують продовження застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Тому клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню. Таким чином, у існуванні подальшого заходу забезпечення у вигляді арешту майна відпала потреба. Представник власника майна в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання у відсутність.

Прокурор в судове засідання не з`явився, просив розглянути у відсутність.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив такі обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Під час розгляду клопотання встановлено, що Відділенням розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001812 від 05.08.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України.

У зв`язку з цим, ухвалою Київського апеляційного суду від 27 травня 2025 року у справі №757/3031/25-к накладено арешт на комплекс нежитлових будівель загальною площею 2673,1 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ 212) та належать ТОВ «ВУДФЛОР» (), вартість яких не перевищує суми пред`явленого цивільного позову - 2632 000 гривень, із забороною розпорядження та відчуження..

Вказаний арешт на нерухоме майно накладався, оскільки воно відповідало критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та такий арешт по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володати своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, прокурором не надано суду доказів на підтвердження того, що арештоване майно містить сліди вчинення кримінального правопорушення та яким ознакам ст. 98 КПК України воно відповідає.

Відповідно до абз. 2 п. 2.6. Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Отже, арешт ухвалою суду на майно ТОВ «ВУДФЛОР» () накладено необґрунтовано, оскільки арешт накладено на майно особи яка, не має статусу підозрюваного або обвинуваченого.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому дим Кодексом.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-И). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статгі 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Разом з тим, при розгляді клопотання про скасування арешту слідчим не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у збереженні накладеного арешту.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання та скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. 174, 309 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити. Скасувати арешт, накладений ухвалою Київського апеляційного суду від 27 травня 2025 року у справі №757/3031/25-к на комплекс нежитлових будівель загальною площею 2673,1 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ 212) та належать ТОВ «ВУДФЛОР» (), вартість яких не перевищує суми пред`явленого цивільного позову - 2632 000 гривень, із забороною розпорядження та відчуження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1