КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/401/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 397/370/25 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 392 ч. 2 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому апеляційному провадженні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який здійснює захист обвинуваченої ОСОБА_6 , ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 14.05.2025, якою у межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 115 КК України, останній продовжено тримання під вартою на строк 60 днів до 12.07.2025.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Олександрівського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000001 від 01.01.2025 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України /ЄУН 397/370/25/.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, при наступних обставинах, як їх викладено у матеріалах клопотання: ОСОБА_6 , 01.01.2025, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись разом із ОСОБА_7 у будинку АДРЕСА_1 , у ході виниклої на ґрунті триваючих неприязних відносин сварки, реалізуючи раптово виниклий умисел на вбивство ОСОБА_7 , кухонним ножем, який взяла на столі, тримаючи його у правій руці, нанесла один удар в область грудної клітини; своїми діями спричинила тілесні ушкодження у вигляді рани грудної клітини в ділянці третього міжребір`я, по білягрудинній лінії зліва, що продовжується у рановий канал, проникаючий у ліву плевральну порожнину з наскрізним пораненням переднього краю верхньої частини лівої легені, поранення лівої легеневої артерії, навколосерцевої сорочки, правого передсердя серця, крововиливу у ліву плевральну порожнину, які згідно із висновком судово-медичного експерта №2 від 23.01.2025, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних у момент заподіяння; смерть ОСОБА_7 настала на місці від спричинених тілесних ушкоджень.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 , оскільки судове слідство триває, а строк дії попередньої ухвали про продовження тримання під вартою обвинуваченого закінчується.

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1), 3) ч. 1 ст. 177 КПК України, які не перестали існувати, враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке особливе тяжке, особу обвинуваченої, яка в цілому негативно характеризується, судима.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 , який здійснює захист обвинуваченої ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, застосувати щодо обвинуваченої запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби (з 23 години по 06 годину) або визначити заставу.

Свої вимоги умотивовує такими доводами.

Не взято до уваги доведеності обґрунтованості підозри: ОСОБА_7 притягався до адміністративної відвічальності за вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_6 , свідки підтверджували, що він постійно наносив ОСОБА_6 тілесні ушкодження. Призначено й проведення судової психологічної експертизи стосовно психологічного та емоційного стану ОСОБА_6 .

Не погоджується із тим, що судом не визначено заставу для обвинуваченої.

Обвинувачена має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, не має судимостей.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Згідно із ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Будучи належно повідомленими, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, про дату і час апеляційного розгляду, учасники судового провадження в судове засідання не з`явились, при цьому клопотань про відкладення апеляційного розгляду або про бажання брати участь під час апеляційного розгляду не надходило.

Обвинувачена, будучи належно повідомлена про дату і час апеляційного розгляду, не вносила клопотань та заяв про бажання присутності під час апеляційного розгляду.

Адвокат обвинуваченої ОСОБА_5 подав до суду апеляційної інстанції клопотання (№1526/25 від 03.06.2025), де просив проводити апеляційний розгляд за відсутності сторони захисту (його та його підзахисної обвинуваченої ОСОБА_6 ).

Отже, колегія суддів не убачає підстав, які б перешкоджали апеляційному розгляду за відсутності учасників судового провадження.

Прокуроркою ОСОБА_8 також скерована до суду апеляційної інстанції заява про проведення апеляційного розгляду при відсутності прокурора, висловившись при цьому про законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

У провадженні Олександрівського районного суду Кіровоградської області перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Як встановлено, судове слідство у даному кримінальному провадженні триває.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, насильницького, умисного, проти життя та здоров`я особи, а саме вбивства, при обтяжуючих покарання обставинах. Вчинення такого кримінального правопорушення карається позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, покарання, яке може загрожувати обвинуваченій ОСОБА_6 , про що обізнана остання, є об`єктивні підстави вважати про наявність реального ризику переховування обвинуваченої від суду, в тому числі на тимчасово окупованих й непідконтрольних державі територіях або ж обвинувачена, не обмежена у праві виїзду за кордон, може спробувати залишити країну.

Також заслуговують на увагу твердження обвинувачення та є правильними висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 , у разі застосування до неї запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, може незаконно впливати на учасників кримінального провадження, зокрема, у кримінальному провадженні призначено проведення експертизи, отже, як слушно зауважив суд першої інстанції, наявний ризик незаконного впливу на експерта з боку обвинуваченої.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_6 неодружена, безробітна, суспільно корисною працею не займається, джерела до існування або сталого доходу не має, негативно характеризується як особа, схильна до зловживання алкогольними напоями, аморальної поведінки, позбавлена батьківських прав щодо її трьох неповнолітніх дітей, притягалась до кримінальної відповідальності, міцних соціальних зв`язків не має.

Доводи щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_6 на даній стадії провадження оцінці не підлягають, оскільки вказане оцінюється слідчим суддею, судом під час досудового розслідування, коли особа має статус підозрюваного, однак, наразі ОСОБА_6 є обвинуваченою, їй пред`явлене обвинувачення і триває стадія судового слідства, під час якої судом вирішуватиметься доведеність її винуватості або навпаки, з огляду на досліджену сукупність доказів у справі.

Щодо доводів про визначення застави обвинуваченій, зауважується наступне.

Суд наділений правом не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування або щодо злочину, який спричинив загибель людини (ст. 183 КПК України).

Оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного вбивства, суд не допустив порушення кримінального процесуального закону, не визначивши заставу обвинуваченій.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який здійснює захист обвинуваченої ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 14.05.2025, якою у межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 115 КК України, останній продовжено тримання під вартою на строк 60 днів до 12.07.2025, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4