Справа № 185/7998/25
Провадження 1-кс/185/606/25
У Х В А Л А

22 липня 2025 року м. Павлоград

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Павлоград клопотання представника ТОВ «ДОНПРОММАР ЮВ» адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 75-12-05-24474 від 01.10.2012 року,

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2025 року через систему «Електронний суд» на адресу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області подано клопотання представника ТОВ «ДОНПРОММАР ЮВ» ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 75-12-05-24474 від 01.10.2012 року. Заявник просить скасувати арешт, накладений постановою Київського районного суду м. Донецька від 01.10.2012 року у справі № 4/523/2295/12 на банківські рахунки ТОВ «ДОНПРОММАР ЮВ», а саме: рахунок № НОМЕР_1 та рахунок № НОМЕР_2 в АТ «А-Банк».

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що арешт було накладено в межах кримінального провадження № 75-12-05-24474 від 01.10.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України, щодо громадянина ОСОБА_4 . Заявник зазначає, що ст. 205 КК України втратила чинність відповідно до Закону України № 101-IX від 18.09.2019 року, а тому підстави для арешту майна відпали. Крім того, за даними Офісу Генерального прокурора (відповідь від 09.05.2025 року № 25/3-663 вих.25), ГУ СУ Національної поліції України (відповідь від 08.05.2025 року № 171-аз/20/02-2025) та Бюро економічної безпеки України (відповідь від 15.05.2025 року № 11/6/4.7.1/13153-25к), кримінальне провадження № 75-12-05-24474 не обліковується в ЄРДР. Заявник також стверджує, що арешт перешкоджає господарській діяльності ТОВ «ДОНПРОММАР ЮВ», порушуючи право власності, гарантоване ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, вважає, що клопотання представника ТОВ «ДОНПРОММАР ЮВ» ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 75-12-05-24474 від 01.10.2012 року підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею.

Згідно з ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді, якщо заявник доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 132 КПК України, з моменту втрати чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, ухвала про застосування заходів забезпечення, передбачених пунктами 3-4-1, 8, 9 частини другої статті 131 цього Кодексу, припиняє свою дію.

Слідчий суддя встановив, що постанова Київського районного суду м. Донецька від 01.10.2012 року у справі № 4/523/2295/12 про арешт банківських рахунків ТОВ «ДОНПРОММАР ЮВ» була винесена в межах кримінального провадження № 75-12-05-24474 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України. Однак ст. 205 КК України втратила чинність відповідно до Закону України № 101-IX від 18.09.2019 року, що виключає можливість подальшого застосування заходів забезпечення, крім випадків збереження речових доказів.

Крім того, за даними Офісу Генерального прокурора, ГУ СУ Національної поліції України та Бюро економічної безпеки України, кримінальне провадження № 75-12-05-24474 не обліковується в ЄРДР, що свідчить про відсутність активного розслідування. Відсутність відомостей про провадження, а також ліквідація підрозділу ДФС, який його розслідував, підтверджують, що потреби досудового розслідування, які виправдовували б продовження арешту, відсутні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, і У статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року (далі Конвенція) зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи («Sporrong and Lonnroth v. Sweden», № 7151/75, № 7152/75, п. 73). Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності («Pressos Compania Naviera S.A. and others v. Belgium»), № 17849/91, п. 33).

У даному випадку арешт банківських рахунків, накладений у 2012 році, втратив законні підстави через декриміналізацію діяння.

Згідно з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження N 14-516цс19), Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що вона вже неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та вказала на таке:

Якщо арешт накладений за КПК України 2012 року на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №202/1452/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 504/1306/15-ц).

Втім, частини третя та четверта статті 174 КПК України 2012 року регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу).

З огляду на викладене, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання є обґрунтованим, оскільки підстави для продовження арешту майна відпали, а його збереження порушує права власника.

Частиною 3 ст. 309 КПК України передбачено, що ухвали слідчого судді про скасування арешту майна не підлягають оскарженню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 132, 170, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ТОВ «ДОНПРОММАР ЮВ» ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 75-12-05-24474 від 01.10.2012 року задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою Київського районного суду м. Донецька від 01.10.2012 року у справі № 4/523/2295/12 у кримінальному провадженні № 75-12-05-24474, на банківські рахунки ТОВ «ДОНПРОММАР ЮВ», а саме: рахунок № НОМЕР_1 та рахунок № НОМЕР_2 в АТ «А-Банк».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1