Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/299/2025 Справа № 641/1873/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілого ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

секретаря ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001238 від 25.10.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балтійська, Калінінградської області, РФ, громадянина України, пенсіонера, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

24.10.2023 приблизно о 19:00, ОСОБА_7 , керуючи власним технічно справним автомобілем «Renault Megan», р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Котляревського в м. Харкові зі сторони вул. Костичева та у напрямку вул. Зернової, зі швидкістю 15 км/год.

Під час руху, в районі перехрестя вул. Котляревського та вул. Зернової в м. Харкові, ОСОБА_7 , діючи необережно, порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України згідно з яким: п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»; та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який в цей час рухався зправа на ліво відносно його руху по нерегульованому пішохідному переходу-зебрі.

Внаслідок дорожньо-транспортної події згідно з висновком судово-медичної експертизи N?09-1559/2023 від 17.11.2023 пішоходу ОСОБА_3 спричинені тілесні ушкодження: закрита травма лівої гомілки у вигляді перелому зовнішнього виростка великогомілкової кістки, яка не є небезпечною для життя у момент заподіяння, що спричинило за собою тривалий розлад здоров?я понад 3-х тижнів (21 день) та належить до середнього ступеня тяжкості.

Порушення п. 18.1 Правил дорожного руху України водієм ОСОБА_7 , згідно з висновками автотехнічних експертиз ХНДЕКЦ МВС України № CE-19/121-24/5017-IТ від 28.02.2024 та № CE-19/121-24/5018-IT від 27.02.2024 перебувають у прямому причинному зв?язку з подією та її наслідками і виразилися в тому, що ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Renault Megan», р.н. НОМЕР_2 , під?їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований в районі перехрестя вул. Котляревського та вул. Зернової в м. Харкові на якому перебував пішохід, діючи не обережно, проігнорував зменшення швидкості, не вжив заходів, щодо зупинки транспортного засобу, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_3 , який в цей час рухався зправа на ліво відносно його руху по нерегульованому пішохідному переходу-зебрі, що спричинило вищевказані наслідки.

Потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні поданий ним цивільний позов до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. При цьому посилався на те, що протягом усього періоду лікування відчуває страждання фізичного характеру, оскільки характер травми та природа її лікування накладає значні обмеження на його можливості, спричиняє фізичний біль та примушує відчувати неповноцінність свого життя, вважає себе безпорадним, відчував сильне душевне хвилювання, а саме: на перших тижнях, самі прості способи особової безпорадності, як для військовослужбовця це не припустимо, під час військового стану. Протягом декількох місяців просив, зовсім сторонніх осіб купувати продукти харчування.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав повністю, та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, як зазначено вище, розкаявся у скоєному. Крім того, обвинувачений зазначив, що цивільний позов, а саме моральну шкоду визнає частково у розмірі 20 000 грн., оскільки є пенсіонером за віком, крім того, мешкає з дружиною, яка є теж пенсіонером та її пристарілою матір`ю.

Суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення-злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Слід зазначити, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи та ним не оспорюються.

Після роз`яснення учасникам судового розгляду наслідків застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, вони підтвердили відсутність оспорюваних ними обставин по справі та погодились, що в такому випадку вони будь позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення, визнане судом повністю доведеним, ніким не оспорюється.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Обвинувачений ОСОБА_7 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження. Так, вина ОСОБА_7 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення-злочину в судовому засіданні доведена повністю.

Таким чином, скоєне ОСОБА_7 24.10.2023 року кримінальне правопорушення, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_3 .

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 згідно зі ст.66 КК України, суд визнає, щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивчаючи відомості про особу обвинуваченого, суд встановив, що ОСОБА_7 раніше не судимий, пенсіонер, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих обставин, той факт, що обвинувачений в судовому засіданні вибачився перед потерпілим.

Відповідно до вимог ст. 61 КК України покарання у видів обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку.

З огляду на викладене вище, аналізуючи надані суду матеріали, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та відсутність обтяжуючих покарання обставин, приписи статей 50, 65 КК України, думку прокурора, яка просила суд призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді 1 року обмеження волі, із застосуванням положень ст. 75 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах, встановлених для даного виду покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, що буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Щодо цивільного позову ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди у розмірі 300000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Положеннями ст. 23 ЦК України передбачене право особи на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до Постанови ПВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 року (з наступними доповненнями та змінами) моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб.

З урахуванням викладеного, виходячи з душевних страждань та фізичного болю, які зазнав потерпілий, змін у його життєвих стосунках, порушення його покою, додаткових зусиль, які необхідні були для організації життя в цей період, враховуючи тяжкість скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення-злочину та наслідки для потерпілого, суд вважає розумним та справедливим цивільний позов в частині стягнення моральних збитків задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 20 000 грн.

Крім того, судом встановлено, що на момент вчинення злочину цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Renault Megane, д.р.н. НОМЕР_3 , яким керував обвинувачений ОСОБА_7 , була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №215638947, який укладений на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до вказаного Полісу, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю/здоров`ю 320000 грн; за шкоду, заподіяну майну 160000 грн., розмір франшизи 1500,00 грн.

Вказане вище, не позбавляє права потерпілого ОСОБА_3 звернутися до ПАТ «НАСК «Оранта» для відшкодування таких витрат.

Щодо відшкодування витрат, понесених потерпілим ОСОБА_3 на правничу допомогу у розмірі 48 000,00 грн., слід зазначити наступне.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно змісту із п. 3 ч. 1ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат належать до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат, в тому числі, належать витрати на правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

За змістом ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Згідно з п.4, 6, 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Закон від 05 липня 2012 року № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Закон від 05 липня 2012 року № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави.

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати

Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при

визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілим, цивільним позивачем та адвокатом ОСОБА_4 було укладено угоду № 23/05 про надання останнім правничої допомоги. Упродовж судового розгляду цей адвокат здійснював представництво його інтересів. Адвокат, як представник потерпілого та цивільного позивача підготував позовну заяву, які були подані до суду про відшкодування шкоди, в тому числі процесуальних витрат на правничу допомогу.

Розмір наданих послуг за цим договором встановлений у сумі 48 000 грн, які були сплачені потерпілим.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. (Постанова Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі №300/3178/20)

Згідно ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

Враховуючи особливості розгляду справи, її значення для учасників, враховуючи майновий стан обвинуваченого - пенсіонера, беручи до уваги клопотання захисника про зменшення розміру витрат на правову допомогу, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру, співмірності та складністю справи про вчинення кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про те, що розмір судових витрат, які підлягають стягненню слід зменшити, а саме: стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 витрати про надання правової допомоги у розмірі 10 000 грн.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи в сумі 7572,80 грн., відповідно до ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_7 .

Долю речових доказів, доказів-документів, вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 368,370,373,374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) грн. 00 коп., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Позов ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди в розмірі - 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 витрати по спдаті правової допомоги в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи у розмірі 7572,80 грн.

Речові докази:

- транспортний засіб марки Renault моделі Megane, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 вважати повернутим за належністю ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя - ОСОБА_1