ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7522/25
провадження № 1-кп/753/1610/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не маючого судимості, в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 , діючи в умовах воєнного стану, 26 березня 2025 року приблизно о 09 год., перебуваючи в торгівельному заді магазину «Аврора», що в м. Киві по вул. А.Вербицького, 7г, де здійснює господарську діяльність ТОВ «Вигідна покупка», скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно взяв з полиць вказаного магазину порошок для прання Losk Колор 2.4 кг у кількості 2 шт., загальною вартістю 581 грн. 66 коп., та утримуючи в лівій руці, направився до вхідних дверей даного магазину, де його протиправні дії помітила заступник адміністратора магазину ОСОБА_6 .

ОСОБА_2 , розуміючи, що його протиправні дії були помічені працівником магазину, продовжив виходити з магазину «Аврора», не розрахувавшись за вказаний товар. У свою чергу ОСОБА_6 за для припинення злочинних дій ОСОБА_2 , намагаючись його зупинити, схопила останнього руками за лівий рукав куртки, в якій він був, проте, ОСОБА_2 почав вириватися та втік з магазину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що 26 березня 2025 року о 9 год. він зайшов до магазину «Аврора», що в м. Києві по вул. Вербицького, де взяв 2 шт. порошку Losk, з яким направився до виходу, не розрахувавшись, проте його схопила дівчина і попросила зупинитись. Він проігнорував ці вимоги та пішов. Викрадене він продав і купив їжу.

Вартість викраденого, так як воно зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_2 не оспорює, розумів, що вчиняє злочин та його дії були викриті, однак на той час було скрутне матеріальне становище, він працював на будівництві, розраховував в той день на заробітну плату щоб купити собі та хворій матерів поїсти, але йому її не видали. Він дізнався, що матері залишилось жити пів року, грошей немає, перебуваючи в стресовому та розлюченому стані пішов до магазину щоб викрасти товар, який продати і купити мамі щось смачне. Зазначив, що він з матір`ю є внутрішньо переміщеними особами, він доглядає хвору матір, запевнив суд, що зробив для себе належні висновки, відшкодував завдані збитки та більше не буде вчиняти правопорушення у майбутньому.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_2 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та захисник не оспорюють фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна вчинене в умовах воєнного стану.

При обранні виду та міри покарання суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Обираючи ОСОБА_2 захід примусу, суд ураховує ступень тяжкості вчиненого правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК є тяжким, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття та повне відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, що обтяжує покарання, приходить до висновку, що останньому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Водночас, суд, вказані дві обставини, які пом`якшують покарання, вважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу винного, які зазначені у вироку, вважає за можливе на підставі ч. 1 ст. 69 КК України, призначити основне покарання за ч. 4 ст. 186 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в ч. 4 ст. 186 КК України.

Разом з тим, відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи зазначене, дані про особу ОСОБА_2 , який несудимий в силу ст. 89 КК України, є внутрішньо переміщеною особою, доглядає за хворою матір`ю, позицію потерпілого, його стан здоров`я, з урахуванням додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання, на переконання суду, дають підстави дійти до висновку про можливість досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_2 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку, встановленого у ст. 75 КК.

Суд уважає, що призначене ОСОБА_2 покарання відповідає вимогам КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та домірним вчиненому.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 та ч. 2 ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК і призначити йому покарання, з урахуванням положень ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_2 такі обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: лазерний диск - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження, кофту з шнурками - повернути власнику ОСОБА_2 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського Апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1