Справа № 503/1884/24
Провадження № 1-кп/503/47/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження) з власних технічних засобів за участю прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 та захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 обвинувальний акт разом із угодою про визнання винуватості, у кримінальному провадженні за №0000002 від 11.01.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Серби Кодимського району Одеської області, українця, громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, має на утриманні малолітню дитину, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До Кодимського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

На підставі обвинувального акту судом встановлено, що в березні 2024 року, але не пізніше 15.05.2024 року обвинувачений ОСОБА_4 дізнався від ОСОБА_6 про те, що син її подруги ОСОБА_7 , будучи громадянином України, за обставин, які від нього не залежали, а саме на підставі Указу Предизента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, що в подальшому був неодноразово продовжено, а також на підставі Указу Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» не має можливості у законному порядку перетнути державний кордон України через встановлені пункти пропуску, але має намір потрапити на територію Республіки Молдова, в обхід встановлених пунктів пропуску, за грошову винагороду, після чого у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на незаконне переправлення особи через державний кордон України з корисливих мотивів та він повідомив ОСОБА_6 , що зможе знайти особу, яка організує незаконне переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України.

У подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу,спрямованого на переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України обвинувачений ОСОБА_4 вступив у злочинну змову із невстановленою в ході досудового розслідування особою на ім`я ОСОБА_8 , який обізнаний про порядок перетину державного кордону України громадянами України та іноземними громадянами, у порушення Законів України: «Про державний кордон України», «Про прикордонний контроль», а також Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із змінами та Указу Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію».

У подальшому, обвинувачений ОСОБА_4 з метою реалізації умислу щодо переправлення соби через державний кордон України підшукув особу, яка мала бажання незаконно перетнути державний кордон України, а саме ОСОБА_7 .

Так, обвинувачений ОСОБА_4 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця в один із днів квітня 2024 року повідомив, шляхом здійснення телефонного дзвінка ОСОБА_6 про те, що знайшов особу, яка зможе переправити ОСОБА_7 через державний кордон України та повідомив ОСОБА_6 , що за переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України ОСОБА_4 необхідно заплатити грошову винагороду в сумі 10 000 доларів США, а також повідомив ОСОБА_6 про необхідність прибуття ОСОБА_7 до м. Кодима Подільського району Оедської області 15.05.2024 року, на що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 погодилися.

В подальшому обвинувачений ОСОБА_4 за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою, з корисливих мотивів, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 15.05.2024 року біля 11 години 00 хвилин по вул. Соборній в м. Кодима Подільського району Одеської області, на власному автомобілі марки «Daewoo Lanos» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ТН чорного кольору зустрів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яких доставив до околиць населеного пункту Шершенці (Кодимської ТГ) Подільського району Одеської області, що знаходиться в безпосередній близькості від лінії державного кордону України за координатами НОМЕР_8, де в подальшому надав ОСОБА_7 , вказівки та поради щодо напрямку та маршруту руху для незаконного перетину кордону, а сам з ОСОБА_6 поїхав на вищевказаному автомобілі у місто Кодима Подільського району Одеської області.

Виконуючи вказівки та поради обвинуваченого ОСОБА_4 , ОСОБА_7 в пішому порядку наблизився до лінії державного кордону України з Республікою Молдовою з метою її перетину, але був виявлений працівниками Державної прикордонної служби України.

У подальшому, обвинувачений ОСОБА_4 дізнавшись про те, що ОСОБА_7 було затримано під час спроби державного кордону України, висадив ОСОБА_6 в с. Серби Подільського району Одеської області з автомобіля марки «Daewoo Lanos» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ТН чорного кольору, а сам поїхав на цьому ж на транспортному засобі до м. Кодима Подільського району Одеської області, де 15.05.2024 року о 14 годині 17 хвилин був затриманий біля будинку №14 по вул. Садовій співробітниками Подільського РУП ГУ НП в Одеській області.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 332 КК України, як незаконне переправлення особи через державний кордон України, сприяння незаконному переправленню особи через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Під час судового розгляду, 09 червня 2025 року між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , якій на підставі ст.ст.36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України.

Відповідно до угоди про визнання винуватості прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 332 КК України, призначення основного покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, у виді 5 років позбавлення волі, із можливістю застосування положень ст.75 КК України та звільнення від відбування основного покарання із іспитовим строком.

Також прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідків невиконання угоди, передбачених ст. 476 КПК України та щодо умисного невиконання угоди про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, згідно обставин, які вказані в обвинувальному акті, повідомив про добровільність своєї позиції при укладенні угоди про визнання винуватості, розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження угоди, просив вказану угоду із прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 затвердити і призначити йому узгоджену в ній міру покарання.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 також не заперечувала проти затвердження укладеної угоди про визнання винуватості, також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, підтвердила в суді, що обвинувачений беззаперечно визнав обвинувачення в обсязі обвинувачення та погодився на призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі та звільнення від основного покарання на підставі ст.75 КК України

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_3 не заперечувала проти затвердження укладеної угоди про визнання винуватості та підтвердила, що вона укладена у її присутності та за її участю. При укладенні угоди права та свободи обвинуваченого ОСОБА_4 порушені не були.

Відповідно до правил ст. ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнав себе винуватим, згідно із ст.12 КК України є тяжким злочином.

Узгодженою угодою про визнання винуватості міра покарання для обвинуваченого установлена, з урахуванням характеризуючих даних обвинуваченого.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, повністю беззастережно визнав свою вину у скоєному, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, вчинив злочин, внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин (складні взаємовідносини в сімї, відсудність заробітку, негативні життєві умови, складне матеріальне становище, безробіття) та надавав викривальні покази щодо іншої особи, матеріали кримінального провадження стосовно якої виділено в інше провадження.

Крім того, відповідно до ст.66 КК України перелік обставин, що пом`якшують покарання не є вичерпним, тому суд має дискрецію при визначенні виду та міри покарання врахувати на користь засудженого ту чи іншу обставину, яка позитивно його характеризує.

Судом встановлено, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 виявив бажання перерахувати внесену в його інтересах заставу в розмірі 484 480 гривень для збору коштів на підтримку Збройних Сил України, що за клопотанням його захисника на підставі ували Кодимського районного суду від 09.05.2025 року була перерахована для вищевказаних потреб.

Так, у постанові у справі № 442/2407/22 від 19.07.2023 року Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду зробив висновок, що перерахування застави на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку ЗС України може розглядатися судом як пом`якшувальна обставина.

З огляду на вищевикладене, з метою дотримання принципу індивідуалізації призначення покарання, суд визнає таку обставину як пом`якшуючу відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 .

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 , повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 угоди, свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди та наслідки її не виконання.

Також судом встановлено, що за умовами даної угоди міра покарання визначена відповідно до вимог ст. 65 КК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Суд враховує, що у Постанові від 10.07.2018 року (справа №148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У Постанові від 14.06.2018 року (справа №760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у Постанові від 09.10.2018 року (справа №756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду, як вже було зазначено вище, визнаються і Європейським судом з прав людини.

Верховний суд зауважив, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

Відповідно до висновку Верховного суду від 27.04.2021 року у справі №712/4384/20 однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст.69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. Суди зобов`язані встановити не лише наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень статті 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Такий висновок зробив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в Постанові від 27.04.2021 (справа № 712/4384/20, провадження №51-548км21).

Отже, суд при вирішенні питання про можливість призначення покарання узгодженого сторонами угоди враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину, внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин (складні взаємовідносини в сімї, відсудність заробітку, негативні життєві умови, складне матеріальне становище, безробіття) та надання викривальних показів щодо іншої особи, матеріали кримінального провадження стосовно якої виділено в інше провадження, а також перерахування застави на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку ЗС України, відсутність тяжких наслідків злочину та обтяжуючих обставин, а тому за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважає, за можливе застосувати ч.1 ст. 69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.3 ст. 332 КК У країни у виді 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, тобто із звільненням його від відбування покарання з випробуванням і призначенням іспитового строку, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно вимог статті 77 КК України, враховуючи обставини справи, суд вважає неможливим призначити обвинуваченому ОСОБА_4 додаткове покарання, що передбачене в санкції частини 3 статті 332 КК України як обов`язкове, у виді конфіскації майна.

Щодо додаткового покарання передбаченого ч.3 ст.332 КК України - позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, суд констатує наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 69 КК України, суд вважає можливим не призначати обвинуваченому ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 залишити попередній, а саме особисте зобов`язання.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна підлягають скасуванню відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 377, ч.15 ст.615 КПК України суд,-

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 09 червня 2025 року між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 3ст. 332КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України та призначити йому основне покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 (пяти) років позбавлення волі, без конфіскації майна і без позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 з іспитовим строком обчислювати з дати ухвалення вироку суду, а саме з 10.07.2025 року.

Контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на орган пробації за місцем його проживання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 залишити попередній, а саме особисте зобов`язання.

Речові докази по справі: імітаційні засоби у вигляді грошових банкнот в сумі 10 000 доларів США, номіналом купюр по 100 доларів США, під № LB23277272G кожна, які поміщено до поліетиленового сейф-пакету №PSP 1087478 - повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Територія Цвєта» (м. Одеса, 65005, вул.Дальницька. 25, ); мобільний телефон марки «Xiaomi M4 Pro Black IMEI: НОМЕР_2 та ІМEI 2: НОМЕР_3 із сім-картою оператора «Київстар» НОМЕР_4 , що поміщено до поліетиленового сейф-пакету №PSP 1087595 - повернути ОСОБА_9 , мобільний телефон марки «POKO» моделі 220333QPG, чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_5 та ІМЕІ 2: НОМЕР_6 із сім-картою оператора «Київстар» № НОМЕР_7 , який поміщено до поліетиленового сейф-пакету PSP № 1287491 повернути ОСОБА_4 .

Заходи забезпечення у кримінальному провадженні у вигляді арешту, накладеного, згідно із ухвалами слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.05.2024 року

Роз`яснити ОСОБА_4 про його обов`язок виконання умов угоди про визнання винуватості від 09.06.2025 року та передбачену ст. 389-1 КК України кримінальну відповідальність за невиконання умов угоди про визнання винуватості.

Роз`яснити ОСОБА_4 про те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду з клопотанням про скасування вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга через Кодимський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з часу проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, а саме:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомоюстатті 474 цього Кодексу, в тому числі, нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертоюстатті 469 цього Кодексуугода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя

Кодимського районного суду ОСОБА_1