КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/6079/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/4193/2025 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 подану в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року в справі за клопотанням прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001150 від 26.03.2025,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2025 року прокурор Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту

Просив накласти арешт на транспортні засоби марки «Toyota Highlander" р.н. НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_2 ), який належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування ним, та марки «Lexus LS 460» д.н.з. НОМЕР_3 (VIN- НОМЕР_4 ) який належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування ним.

В обґрунтування клопотання зазначив, що слідчим відділом Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві розслідується кримінальне провадження № 0001150 від 26.03.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

До Дарницького УП ГУНП у м. Києві за вх. № 48107 надійшла 25.03.2025 заява адвоката ОСОБА_11 , в інтересах потерпілої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо внесення відомостей до ЄРДР, що внаслідок ДТП псажир ТЗ «Lexus» д.н.з. НОМЕР_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому на рівні задньо-латеральної стінки лівої верхньощелепної пазухи, лінійний перелом виличної кістки ліворуч, перелом верхньої щелепи, перелом дна очної ямки. Також встановлено, що дійсно 07.03.2025 приблизно 19:02 год., водій ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 керуючи автомобілем «Toyota Highlander" р.н. НОМЕР_1 рухався в крайній лівій смузі руху по проїзній частині вул. Михайла Драгоманова, зі сторони вул. Кошиця в напрямку вул. Анни Ахматової, навпроти буд. №38 допустив виїзд на смугу для руху зустрічного напрямку, де здійснив зіткнення з автомобілем марки ТЗ «Lexus LS 460» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної пригоди пасажир ОСОБА_12 отримала згідно медичної довідки у вигляді ЗЧМТ, забій м`яких тканин обличчя, забій м`яких тканин лівого гомілкового ступневого суглобу та після огляду була відпущена додому. (ЄО №25444 від 25.03.2025)

У кримінальному провадженні транспортні засоби «Toyota Highlander" д.н.з. НОМЕР_1 та Lexus LS 460» д.н.з. НОМЕР_3 визнано речовими доказами, оскільки вони зберегли на собі сліди вчинення даного злочину.

ТЗ «Toyota Highlander" р.н. НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_2 ) належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

ТЗ «Lexus LS 460» д.н.з. НОМЕР_3 (VIN- НОМЕР_4 ) належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (тел.: НОМЕР_5 ).

Прокурор зазначав, що у разі не накладання арешту на транспортні засоби «Toyota Highlander" д.н.з. НОМЕР_1 та «Lexus LS 460» д.н.з. НОМЕР_3 , в ході досудового розслідування, це може призвести до знищення слідів та пошкоджень, шляхом їхнього ремонту і до втрати даних речових доказів.

Просив накласти арешт з метою збереження доказів - слідів, що виникли на них в результаті даної ДТП, та запобігання можливості приховування, ремонту, пошкодження, псування, знищення, відчуження даних транспортних засобів.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 31.03.2025 клопотання прокурора задоволено.

Накладено арешт на транспортні засоби марки «Toyota Highlander» р.н. НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_6 ), який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , та марки «Lexus LS 460» д.н.з. НОМЕР_3 (VIN- НОМЕР_4 ), який належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування ними.

В ухвалі зазначено, що наведені прокурором у клопотанні доводи свідчать, що вказані транспортні засоби мають відношення до кримінального провадження, та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що прокурором доведено необхідність накладення арешту на майно, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах власника майна ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.

Просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року.

Оскаржувану ухвалу про накладення арешту на майно змінити, позбавити власника права на відчуження, розпорядження транспортним засобом марки «Toyota Highlander» р.н. НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_6 ), який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , а в іншій частині ухвалу залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що слідчий суддя неповно та однобічно дослідив обставини справи.

Власник майна не був повідомлений про розгляд клопотання про арешт його транспортного засобу, що позбавило його можливості надати заперечення та пояснення.

Крім того слідчим суддею, під час розгляду клопотання, було допущене порушення вимог частини 1 статті 409 КПК України та пунктів 1, 2 частини 1 статті 411 КПК України.

Вважає, що слідчий суддя став на бік обвинувачення, фактично повторивши твердження із клопотання про арешт майна, обмеживши конституційне право власника на користування майном.

Майно, на яке просив накласти арешт прокурор, не відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, а саме клопотання містить лише формальні посилання на статтю 170 КПК України із приховуванням дійсного технічного стану транспортного засобу на момент звернення із клопотанням до суду.

Транспортний засіб ОСОБА_8 не може зберігати на собі сліди правопорушення, оскільки вже був відновлений задовго до моменту внесення відомостей до ЄРДР та звернення до суду із клопотанням про арешт майна.

Звертає увагу на те, що орган досудового розслідування не міг не мати інформації про повний ремонт та відновлення автомобіля «Toyota Highlander» р.н. НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_6 ).

У клопотанні зазначений новий власник майна ОСОБА_8 , а відповідно, всі відомості про стан автомобіля, у тому числі про пошкодження, якби такі були, відображалися б у системах сервісного центру МВС, до якої має доступ орган досудового розслідування.

Переконаний, що відсутні правові підстави для накладення арешту на майно ОСОБА_8 у повному обсязі, оскільки транспортний засіб «Toyota Highlander» р.н. НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_6 ), з 14.03.2025 не містить на собі слідів кримінального правопорушення. Автомобіль був повністю справним, відремонтованим та відновленим ще до початку досудового розслідування.

Просив поновити строки на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що матеріали справи № 753/6079/25 не містять ніякої інформації стосовно спроби повідомити власника майна - ОСОБА_8 про розгляд клопотання про арешт майна.

Оскаржувана ухвала була отримана власником майна поштовим відправленням (копія конверту додана) лише 16.05.2025, при цьому з поштового штампу на конверті видно, що ухвала була відправлена ОСОБА_8 . 19.04.2025

Власник майна ОСОБА_8 у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Колегія суддів приходить до висновку про можливість поновлення строку ОСОБА_8 на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечувала проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві розслідується кримінальне провадження № 0001150 від 26.03.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до Дарницького УП ГУНП у м. Києві за вх. № 48107 надійшла 25.03.2025 заява адвоката ОСОБА_11 , в інтересах потерпілої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо внесення відомостей до ЄРДР, що внаслідок ДТП пасажир ТЗ «Lexus» д.н.з. «Lexus LS 460» д.н.з. НОМЕР_3 (VIN- НОМЕР_4 ) отримала тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому на рівні задньо- латеральної стінки лівої верхньощелепної пазухи, лінійний перелом виличної кістки ліворуч, перелом верхньої щелепи, перелом дна очної ямки.

Також встановлено, що 07.03.2025 приблизно 19:02 год., водій ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , керуючи автомобілем «Toyota Highlander» р.н. НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_6 ) рухався в крайній лівій смузі руху по проїзній частині вул. Михайла Драгоманова, зі сторони вул. Кошиця в напрямку вул. Анни Ахматової, навпроти буд. №38 допустив виїзд на смугу для руху зустрічного напрямку, де здійснив зіткнення з автомобілем марки ТЗ «Lexus LS 460» д.н.з. НОМЕР_3 (VIN- НОМЕР_4 ) під керуванням водія ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внаслідок даної пригоди пасажир ОСОБА_12 ТЗ «Lexus LS 460» д.н.з. НОМЕР_3 отримала у вигляді ЗЧМТ, забій м`яких тканин обличчя, забій м`яких тканин лівого гомілкового ступневого суглобу, та після огляду була відпущена додому, що підтверджується медичною довідкою (ЄО №25444 від 25.03.2025).

У кримінальному провадженні ТЗ «Toyota Highlander» р.н.НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_6 ) та «Lexus LS 460» д.н.з. НОМЕР_3 (VIN- НОМЕР_4 ) визнано речовими доказами, оскільки вони зберегли на собі сліди вчинення даного злочину.

ТЗ «Toyota Highlander» р.н. НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_6 ) належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

ТЗ «Lexus LS 460» д.н.з. НОМЕР_3 (VIN- НОМЕР_4 ) належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Не застосування, в ході досудового розслідування, накладання арешту на ТЗ «Toyota Highlander» р.н. НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_6 ) та «Lexus LS 460» д.н.з. НОМЕР_3 (VIN- НОМЕР_4 ), може призвести до їхньго ремонту і таким чином до втрати слідів та пошкоджень даних речових доказів.

Таким чином в ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на ТЗ «Toyota Highlander» р.н. НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_6 ) «Lexus LS 460» д.н.з. НОМЕР_3 (VIN- НОМЕР_4 ) з метою збереження цих транспортних засобів - як речових доказів, а також збереження як доказів слідів, що виникли на них в результаті даної ДТП, тобто з метою запобігання можливості приховування, ремонту, пошкодження, псування, знищення, відчуження даних транспортних засобів.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, враховуючи наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Так, постановою слідчого від 26.03.2025 в кримінальному провадженні ТЗ «Toyota Highlander" р.н. НОМЕР_1 та «Lexus LS 460» д.н.з. НОМЕР_3 визнано речовими доказами, оскільки вони зберегли на собі сліди вчинення даного злочину.

Ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вилучене майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно яке визнано речовими доказами.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не встановила. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Щодо доводів апелянта, що ОСОБА_8 не є стороною у кримінальному провадженні, то колегія зауважує на тому, що арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що метою арешту майна є збереження речових доказів та забезпечення подальшого повного, всебічного та об`єктивного розслідування вказаного кримінального провадження.

Відтак, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Колегія суддів вважає висновки слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про арешт майна не спростовуються доводами апеляційної скарги, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Прокурором при розгляді клопотання було доведено, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, та є речовим доказом, оскільки може містити у собі інформацію щодо обставин, які встановлюються у даному кримінальному провадженні, відтак висновок слідчого судді про накладення арешту на даний об`єкт відповідає вимогам кримінального процесуального закону та прав власника майна не порушує.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження, відтак ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 подану в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4