У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2025 року про відмову у задоволенні скарги представника ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги представника ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її скаргу від 08.04.2025 р., якою зобов`язати посадових осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, внести до ЄРДР відомосоті про вчинення відносно ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 146, 146-1, 397 КК України.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

Представник зазначає, що нею 04.04.2025 р., засобами електронного зв`язку, до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві подано заяву про вчинення уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 146, 146-1 КК України, а також ІНФОРМАЦІЯ_2 кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 146, 397 КК України, відносно ОСОБА_5 .

У заяві наведені обставини вчиненого відносно ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, а також вимоги щодо проведення слідчих дій. Однак, у встановлені КПК України строки, уповноважені особи Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві не надали документа на підтвердження прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та реєстрації заяви в ЄРДР.

Представник звертає увагу на те, що положення ч. 1 ст. 214 КПК України зобов`язують слідчого внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, у разі встановлення обставин, що можуть свідчити про вчинення злочину, а відповідно до вимог ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий зобов`язаний прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення, і відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом з тим, слідчий суддя не перевірив факту бездіяльності посадових осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві та не звернувся із запитом, щодо надання матеріалів за фактом розгляду її заяви.

На думку представника, КПК України не передбачено іншого порядку перевірки обставин викладених у заяві про вчинення кримінального правопорушення, окрім як в ході проведення досудового розслідування, яке розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Апелянт вважає, що невірне зазначення слідчим суддею про не отримання інформації від посадових осіб Відділення поліції № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, свідчить про формальний розгляд скарги та не встановлення всіх обставин справи.

Апелянт просить врахувати, що не була присутня в суді першої інстанції під час розгляду скарги, а копію ухвали слідчого судді отримала 15.04.2025 р.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

До Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга представника заявника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей, після отримання заяви про вчинення кримінальних правопорушень.

Скарга обґрунтована тим, що 04.04.2025 р. представник ОСОБА_6 звернулась до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, із заявою про вчинення посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 146 КК України незаконне позбавлення волі або викрадення людини та ст. 146-1 КК України насильницьке зникнення, а також вчинення уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 146 КК України незаконне позбавлення волі або викрадення людини та ст. 397 КК України втручання в діяльність захисника чи представника особи відносно ОСОБА_5 , проте, станом на час подання цієї скарги документа не надано, ані на підтвердження прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та її реєстрації в ЄРДР, ані пам`ятки про процесуальні права та обов`язки ОСОБА_5 як потерпілого.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя, врахувавши вимоги ст. 214 КПК України та обставини викладені у заяві, дійшов висновку, що заява представника ОСОБА_6 не містить обставин, які б могли об`єктивно свідчити про наявність ознак кримінальних правопорушень та підтверджували реальність конкретної події злочину, за такого відсутні підстави для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою представника ОСОБА_6 , а наведені у заяві обставини вчинених кримінальних правопорушень, є суб`єктивним ставленням заявника до діяльності посадових осіб ТЦК та СП в АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали надані судом, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

За вимогами ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених заявником, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Згідно ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин, є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР. При цьому, реальність конкретної події злочину має визначатись наявністю об`єктивних даних, що свідчать про ознаки об`єктивної сторони злочину, тобто даних про наявність суспільно небезпечного діяння для злочинів з формальним складом та, додатково, даних про наслідки для злочинів з матеріальним складом.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 р. відмітив, що КПК України передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Аналіз зазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Як вбачається з матеріалів провадження, у скарзі, на бездіяльність посадових осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, представник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 зазначила, що посадові особи вказаного управління не виконали вимоги чинного законодавства, а саме не внесли до ЄРДР відомості про вчинення кримінальних правопорушень з її заяви від 04.04.2025 р.

У заяві представник ОСОБА_6 зазначала про можливі неправомірні дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , якими незаконно затримано та позбавлено волі або викрадено ОСОБА_5 , що, на думку представника, свідчить про вчинення посадовими особами вказаних центрів кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 146, 146-1 КК України, а також, у зв`язку з не допуском її до ОСОБА_5 вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 397 КК України.

Врахувавши зміст заяви про вчинення кримінальних правопорушень, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність обставин, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 146, 146-1, 397 КК України, а відтак і відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР за заявою представника ОСОБА_6 , оскільки наведені у заяві обставини є суб`єктивним ставленням представника до діяльності посадових осіб ТЦК та СП.

З таким висновком слідчого судді погоджується і апеляційний суд, оскільки наведені у заяві представника ОСОБА_6 обставини не свідчать про вчинення працівниками РТЦК та СП кримінальних правопорушень, а вказують на здійснення ними законної діяльності направленої на організацію та забезпечення в установленому порядку своєчасного оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, в тому числі здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України.

Крім того, твердження представника про незаконне позбавлення ОСОБА_5 свободи не відповідає дійсності, є явно надуманим та таким, що перешкоджає здійсненню призову громадян на військову службу під час мобілізації, оскільки призов громадян на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу та особисту недоторканість, гарантоване Конституцією України, а є обов`язком громадянина України на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Доводи представника про те, що заявник ОСОБА_5 є особою, яка не підлягає призову, у зв`язку з чим, в діях працівників ТЦК та СП наявний склад кримінальних правопорушень є безпідставними, оскільки вказані дії працівників ТЦК та СП, у разі наявності сумнівів в їх правомірності, можуть бути оскаржені в адміністративному порядку.

Посилання апелянта на те що, викладені в заяві відомості про вчинення кримінальних правопорушень підлягали обов`язковому внесенню в ЄРДР і слідчий повинен був розпочати досудове розслідування, є неспроможними з огляду на наступне.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.

Разом з тим, зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що обов`язок зареєструвати заяву не є обов`язком зареєструвати відомості з цієї заяви в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та законодавцем чітко розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч. 1 ст. 214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч. 4 ст. 214 КПК України.

За таких обставин, відсутні підстави для внесення до ЄРДР відомостей за заявою представника ОСОБА_6 , а тому слідчий суддя дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні її скарги, апеляційна скарга є необґрунтованою, і апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 406, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2025 року про відмову у задоволенні скарги представника заявника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення залишити без змін, апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3