Номер провадження: 11-сс/813/1244/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 09.06.2025, якою було залишено без задоволення скаргу заявника ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою про вчинення кримінального правопорушення

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні скарги заявника ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_6 від 26.05.2025 про вчинення слідчим СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що ТУ ДБР, розташоване в м. Миколаєві вже не є розпорядником повідомлення ОСОБА_6 від 26.05.2025, зареєстрованого 27.05.2025 за №К-801/мк, у зв`язку із перенаправленням цієї заяви 28.05.2025 з ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві до ГУНП в Одеській обл. для організації проведення ретельної перевірки викладених у повідомлені обставин.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на допущення слідчим суддею порушень вимог кримінального процесуального закону з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 13.05.2025 було зобов`язано слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. розглянути його, тобто ОСОБА_6 , клопотання від 28.04.2025 та повідомити заявника про результати розгляду такого клопотання, проте зазначене рішення суду станом на теперішній час не виконано, що й послугувало відповідною підставою для його звернення до ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві;

- слідчим суддею не було враховано того, що, в порушення імперативних вимог ст. 214 КПК України, його заява була розглянута як звернення в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», що є недопустимим для повідомлень, що містять ознаки кримінального правопорушення;

- слідчим суддею не було здійснено повну та обґрунтовану оцінку доказів, зазначених у його скарзі, натомість, було помилково застосовано принцип преюдиції із посиланням на ухвалу іншого слідчого судді від 27.12.2024 у справі №947/37528/24 як на джерело права.

Посилаючись на викладені обставини, заявник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вимоги скарги.

В судове засідання апеляційного суду заявника ОСОБА_6 не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, натомість, в апеляційній скарзі просив апеляційний розгляд проводити без його участі у зв`язку зі значною відстанню між м. Одеса та м. Херсон, де він постійно проживає та де ведуться активні бойові дії, його фізичним та матеріальним станом.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду також не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подавав.

Враховуючи неявку заявника та прокурора в судове засідання, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд проводити без участі учасників провадження та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз вищевикладеного судового рішення дає підстави дійти висновку про те, що воно вимогам зазначеної вище норми кримінального процесуального закону не відповідає з огляду на наступні обставини.

За приписами ч. 1 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

При цьому, ч. 2 ст. 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі аналізу змісту скарги, поданої в порядку ст. 303 КПК України заявником ОСОБА_6 до суду 1-ої інстанції 05.06.2025 (а.с. 1-4) вбачається, що останній оскаржує бездіяльність уповноважених посадових осіб ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою від 26.05.2025 про вчинення слідчим СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

При цьому, до поданої скарги заявником ОСОБА_6 було долучено копію його заяви від 26.05.2025 про вчинення кримінального правопорушення, в якій останній зазначив про те, що ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 13.05.2025 у справі №947/16730/25 було зобов`язано слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. у к/п №0001568 від 26.04.2014 розглянути клопотання ОСОБА_6 від 28.04.2025 та повідомити заявника про результати розгляду клопотання у строк, визначений ч. 1 ст. 220 КПК України, проте станом на 26.05.2025 зазначене судове рішення слідчим виконано не було (а.с. 11-12).

На переконання заявника, в діях слідчого наявні ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Залишаючи без задоволення скаргу заявника ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених посадових осіб ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою про вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя зауважив на тому, що ТУ ДБР, розташоване в м. Миколаєві не є розпорядником повідомлення ОСОБА_6 від 26.05.2025 у зв`язку із перенаправленням такого повідомлення до ГУНП в Одеській обл. (а.с. 16).

Разом із тим, колегія суддів не погоджується із таким висновком слідчого судді з огляду на наступні обставини.

Звертаючись до уповноважених державних органів із заявою, повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, особа очікувано перебуває в межах належної правової процедури, забезпечення якої є одним із завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК України).

За змістом ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Системний аналіз положень ст. 214 КПК України, свідчить про те, що слідчий або прокурор, отримавши повідомлення, яке містить достатні відомості про вчинення злочину, зобов`язаний внести відомості за такою заявою до ЄРДР навіть у випадку, коли викладені у заяві дані свідчать про те, що злочин не віднесено до його компетенції. І вже потім, на виконання принципу безумовного дотримання правил підслідності, відповідно до ч. 2 ст. 218 КПК України, має передати матеріали такого кримінального провадження до іншого органу досудового розслідування, за рішенням прокурора. Тобто такі дії слідчий, прокурор уповноважений вчинити лише після внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а не до цього.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції кореспондується із правовим висновком, викладеним у постанові ККС у складі ВС від 23.11.2021 у справі №332/1189/18 (провадження №51-3979км21), відповідно до якого ст. 214 КПК України не передбачає можливості не вносити відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, якщо воно не підслідне певному органу.

Таким чином, чинний кримінальний процесуальний закон не зобов`язує заявника знати правила предметної або територіальної підслідності кримінальних правопорушень, а наділяє його правом на звернення із заявою до будь-якого органу досудового розслідування із заявою про кримінальне правопорушення.

Натомість, вимоги ст.ст. 36, 214, 216, 218 КПК України, за умови встановлення обставин, що кримінальне правопорушення не підслідне органу досудового розслідування, до якого особа звернулась із заявою, кримінальний процесуальний закон передбачає процедуру передачі кримінального провадження належному органу після внесення відповідних відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування.

За встановлених обставин, факт відмови слідчого судді в задоволенні скарги заявника ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого стосовно невнесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення з підстави відсутності в розпорядженні ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві такого повідомлення у зв`язку із його перенаправленням до іншого органу досудового розслідування не ґрунтується на вимогах чинного кримінального процесуального закону.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що, відмовляючи в задоволенні скарги заявника ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого щодо невнесення до ЄРДР відомостей, слідчий суддя допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило йому постановити законне та обґрунтоване судове рішення, та, як наслідок, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Водночас, проаналізувавши скаргу заявника ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого та долучені до неї матеріали, колегія суддів доходить наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Частина 4 ст. 214 КПК України встановлює, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Згідно із п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, серед іншого, до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналогічні положення містяться в п. 2 Розділу II «Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженого Наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020, відповідно до якого відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи викладене, колегія суддів наголошує на тому, що внесенню відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування має передувати діяльність, спрямована на перевірку заяви чи повідомлення задля встановлення обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, оскільки чинне кримінальне процесуальне законодавство дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень саме про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

В цьому контексті колегія суддів наголошує на правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 (справа №818/1526/18), відповідно до якої у межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Так, в своїй скарзі заявник ОСОБА_6 посилається на наявність в діях слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України (невиконання судового рішення), пов`язаного із невиконанням ухвали слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 13.05.2025 у справі №947/16730/25, якою слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. було зобов`язано розглянути його клопотання від 28.04.2025 та повідомити заявника про результати розгляду клопотання у строк, визначений ч. 1 ст. 220 КПК України в межах к/п №0001568 від 26.04.2014.

Разом із тим, до поданої скарги заявником ОСОБА_6 було долучено копію відповіді ст. слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 за вих. №37256-2025 від 26.05.2025, відповідно до якої ст. слідчим СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. потерпілому ОСОБА_6 раніше вже була надана відповідь на його клопотання від 29.04.2025 за вх. №К-1400, яка була спрямована на електронну адресу потерпілого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Зазначені обставини, вочевидь, послугували підставою для констатації уповноваженими посадовими особами ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві відсутності в заяві ОСОБА_6 від 26.05.2025 про вчинення кримінального правопорушення будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення працівником правоохоронного органу кримінального правопорушення, та скерування такої заяви до ГУНП в Одеській обл. для проведення відповідної перевірки стосовно можливих протиправних дій працівника СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. (а.с. 8-9).

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить переконання про те, що в поданій ОСОБА_6 заяві не наведено переконливих обставин, які б свідчили про вчинення слідчим СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 кримінального правопорушення, пов`язаного із невиконання судового рішення, натомість, долучені заявником до скарги матеріали свідчать про протилежне, зокрема, про розгляд слідчим поданого ОСОБА_6 клопотання, внаслідок чого підстави для задоволення відповідної скарги заявника судом апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, згідно з вимогами ч. 1 ст. 412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, з урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга заявника підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню як така, що постановлена із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, із постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні скарги заявника ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою від 26.05.2025 про вчинення слідчим кримінального правопорушення з підставі, викладених апеляційним судом вище.

Керуючись ст.ст. 24, 214, 303, 307, 309, 370, 404, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 09.06.2025, якою залишено без задоволення скаргу заявника ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою від 26.05.2025 про вчинення кримінального правопорушення - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги заявника ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_6 від 26.05.2025 про вчинення слідчим СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4