Номер провадження: 11-сс/813/1560/25
Справа № 494/234/25 1-кс/494/371/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 29.07.2025, якою в межах к/п № 0000062 від 28.01.2025 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лоскутівка Попаснянського р-ну Луганської обл., громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 6 ст. 152, ч. 2 ст. 301 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.09.2025 включно, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 та стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.09.2025 включно, без визначення застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя виходив з того, що обставини щодо суті обвинувачення ОСОБА_7 , в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення, в порядку визначеному КПК України, доказами; під час судового засідання встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. На підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя вирішив не визначати розмір застави.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не погодилась із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її необґрунтованість оскільки суд не врахував, що:

- обвинувачений хоча і був раніше судимий, але за статтями, не пов`язаними із застосуванням насильства або погрозами життю та здоров`ю інших осіб;

- обвинувачений не перебував у розшуку, має міцні соціальні зв`язки та до моменту затримання проживав зі своєю сім`єю, має фактичне та зареєстроване місце проживання, брав участь в матеріальному забезпеченні сім`ї та догляді за молодшими братами та сестрами;

- з протоколів допиту потерпілої очевидно, що потерпіла не остерігалася його ані в період зазначених подій, ані після відкриття кримінальних правопорушень, на погляд обвинуваченого ставилась до нього дружньо та певним чином відповідала взаємністю;

- гіпотетичні зміни в показах малолітньої потерпілої, у разі можливого впливу перебування обвинуваченого під домашнім арештом, не можуть потягнути зміну правової кваліфікації інкримінованих йому злочинів, тому цей ризик уявний.

За таких обставин захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести нову, якою застосувати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Захисник та прокурор про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, прокурор ОСОБА_9 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, на підставі вимог ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за їх відсутності та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За наслідками апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За обставинами даного кримінального провадження 21.07.2025 обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 був переданий для розгляду до суду.

На даній стадії кримінального провадження апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, яка буде перевірена за результатами дослідження обставин, викладених в обвинувальному акті та оцінки доказів, наданих стороною обвинувачення, на підставі чого судом буде ухвалене відповідне рішення щодо обвинуваченої особи.

ОСОБА_7 пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених: ч. 4 ст. 153 КК України, а саме, у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої людини(сексуальне насильство), щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років; ч. 6 ст. 152 КК України, а саме, у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, особою, яка раніше вчинила злочин передбачений ч. 4 ст. 153 КК України; ч. 2 ст. 301 КК України, а саме, у виготовленні відеопродукції порнографічного характеру з метою розповсюдження та її розповсюдженні серед неповнолітніх; ч. 2 ст. 156 КК України, а саме, у вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

За приписами ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Апеляційний суд погоджується з твердженням суду першої інстанції щодо наявності ризиків у вказаному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 , передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні декількох злочинів, в тому числі особливо тяжкому злочині, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

Отже, з врахуванням суворості можливого покарання та специфіки злочинів стосовно малолітньої особи, пов`язаних із застосуванням насильства, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_7 , який був неодноразово судимий, апеляційний суд констатує існування ризику його переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Одночасно, апеляційний суд погоджується з твердженням слідчого судді щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, так як обвинуваченому відомі адреси мешкання малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . Він вже здійснював на них вплив як під час вчинення злочину, так і після його вчинення на свідка ОСОБА_10 , шляхом погроз та пошкодження майна, а саме шляхом порізу автомобільних шин на автомобілі ОСОБА_10 , а також шляхом впливу на знайомих та однокласників потерпілої ОСОБА_10 з метою погіршення життя потерпілої та спричинення їй тілесних ушкоджень, а тому обвинувачений, перебуваючи на свободі, для уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності, шляхом залякування, погроз чи вмовляння може вплинути на потерпілого і свідків та їх рідних для того, щоб останні змінили свої покази у кримінальному провадженні. Вказані обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження та не були спростовані стороною захисту.

Як було вище зазначено, обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово судимий, є військовослужбовцем за контрактом в/ч НОМЕР_1 та знаходиться на посаді стрільця-помічника гранатометника 2 штурмового спеціалізованого відділення 3 штурмового спеціалізованого взводу 1 спеціалізованої роти та неодноразово вчиняв злочини проти встановленого порядку несення військової служби. Разом з тим, знову вчинив злочин, що підтверджує існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому, під час констатації наявності даного ризику визначальним є не вчинення такого ж злочину, або подібного за своїми характеристиками, а достатньо лише факту вчинення ще одного злочину, що само по собі підтверджує висновок ймовірності вчинення іншого кримінального правопорушення.

Отже, оскільки за обставинами даного кримінального провадження встановлена наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшились на даній стадії кримінального провадження, тому продовження строку тримання під вартою є виправданим та цілком відповідає приписам процесуального законодавства. Застосування більш м`якого запобіжного не зможе забезпечити мети та виконання завдань кримінального провадження та належну поведінку обвинуваченого.

Наявність міцних соціальних зв`язків, судимості за інші злочини, не пов`язані з насильством, наявність фактичного та зареєстрованого місця проживання тощо в системному взаємозв`язку зі специфікою злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, суворістю можливого покарання, поведінкою обвинуваченого та вище наведеними доказами здійснення впливу на потерпілу, її сім`ю, свідків, не спростовують існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть слугувати підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Поведінка потерпілої належить до оцінки доказів по суті справи та не є предметом дослідження на даній стадії провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом з тим, за приписами п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи наведені вище обставини, поведінку обвинуваченого, специфіку злочинів, які йому інкримінуються, його характеристики, неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді не визначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченогоОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 29.07.2025, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 6 ст. 152, ч. 2 ст. 301 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.09.2025 включно, без визначення застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4