ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2692/23 Номер провадження 11-кп/814/450/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава матеріали кримінального провадження № 0000623 від 09.03.2023 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та в її інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15.06.2023 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, освіта середня спеціальна, не працюючої; не судимої,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.115 КК України на 7 років позбавлення волі.

За вироком суду 09.03.2023 в обідній час, більш точного часу досудовим слідством не встановлено, обвинувачена ОСОБА_8 перебувала у квартирі АДРЕСА_2 , разом зі своїм сином ОСОБА_9 , де вони вживали спиртні напої. Коли син ОСОБА_9 пішов відпочивати, додому повернувся чоловік обвинуваченої ОСОБА_10 , і, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними виникла сварка.

У ході сварки, обвинувачена ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_10 висловлювали один одному словесні образи, зазначена сварка перейшла в бійку, внаслідок чого у обвинуваченої ОСОБА_8 через отримані образи виник умисел спрямований на умисне вбивство ОСОБА_10 з мотивів неприязних стосунків. З метою реалізації свого протиправного умислу, обвинувачена ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, та бажаючи їх настання, діючи з мотивів особистої неприязні, схопила правою рукою зі столу кухонного ножа, та нанесла ним ОСОБА_10 три удари.

Від отриманого ножового поранення ОСОБА_10 помер на місці події у коридорі квартири.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 155 від 31.03.2023, на тілі трупа ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, від яких настала смерть ОСОБА_10 внаслідок проникаючого, сліпого, колото-різаного поранення лівої половини грудної клітини, з ушкодженням верхньої долі лівої легені, яке ускладнилось гострою внутрішньою та зовнішньою крововтратою.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить кваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_8 за ст.118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, та призначити останній покарання у виді років позбавлення волі.

Зазначає, що загиблий ОСОБА_10 зловживав спиртними напоями, неодноразово вчиняв сварки та бійки з потерпілою, за що притягувався до адміністративної відповідальності. У зв`язку з цим, під час чергової сварки, у обвинуваченої були розумні підстави вважати, що ОСОБА_10 може завдати їй тілесні ушкодження або позбавити її життя.

Обвинувачена ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просила пом`якшити призначене судом покарання. Зазначає, що на момент вчинення злочину не мала наміру заподіяти смерть своєму чоловіку, а лише захищала себе, жалкує про вчинений злочин та щиро розкаюється за свій вчинок.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статті 374 КПК України При цьому відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, експерті висновки.

Колегія суддів відкидає апеляційні твердження захисника про вчинення вбивства при перевищенні меж необхідної оборони, та вважає, що такі твердження сторони захисту спростовуються матеріалами кримінального провадження та виходить з наступного.

Правовими підставами регламентуючими право особи на самозахист від протиправних посягань є ч. 3 ст. 27 Конституції України, за якою кожен має право захищати своє життя і здоров`я від протиправних посягань, а також ч. 1 ст. 36 КК України за якою під необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Правові рекомендації з цього питання, викладені і в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону». За ними суду слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

За ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених ст. 118, 124 КК України. На відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 115 ч. 1 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК, є мотив діяння, а саме: захист винної особи її охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання, відповідальність за яке настає лише у випадку перевищення особою, яка захищається, меж необхідної оборони.

Умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання. Отже, визначаючи форму вини та спрямованість умислу винної особи, якою характеризується позбавлення життя потерпілого, необхідно виходити з обставин, встановлених під час кримінального провадження, зокрема: характеру дій обвинуваченого, внаслідок яких потерпілого позбавлено життя; обстановки, яка передувала вчиненню злочину, знаряддя злочину; локалізації тілесних ушкоджень; поведінки обвинуваченого стосовно потерпілого до та після вчинення злочину. Визначальним у таких випадках є встановлення судом мети, мотиву дій винної особи та її суб`єктивного ставлення до наслідків своїх дії.

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони є специфіка його мотиву, прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я, права того, хто обороняється чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж необхідної оборони не може бути зумовлене наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, помсту, страх, тощо. Існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Отже, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи обставини справи, повинен здійснити порівняний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання і акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність обраного засобу захисту небезпечності посягання та нагальної необхідності його відвернення у момент такого захисту.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами захисника колегія суддів виходить з того, що обставини захисту від суспільно-небезпечного посягання з боку загиблого ОСОБА_10 , наведені в обвинуваченою як в суді, так в апеляційній скарзі цілком спростовуються зібраними обвинуваченням та дослідженими судом доказами.

Обвинувачена ОСОБА_8 зазначила суду першої інстанції, що в день своєї загибелі потерпілий ОСОБА_10 сварився з потерпілою, бив її та схопився за ніж. Обвинувачена, побоюючись за своє життя та здоров`я вихопила ніж у потерпілого та відштовхнула його від себе. Через невеликий проміжок часу зрозуміла, що сталося.

Проте, згідно висновку № 253 від 10.03.2023, при судово-медичній експертизі у обвинуваченої ОСОБА_8 виявлене тілесне ушкодження у вигляді рубця на лівому колінному суглобі, який утворився внаслідок загоєння рани, час утворення якого визначити не виявляється можливим через давність. Будь-яких інших тілесних ушкоджень, на момент огляду у під експертної не виявлено.

Крім того, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 16.03.2023 за участю обвинуваченої ОСОБА_8 , у квартирі АДРЕСА_2 , остання пояснила, що 09.03.2023 зранку вона повернулася додому після святкування 8-го березня, була в стані алкогольного сп`яніння, чоловік ОСОБА_10 був вдома також в стані алкогольного сп`яніння. Між ними з самого ранку була сварка, він її ображав, вигоняв з квартири, кидав речі, постійно смикав її та штовхав. В той час, коли вона перебувала на кухні та нарізала овочі, чоловік її схопив за одежу і вони вийшли в коридор квартири, і в цей час вона, тримаючи у руках кухонного ножа з руків`ям синього кольору нанесла удар в район грудей з лівого боку та відштовхнула чоловіка, останній впав на підлогу. Також пояснила, що поліцію викликав син хвилин через 30-60 після того, що сталося. Інших обставин події пояснити не змогла через те, що перебувала в стані сп`яніння.

Відповідно до висновку експерта № 155/2 від 01.04.2023 покази підозрюваної ОСОБА_8 , дані нею під час проведення слідчого експерименту від 16.03.2023 року, по факту спричинення тілесних ушкоджень загиблому ОСОБА_10 , загалом, не суперечать по об`єктивним даним, отриманих при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 .

Отже, з фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом вбачається, що під час сварки яка відбулася між загиблим ОСОБА_10 та обвинуваченою ОСОБА_8 , яку спровокував сам потерпілий, ОСОБА_8 нанесла потерпілому тілесні ушкодження, від яких останній помер. На думку колегії суддів, у обстановці конфлікту, яка відбувалася між обвинуваченою та загиблим, ОСОБА_8 мала можливість припинити конфлікт з потерпілим не наносячи йому тілесних ушкоджень ножем, вчинена потерпілим сварка, об`єктивно не можна визнати виправданням для застосування ножа щодо загиблого та адекватним засобом відвернення нападу на нього у обстановці яка склалася.

Всі наведені докази у сукупності, на думку колегії суддів, дають підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_8 , в обстановці конфлікту, мала можливість завершити його, натомість прийняла рішення його продовжити та помститися кривднику.

Версія обвинуваченої про необхідну оборону ретельно перевірялася судом під час судового розгляду і не знайшла свого підтвердження. Будь-яких нових обставин, про які не було відомо в суді першої інстанції апеляційна скарга захисника не містить.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким та потягло за собою смерть людини; конкретні обставини справи; особу обвинуваченої відсутність обставин, які пом`якшують та наявність обставин що обтяжують покарання.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, яке є мінімальним, в межах санкції статті, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів. З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 408 КПК України, для зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 , перекваліфікації її дій та пом`якшення призначеного покарання, як про це ставиться питання в апеляційних скаргах сторони захисту. Тому апеляційні скарги сторони захисту не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та в її інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15.06.2023 відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4