Справа № 496/295/25
Провадження № 1-кп/496/397/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (відеоконференція),

законного представника н/п ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка в режимі відеоконференції клопотання захисників про повернення обвинувального акту за матеріалами кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебуває вказане вище кримінальне провадження.

У підготовчому судовому засіданні захисники обвинувачених заявили клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, посилаючись на невідповідність його вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України. В обґрунтування клопотання посилаються на те, що внаслідок підпалу будівлі АТ Укрпошта було завдано шкоди та пошкодження будівлі, що перебуває на балансі сільської ради, однак цей факт не знайшов свого відображення та не визнано потерпілого у кримінальному провадженні представника АТ Укрпошта. При цьому не знайшло свого відображення у обвинувальному акті кому саме належить майно АТ «Укрпошта» або Дачненської сільської раді, внаслідок чого яка саме шкода була заподіяна майну потерпілого та якому саме потерпілому, з урахуванням того, що вказана будівля у руйнівному стані та нікому не належить, що свідчить про відсутність об`єктивної сторони злочину за ч. 2 ст. 194 КК України.

Обвинувачені, законний представник н/п ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні підтримали думку захисників щодо повернення обвинувального акту прокурору.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заперечував проти заявленого клопотання захисників та вважав, що відсутні підстави для повернення обвинувального акту, оскільки від юридичної особи або ж її представника заява про вчинення кримінального правопорушення або заява про її залучення до провадження як потерпілого не надходили, що унеможливило набуття такого процесуального статусу будь-ким в рамках даного кримінального провадження, через що у обвинувальному акті такі відомості не зазначалися, а сторона обвинувачення позбавлена законодавчого інструмента процесуального примусу у поданні особою заяви про залучення її як потерпілого або ж отримання згоди на таке.

Заслухавши клопотання захисників про повернення обвинувального акту, обвинувачених та законного представника, думку прокурора, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного.

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього кодексу.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Вимоги до обвинувального акту викладені у ст. 291 КПК України, отже обвинувальний акт може бути повернутим прокурору лише з мотивів його невідповідності вимогам вказаної статті.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Інших вимог до обвинувального акта, ніж перелічені вище, чинний КПК України не передбачає.

Дослідивши зміст обвинувального акту у кримінальному провадженні, на який посилалися захисники обвинувачених, суд приходить до висновку, що окремі з перелічених у клопотанні недоліків знаходять своє підтвердження.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, тощо.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, тобто умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, за попередньою змовою групою осіб.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_8 , вступив у злочинну змову з ОСОБА_7 , та невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, спрямовану на виконання замовлення невстановленої досудовим розслідуванням особи на ім`я ОСОБА_9 , матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, щодо умисного пошкодження будівлі АТ «Укрпошта», розташованої за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Дачне, вул. Центральна, 37, шляхом підпалу.

Розраховуючи на те, що в нічний час доби за ними ніхто не спостерігає і здійсненню їх наміру ніхто не перешкодить, шляхом вільного доступу проникли на територію розташування вказаної будівлі. Маючи при собі заздалегідь підготовлені предмети для розповсюдження вогню, а саме пластикові пляшки з нафтопродуктами, які були завчасно підготовлені, ОСОБА_7 , спільно з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, підійшли до вікна будівлі АТ «Укрпошта», розташованої за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Дачне, вул. Центральна, 37 та, розбивши віконне скло, через отвір у вікні вилили дві пляшки з легкозаймистим нафтопродуктом в приміщення будівлі АТ «Укрпошта», після чого за допомогою запальнички невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, підпалила вказану легкозаймисту речовину, внаслідок чого відбулось займання вікна та приміщення зазначеної будівлі.

Впевнившись, що їм вдалось здійснити намір, спрямований на пошкодження будівлі АТ - Укрпошта», розташованої за адресою: Одеська область, Одеський район, село Дачне, вул. Центральна, 37, залишили місце вчинення злочину.

Поряд з тим, в обвинувальному акті відсутні відомості про розмір заподіяних збитків, а навпаки вказано про те, що матеріальної шкоди не заподіяно, також відсутні відомості про потерпілого. Тобто в обвинувальному акту не зазначений розмір матеріальної шкоди, який був спричинений АТ Укрпошта, не зважаючи на те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 194 КК України є злочином з матеріальним складом (об`єктивна сторона злочину характеризується настанням суспільно небезпечних наслідків).

Суд наголошує на тому, що під час підготовчого судового засідання суд не досліджує фактичні обставини та не дає оцінку доказам, здобутим під час досудового розслідування, а лише вирішує питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду та розглядає окремі клопотання заявлені учасниками судового провадження.

Також суд звертає увагу на те, що предмет злочину - майно, що належить державним, комунальним організаціям, а також приватне майно. Воно може бути рухомим і, на відміну від викрадення, заволодіння і привласнення чужого майна, нерухомим - будівлі, споруди, обладнання тощо. Майно як предмет злочину повинне мати товарну, мінову вартість. При цьому воно повинне бути для особи, яка вчиняє цей злочин, чужим - тобто належати на праві власності іншій особі і на це майно винний не має ні дійсного, ні передбачуваного права.

Знищення чужого майна - це такий протиправний руйнуючий вплив на майно, внаслідок якого воно повністю втрачає свою споживчу або економічну цінність, приведення його до такого стану, за якого воно взагалі не може бути використане за своїм призначенням, причому втрачені майном властивості не можуть бути відновлені: майно (речі, гроші, цінні папери, будівлі, споруди тощо) - внаслідок знищення перестає існувати як таке.

Частина 2 ст. 194 КК передбачає відповідальність за те саме діяння, вчинене шляхом підпалу, вибуху або іншим загальнонебезпечним способом, або таке, що заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки.

Знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу. Підпал - це знищення чи пошкодження майна вогнем, коли створюється загроза життю чи здоров`ю людей або заподіяння великих матеріальних збитків, загроза знищення інших матеріальних об`єктів. Знищення майна вогнем, коли не створювалася така загроза (наприклад, знищення майна вогнем у печі), не може розглядатися як знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу і не може кваліфікуватися за ч. 2 ст. 194 КК.

Таким чином, суд погоджується із доводами захисників обвинувачених в тому, що обвинувальний акт в зазначеному кримінальному провадженні не відповідає вимогам п.п. 3, 7 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки прокурором не було встановлено потерпілу особу, та не вказаний розмір шкоди, заподіяний кримінальним правопорушенням.

Крім того, прокурор у судовому засіданні надав змішані пояснення щодо належності майна, а саме належність пошкодженого майна АТ Укрпошта, як про це зазначено в обвинувальному акті, чи вказане майно знаходиться на балансі Дачненської сільської ради, тобто не зрозуміло хто саме є потерпілим по вказаному кримінальному провадженню, на яке саме майно було спрямоване протиправне діяння, кому саме належить майно, з урахуванням того, що за твердженням учасників справи, вказане нерухоме майно є покинутою будівлею (не відображено у обвинувальному акті, що нерухоме майно, в разі якщо воно знаходиться на балансі Дачненської сільської ради було передано у оренду чи користування АТ Укрпошта), тобто існують протиріччя, які не були усунуті під час досудового розслідування.

Викладені обставини, на переконання суду, призведуть до порушення передбаченого п.10 ч.1 ст.56 КПК України права представника потерпілого, в разі якщо представник юридичної особи виявить бажання приймати участь у судовому засіданні та на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом (заявлення цивільного позову (ст.. 128 КПК України) та неможливості обвинуваченим зрозуміти, в чому саме їх звинувачують та ефективно здійснювати своє право на захист.

Суд вважає слушними твердженнями захисників про те, що викладені фактичні обставини у обвинувальному акті не відповідають фактичним обставинам, так як в обвинувальному акті зазначено про те, що матеріальної шкоди не заподіяно, та не зазначено потерпілу особу, внаслідок чого не зрозуміло яке саме майно було пошкоджено (кому воно належить), з урахуванням того, що існують дві юридичні особи (АТ Укрпошта, Дачненської сільської ради), які стверджують за твердження прокурора, що їх майну шкоди не завдано.

Викладене узгоджується із позицією Верховного суду, який у своїй постанові від 21.04.2021 у справі № 295/12923/19 зазначає: «Незважаючи на те, що чинним КПК не передбачені наслідки неспівпадання викладу фактичних обставин кримінального правопорушення у повідомленні про підозру і обвинувальному акті, а тим більше в обвинувальних актах, врученому обвинуваченому і направленого до суду, усталена судова практика свідчить про те, що випадки коли обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, не збігається з викладом фактичних даних у повідомленні про підозру мають визнаватися істотним порушенням КПК.

Структурні елементи, які входять до підозри та формалізуються в повідомленні про підозру, мають повністю відтворюватися в обвинувальному акті. У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або при зміні первинної підозри, слідчий, прокурор зобов`язані знову вручити особі повідомлення про підозру з виконанням вимог статті 278 КПК.»

Викладене у сукупності свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України і така невідповідність є суттєвою та перешкоджає призначенню зазначеного обвинувального акту до судового розгляду та перешкоджатиме проведенню судового розгляду кримінального провадження у чіткій відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, та як наслідок, унеможливить ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

При цьому судом враховується висновок, зроблений у постанові Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 273/1053/17 за яким «кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язати його змінювати цей обсяг, у тому числі у сторону збільшення, повертати за наслідками підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо, оскільки визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.», а оцінка судом під час підготовчого судового провадження законності та обгрунтованості проведених у ході досудового розслідування процесуальних дій та прийнятих рішень слідчого чи прокурора виключно на підставі доводів однієї сторони, порушить принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На переконання суду, обвинувальний акт в цій частині має узгоджуватись між собою та не містити суперечностей. При цьому виявлені суперечності не можуть бути усунені на стадії підготовчого судового засідання та під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних чи інших помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акта чи реєстру після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні. Законом також не передбачено поділу недоліків обвинувального акту чи реєстру на суттєві та не суттєві, чи такі, що перешкоджають або не перешкоджають розгляду справи по суті. Статтею 291 КПК України чітко передбачено категоричний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. Статтею 109 КПК України чітко передбачено категоричний перелік відомостей, які має містити реєстр матеріалів досудового розслідування. Виключень щодо можливості визнання несуттєвими недотримання прокурором чи слідчим будь-якої з вказаних вимог, законом не передбачено.

Таким чином, дослідивши всі представлені до суду дані та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимозі, встановленій п.п. 3, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 314-316, 394, 395 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000343 від 10.11.2024 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, повернути прокурору для усунення недоліків вказаних в ухвалі.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1

З урахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Біляївському районному суду Одеської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку виготовлення повного тексту ухвали суду, яка була виготовлена 20.05.2025 року.