Справа № 463/2357/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1484/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2025 року про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність щодо невнесення відомостей до ЄРДР,

з участю адвоката: ОСОБА_7

в с т а н о в и л а :

заявниця ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про злочин від 05 березня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2025 року у задоволенні такої скарги відмовлено.

Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що скарга ОСОБА_6 зводиться до незгоди з процесуальними рішеннями органу досудового розслідування. Оскільки на даний момент триває досудове розслідування за ч. 1 ст. 365-2 КК України, звернення скаржниці з приводу дачі неправдивих свідчень має бути предметом розгляду в рамках саме цього кримінального провадження. Лише після перевірки обставини, про які зазначає ОСОБА_6 в межах кримінального провадження №0000072, відповідним показам свідка - судді Буського районного суду Львівської області може бути надано оцінку при винесенні судового рішення у справі. На даний час твердження про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України є передчасним, а ініціювання на даному етапі іншого кримінального провадження з метою, зокрема, надання оцінки показам свідка, є недопустимим. Тому, на думку слідчого судді, звернення ОСОБА_6 05.03.2025 не являється повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення, в зв`язку з чим не породжує передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язки слідчого, щодо внести відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На згадану постанову слідчого судді заявниця ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк апеляційного оскарження , скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2025 року про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність щодо невнесення відомостей до ЄРДР та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, невідклално внести відомості, які викладені у заяві ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення від 05 березня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження покликається на те, що оскаржувану ухвалу винесено у її відсутність, а електронний примірник копії такої ухвали її представник адвокат ОСОБА_7 отримав аж 29 травня 2025 року, що підтверджується відповідними роздруківками.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, слідчий суддя порушив норми матеріального та процесуального права.

Стверджує, що 05 березня 2025 року надіслала рекомендованим листом до ТУ ДБР, розташоване у місті Львові, заяву про кримінальне правопорушення, яка містить відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.384 КК України, зокрема про спеціального суб`єкта злочину - свідка ОСОБА_8 , яка є суддею Буського районного суду Львівської області; про суб`єктивну сторону злочину - свідок діяла завідомо, тобто усвідомлювала неправдивість своїх показань і бажала діяти саме таким чином; про об`єктивну сторону злочину - час (26 січня 2024 року), місце (м. Буськ Золочівського району Львівської області), спосіб (повідомлення свідком завідомо неправдивих відомостей), обстановка (допит свідка при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000072 від 17.02.2023). Докази, що підтверджують реальність конкретної події злочину, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України, фактично існують, а саме протокол допиту свідка ОСОБА_8 , який міститься в матеріалах кримінального провадження № 0000072 від 17.02.2023, листи Вищої ради правосуддя від 11.04.2024 № 13463/0/9-24, Офісу Генерального прокурора від 10.04.2024 № 27/2-1105вих-24, відділення поліції № 2 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області від 09.04.2024 № 2776/57/01-2024, Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області від 11.04.2024 № 44.28-219.

Таким чином, заява ОСОБА_6 від 05 березня 2025 року про кримінальне правопорушення являється повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення в силу ч. 1 ст. 214 КПК України та правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 30.09.2021 у справі № 556/450/18, а відтак породжує обов`язки слідчого ДБР щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Наголошує, що уповноважена особа ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, всупереч вимогам ч. 1 ст. 214 КПК України не внесла невідкладно не пізніше 24 годин після подання заяви відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.384 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, внаслідок чого 12 березня 2025 року вчинила бездіяльність, яка полягає у не внесенні відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 384 КК України. А слідчий суддя, не дотрималась вимог ч. 1 ст. 214 КПК України та правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 30.09.2021 у справі № 556/450/18.

Мотиви, на які послалась слідчий суддя, на думку апелянтки, істотно порушила її право на справедливий суд, засади диспозитивності та забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 оскаржила бездіяльність слідчого ДБР, а не його процесуальне рішення, яке він не приймав. Тому, висновок слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 щодо того, що її звернення зводиться до незгоди з процесуальним рішенням органу досудового розслідування, не відповідає обставинам справи.

Окремо наголошує, що при новому розгляді цієї справи слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова не врахувала висновків Львівського апеляційного суду, викладених в ухвалі від 29 квітня 2025 року.

Заявниця ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлена про час і міcце судового розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явилася, клопотань про відкладення не подавала. ЇЇ представник адвокат ОСОБА_7 про розгляд апеляційної скарги у відсутність своєї довірительки не заперечив.

Заслухавши доповідь судді, виступ представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Щодо пропуску строків на оскарження ухвали слідчого судді, то колегія суддів, беручи до уваги правову позицію, наведену у висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду (постанова від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18) визнає такі поважними, оскільки підставність поважності пропуску строків на апеляційне оскарження доводиться матеріалами справи, та приходить до переконання, що такий строк необхідно поновити.

Частинами 1, 2 ст.370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, вказаних вимог закону слідчим суддею при винесенні оскаржуваного рішення не дотримано у повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 303 КПК України, під час досудового розслідування можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Разом з тим, до ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише ті, що містять відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом з тим, зміст ч. 1 ст. 214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого чинним КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Тобто, з врахуванням вищенаведеного, реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення (внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, передбачено положеннями ч.1 ст.214 КПК України, а прийняття і реєстрація заяв, передбачено положеннями ч. 4 ст. 214 КПК України).

У межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий, прокурор або інша службова особа, дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про злочин від 05.03.2025, яка була зареєстрована в Державному бюро розслідувань, розташованому у м. Львові 10.03.2025. У зв`язку із поданою заявою ОСОБА_6 відомості в ЄРДР не вносилися.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_6 , слідчим суддею ухвалено рішення про відмову у задоволенні скарги, яке на переконання колегії суддів, відповідає фактичним обставинам справи, є належним чином обґрунтованим та вмотивованим.

Доводи апеляційної скарги в цілому повторюють пояснення аналогічні тим, що викладені у скарзі поданій слідчому судді, які були предметом дослідження слідчого судді та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Крім того, апеляційним судом у межах розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 було витребувано матеріали кримінального провадження №0000072, у якому суддя ОСОБА_8 надавала пояснення у статусі свідка, та не встановлено процесуальних порушень, які б могли слугувати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про те, що на даний час триває досудове розслідування за ч. 1 ст. 365-2 КК України, (у кримінальному провадженні №0000072) і звернення ОСОБА_6 з приводу дачі неправдивих свідчень повинно бути предметом розгляду в рамках саме цього кримінального провадження.

Колегія суддів апеляційного суду також погоджується із висновком слідчого судді про те, що оскільки уповноваженими особами ТУ ДБР у м. Львові, заява ОСОБА_6 від 05 березня 2025 року розглянута (а.с. 80-82), за результатами розгляду надано відповідь, згідно, якої слідує, що відсутні обставини, які вказують на ознаки складу злочину, у зв`язку із чим відсутні підстави для внесення відомостей ЄРДР.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчий суддя місцевого суду повно і об`єктивно дослідив матеріали провадження та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Істотного порушення норм кримінального процесуального закону чи неправильного застосування норм матеріального права, які б слугували підставою для скасування оскаржуваної ухвали, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

поновити строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задовоолення.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2025 року про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 від 05 березня 2025 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4