ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1472/25 Справа № 172/241/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000331, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка Васильківського району Дніпропетровської області, громадянина України, українець, який має повну середню освіту, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого згідно ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначено йому покарання у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним за наступних обставин.

ОСОБА_6 22 листопада 2023 року близько 18:00 годин зі своїм знайомим ОСОБА_9 прийшов до свого знайомого - ОСОБА_10 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де спільно розпивали алкогольні напої, знаходячись в кухонній кімнаті за місцем мешкання ОСОБА_10 , розташованого за вказаною адресою. Того ж дня, близько 18.30 годин, на ґрунті особистих неприязних відносин, між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, виникла словесна сварка. В ході виниклого конфлікту ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_6 , який в цей час знаходився в положенні сидячи на стільці та схопив його за одяг в ділянці грудної клітини. ОСОБА_6 заспокоював ОСОБА_10 та після чого потерпілий сів на топчан, що знаходиться біля пічного опалення та в свою чергу продовжував виражатися нецензурною лайкою. В цей час, у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_10 .

Так, реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_6 того ж дня, без розриву в часі, перебуваючи за вищевказаною адресою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи при цьому його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, скориставшись перевагою в силі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, підійшов до ОСОБА_10 , знаходячись в положенні стоячи, обличчям до обличчя, схопив сокиру, яка знаходилася біля опалювальної пічки та тримаючи її двома руками, спричинив один за одним два удари обухом сокири (тупою металевою частиною), по обличчю ОСОБА_10 з правої сторони, який в цей час знаходився в положенні сидячи на топчані напроти ОСОБА_6 .

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_10 того ж дня помер внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток обличчя і основи черепу, крововиливами під оболонки та у шлуночки головного мозку. Тілесне ушкодження голови, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі (умисне вбивство).

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_6 та правильності кваліфікації дій останнього, просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що при призначенні покарання, судом першої інстанції не були враховані обставини, що пом`якшують покарання, оскільки під час допиту обвинувачений визнав усі фактичні обставини, в дебатах розкаявся у вчиненому, а тому судом безпідставно не враховано визнання вини та щире каяття обвинуваченого.

Також вказує, що обставина вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння не підтверджена належними та допустимими доказами, зокрема, медичними висновками.

На переконання захисника, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, є занадто тяжким та нічим не обґрунтованим.

- обвинувачений ОСОБА_6 просить призначити йому менш суворе покарання.

В обґрунтування вказує, що при призначенні покарання, судом не було враховано його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Також вказує, що в момент вчинення злочину він був тверезий, а тому суд безпідставно визнав обтяжуючу обставин вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Крім цього зауважує, що свідки зі сторони обвинувачення характеризували його як людину спокійну та врівноважену.

Зазначає, що суд не врахував його батьків похилого віку, які потребують його догляду, а також бажання вступити до лав ЗСУ.

Заслухавши захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які як окремо, так і разом підтримали доводи і вимоги своїх апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти апеляційних скарги захисника та обвинуваченого, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Оскільки висновки суду стосовно доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, в апеляціях захисника та обвинуваченого не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_6 менш суворого покарання у вигляді восьми років, не є переконливими.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог закону та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, особу винного, який згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, під наглядом у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно.

Суд першої інстанції також врахував відсутність обставини, що пом`якшують покарання, а також наявність обставин, які обтяжують покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння

За наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів можливо тільки в умовах його ізоляції від суспільства шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі в наближених до мінімальних меж, встановлених санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, тобто у виді 10 років позбавлення волі.

З таким видом і розміром призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_6 погоджується й колегія суддів, оскільки саме таке покарання є достатнім та необхідним для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України.

Зауваження захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 щодо неврахування судом кількох обставин, які пом`якшують покарання, а саме щирого каяття та визнання своєї вини, не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного.

Так, щире каяття, як окрема обставина, що пом`якшує покарання, за умови встановлення її наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду, незалежно від тяжкості вчиненого злочину. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчать про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Визнання даної обставини такою, що пом`якшує покарання, стимулює осіб, які вчинили злочини, до критичної переоцінки своєї діяльності, а також сприяє своєчасному розкриттю злочинів.

Однак, як встановлено місцевим судом, обвинувачений ОСОБА_6 в ході судового розгляду в суді першої інстанції вину не визнав, покинув місце злочину, не надавши жодної допомоги потерпілому, намагався приховати наслідки своїх злочинних дій. Про щире каяття обвинувачений зазначив лише під час судових дебатів в суді першої інстанції.

Крім того, під час апеляційного перегляду, обвинувачений ОСОБА_6 не зміг пояснити, в якій саме формі проявилося його щире каяття, а також повідомив, що за умови не врахування його щирого каяття, він даремно про його заявляв та визнавав свою вину.

Наведені обставини в сукупності спростовують ствердження як захисника, так і самого обвинуваченого ОСОБА_6 щодо безпідставного неврахування судом обставин, які пом`якшують його покарання, оскільки посткримінальна поведінка обвинуваченого навпаки свідчить про відсутність жалю з приводу скоєного та позитивних змін соціальних орієнтацій, які знижують ступінь його соціальної небезпечності.

Що стосується посилання захисника та обвинуваченого на те, що обставина вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння не підтверджена належними та допустимими доказами, зокрема, медичними висновками, то слід зазначити, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК України.

Так, оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази, у тому числі покази самого обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої та свідків, які повідомляли, що обвинувачений розпивав спиртні напої безпосередньо перед вчинення вбивства, місцевий суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору взаємозв`язку й достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення засудженим ОСОБА_6 інкримінованого злочину в стані алкогольного сп`яніння, відповідно обґрунтовано визнав цю обставину обтяжуючою у відповідності з вимогами ст. 67 КК України.

Таким чином, доводи сторони захисту щодо безпідставного врахування судом обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, не знайшли свого підтвердження.

За загалом вище наведеного, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України, не встановлено.

Суд першої інстанції врахував всі обставини по справі, а також ті, на які посилаються захисник та обвинувачений в своїх апеляційних скаргах та призначив покарання яке відповідає особі ОСОБА_6 .

Також зважається на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З врахуванням наведеного, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав для пом`якшення покарання, як на це вказують захисник та обвинувачений, не вбачається.

З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000331, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченому, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4