Справа № 127/5854/25
Провадження № 1-кп/127/206/25

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження № 0000007 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2025 близько 20 год. 20 хв. оперуповноважений СКП ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ДПІ майор поліції ОСОБА_6 , спільно з дізнавачем СД ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 заступили на добове чергування у складі слідчо-оперативної групи, із позивним «Гінея - 101», які відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівниками правоохоронного органу та підлягають захисту, відповідно до положень ч. 2 ст. 18, п. 1 ч. 1 ст. 31, ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», прибули на виклик по факту «бійка» за адресою: м. Вінниця, вул. Академіка Янгеля, 24, поблизу під?їзду № 1 вказаного будинку.

Прибувши за місцем виклику, працівниками поліції було виявлено громадян, які вчиняли адміністративне правопорушення, поводили себе зухвало, розпивали алкогольні напої у громадському місці та висловлювались нецензурною лайкою. В цей час, у ході спілкування було встановлено анкетні дані правопорушника, яким виявився ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий у АДРЕСА_2 .

У подальшому, ОСОБА_4 , усвідомлюючи те, що перед ними стоять працівники поліції, одягнуті у формений одяг працівників Національної поліції України з розпізнавальними нашивками та вогнепальною зброєю, не реагуючи на зауваження про припинення протиправних дій, продовжив словесний конфлікт, який супроводжувався нецензурною лайкою, чим своїми діями надав право працівникам поліції, відповідно до ст. 45 ЗУ «Про Національну поліцію» застосувати щодо останнього спеціальний засіб «кайданки».

В цей час, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою протиставити себе проти інших, та показати свою зверхність над поліцейськими, які виконували свої обов?язки щодо припинення адміністративного правопорушення, о 20 год. 43 хв., 02.01.2025, знаючи, що перед ним стоять працівники поліції, не бажаючи коритись законним вимогам працівників поліції, розуміючи, що майор поліції ОСОБА_6 та старший лейтенант поліції ОСОБА_7 с працівниками правоохоронного органу, наніс один удар головою в ділянку обличчя майору поліції ОСОБА_6 .

У подальшому, ОСОБА_6 діючи відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію» та з метою відвернення шкоди, яка б могла бути заподіяна, застосував заходи фізичного впливу до ОСОБА_4 , а саме поклав його на землю.

Згідно з висновком судово - медичного експерта потерпілому ОСОБА_6 , завдано легкі тілесні ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим йому злочином, свою вину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини його скоєння, викладені в обвинувальному акті та погодився з кваліфікацією його дій. Зокрема, повідомив, що 02.01.2025 знаходився у дворі будинку разом із своєю співмешканкою та товаришем, зазначив, що був у нетверезому стані. У нього стався конфлікт з неповнолітніми особами, під час якого останні нанесли йому удари, від чого він впав на землю. До нього підбігла його співмешканка і він побачив, що її також ударили в обличчя, в результаті чого у неї пішла кров з носа. Оскільки йому було відомо, що це були за особи, він побіг за ними до під`їзду, однак вийшла дівчина і сказала, що викликала працівників поліції. Після приїзду працівників поліції у нього також виник з ними конфлікт, оскільки замість того, щоб шукати тих хто вдарив його співмешканку, вони встановлювали його анкетні дані. Під час конфлікту він будучи емоційно пригніченим, вживав ненормативну лексику в сторону працівників поліції, у зв`язку з чим на нього було одягнуто кайданки. Після чого його хотіли посади в патрульну машину, а він чинив супротив та будучи на емоціях він наніс удар головою в область обличчя працівника поліції, що стояв попереду. Про вчинене щиро шкодує.

Вислухавши позицію прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення злочину, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволяють ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне: позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття); ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (відповідно до статті 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів); особливості й обставини його вчинення; особу обвинуваченого (в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, непрацевлаштований, неодружений, за місцем проживання характеризується негативно). Також згідно висновку експерта №12 від 07.02.2025 потерпілому ОСОБА_6 був встановлений діагноз «Закритий перелом кісток носа з незначним зміщенням. Забій м`яких тканин носа. Викривлення носової перегородки.». За ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, не встановлені.

Обставини, передбачені статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлені.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

За вищевикладених обставин, враховуючи дані що характеризують особу обвинуваченого, проаналізувавши його поведінку, а саме: визнання вини, щире каяття, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи позицію учасників щодо міри покарання, а також те, що даний злочин було вчинено в період дії на всій території України правового режиму воєнного стану відносно працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням останнім службових обов`язків, тобто в час, коли робота правоохоронних органів з об`єктивних причин є ще більш небезпечною та важливою для захисту громадян та держави в цілому, а суспільство обґрунтовано потребує ще більш суворого контролю з боку держави за захистом прав правоохоронців, суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції статті обвинувачення.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення як ним, так і іншими особами нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Відповідно до протоколу затримання, ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України 02.01.2025. Відтак, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому слід зарахувати у строк покарання період його тримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з дати фактичного затримання, тобто з 02.01.2025 і по дату набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання необхідно рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Крім того, оскільки відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, то на переконання суду, є необхідність в залишенні без змін цього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів.

Процесуальні витрати в межах даного кримінального провадження відсутні.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 124, 174, 368-370, 374, 468-470, 472, 474, 475 КПК України та ст. 50, 65-67, 72, 345 КК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до положень частини 5 статті 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 02.01.2025 по набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування основного покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили, але не довше, ніж на шістдесят днів.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000007, а саме:

- два DVD-R диски, які було поміщено до паперового конверту білого кольору , з наявними відеозаписами з портативних нагрудних камер ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити при матеріалах кримінального провадження.

- два DVD-R диски, які було поміщено до паперового конверту білого кольору , з наявними відеозаписами з портативних нагрудних камер ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: