КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 28.04.2025 задоволено клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 та накладено арешт на зазначене в клопотанні майно, шляхом заборони розпорядження, користування, передачі, відчуження, а саме на:

- транспортний засіб марки «IVECO» модель «75 Е17», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_2 ;

- пластикові тари (синього та сірого кольору) з вмістом змазки для опалубки «АГАТ`С5 2000 л та змазки для опалубки «Агат» 600 л, які розташовані в кузові транспортного засобу «IVECO» модель «75 Е17», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_2 .

Ухвалено зберігати вказане майно на території за адресою: Київська область, місто Вишгород, вулиця Ватутіна, будинок 100-А.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого

_____________________________________________________________________________

Справа № 363/1977/25 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/5722/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

судді в частині накладення арешту на транспортний засіб марки «IVECO» модель «75 Е17», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_2 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора в цій частині.

Апелянт зазначав, що власник майна ОСОБА_6 не викликався у судове засідання і матеріали справи не містять доказів його належного повідомлення про дату, час та місце судового розгляду.

У матеріалах справи міститься оголошення про нібито виклик ФОП ОСОБА_6 до суду через офіційний портал «Судової влади України», проте згідно роздруківки з розділу «Оголошення про виклик особи в суд та повідомлення про судове рішення», що міститься на офіційному веб-сайті Вишгородського районного суду Київської області, ОСОБА_6 не викликався у жодне судове засідання до Вишгородського районного суду Київської області з 24.04.2025 по 28.04.2025.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що на момент проведення огляду місця події до предмету досудового розслідування не входило встановлення обставин та фактів щодо нібито забруднення земельних ділянок ТОВ «Техно Агат», оскільки відомості до ЄРДР були внесені вже після огляду місця події та вилучення транспортного засобу, а тому слідчий був не вправі оглядати та вилучати транспортний засіб, належний ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_6 не здійснював дій, що містять ознаки розслідуваного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України, а лише здійснював свою господарську діяльність як ФОП щодо перевезення вантажу від відправника ТОВ «ТЕХНО АГАТ» до вантажоодержувача ТОВ «Фіксатор-ПЛЮС».

В ході огляду місця події не було виявлено протікань вантажу, причіп жодних забруднюючих речовин не містив, товар був запакований належним чином, що унеможливлювало забруднення земельних ділянок.

ФОП ОСОБА_6 не здійснював жодної діяльності на вказаних у клопотанні земельних ділянках, не орендував чи у інший спосіб володів нерухомим майном, у якому здійснювалось забруднення земельних ділянок речовинами та іншими матеріалами шкідливими для здоров`я людей, внаслідок порушення спеціальних правил.

Вказані обставини спростовують твердження прокурора про те, вилучений у ФОП ОСОБА_6 транспортний засіб містить на собі ознаки, передбачені ст. 98 КПК України, та відповідає критеріям речових доказів.

Транспортний засіб було вилучено поза межами земельних ділянок з кадастровими номерами № :03:226:6007 та № :03:226:0160, а тому він не є та не міг бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 не є підозрюваним та не має жодного відношення до розслідуваного кримінального провадження, використовував транспортний засіб для здійснення господарської діяльності, а накладення на безпідставного арешту на його майно, перешкоджає здійсненню такої законної господарської діяльності, що у подальшому призведе до відшкодування шкоди за рахунок державного бюджету.

Прокурор у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

06.08.2025 від прокурора Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_9 надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, з посиланням на зайнятість в проведенні процесуальних дій.

Разом з тим, доказів на обгрунтування викладених у клопотанні обставин щодо неможливості забезпечення участі прокурора у судовому засіданні, до клопотання не долучено.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку представника ОСОБА_5 в інтересах в інтересах власника майна ОСОБА_6 , який не заперечував проти здійснення судового розгляду без участі прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_5 в інтересах в інтересах власника майна ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто у відсутності власника майна ОСОБА_6 або його представника, та дані про вручення йому копії оскаржуваної ухвали у матеріалах провадження відсутні.

Як зазначив апелянт, із матеріалами судового провадження він ознайомився 18.07.2025, тоді як подав апеляційну скаргу 21.07.2025.

Згідно висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 у справі №461/1434/18, у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її вступну та резолютивну частини, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали. У разі, якщо повний текст було складено пізніше, у випадку необізнаності заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

Колегія суддів вважає обгрунтованими наведені апелянтом доводи про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 28.04.2025, оскільки матеріали справи не містять даних про обізнаність власника майна або його представника із мотивами та обгрунтуванням оскаржуваної ухвали до 18.07.2025, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, групою слідчих слідчого відділу Вишгородського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000306 від 09.04.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України, за фактом забруднення земель під час здійснення господарської діяльності по АДРЕСА_1 .

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ТОВ «Технокомплекс» та ТОВ «Титан Екосервіс» займаються виготовленням та переробкою нафтопродуктів на земельних ділянках з кадастровими номерами :03:226:0160 та 322188600:03:226:0101 в селі Нові Петрівці Вишгородського району Київської області.

23.04.2025 року у період часу з 13 год 35 хв по 14 год 01 хв старшим слідчим СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_10 в рамках вищевказаного кримінального провадження проведено огляд відкритої ділянки місцевості за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Нові Петрівці, провулок Першого Травня, поблизу будинку 23, в ході якого виявлено транспортний засіб марки «IVECO», моделі «75 Е17», типу спеціалізованого вантажного фургону, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_2 , на якому здійснювалось перевезення пластикових тар з вмістом змазки для опалубки «АГАТ`С5 2000 л та змазки для опалубки «Агат» 600 л.

Вказані об`єкти вилучено та поміщено на відповідне зберігання за адресою Київська обл., м. Вишгород, вул. Ватутіна, 100-А.

Постановою слідчого Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від 23.04.2025 вилучене майно, зокрема транспортний засіб марки «IVECO» модель «75 Е17», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_2 , пластикові тари (синього та сірого кольору) з вмістом змазки для опалубки «АГАТ`С5 2000 л та змазки для опалубки «Агат» 600 л, які розташовані в кузові транспортного засобу «IVECO» модель «75 Е17», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_2 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

24.04.2025 прокурор Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із клопотанням про накладення арешту, шляхом заборони розпорядження, користування, передачі, відчуження, на вилучене майно: транспортний засіб марки «IVECO» модель «75 Е17», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_2 ; пластикові тари (синього та сірого кольору) з вмістом змазки для опалубки «АГАТ`С5 2000 л та змазки для опалубки «Агат» 600 л, які розташовані в кузові транспортного засобу «IVECO» модель «75 Е17», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_2 .

Ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 28.04.2025 задоволено клопотання та накладено арешт на зазначене в клопотанні майно, шляхом заборони розпорядження, користування, передачі, відчуження, а саме на: транспортний засіб марки «IVECO» модель «75 Е17», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_2 ; пластикові тари (синього та сірого кольору) з вмістом змазки для опалубки «АГАТ`С5 2000 л та змазки для опалубки «Агат» 600 л, які розташовані в кузові транспортного засобу «IVECO» модель «75 Е17», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_2 .

Ухвалено зберігати вказане майно на території за адресою: Київська область, місто Вишгород, вулиця Ватутіна, будинок 100-А.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена в частині накладення арешту на транспортний засіб марки «IVECO» модель «75 Е17», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_2 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо арешту вказаного транспортного засобу.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інше майно колегією суддів не перевіряється.

Із висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на вилучений транспортний засіб, з тих підстав, що вказаний автомобіль використовувався для перевезення пластикових тар із речовинами, щодо яких необхідно провести експертизи для встановлення хімічних властивостей таких речовин, та може містити відомості, які мають значення для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, у встановленому законом порядку визнаний речовим доказом у межах кримінального провадження № 0000306, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучений транспортний засіб, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, передане, пошкоджене, відчужене або зникнути.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи представника власника майна про те, що відомості до ЄРДР були внесені вже після огляду місця події та вилучення транспортного засобу, а тому слідчий був не вправі оглядати та вилучати транспортний засіб, належний ОСОБА_6 , спростовуються даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого убачається, що відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 239 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.04.2025, тоді як огляд місця події проведено 23.04.2025.

Крім того, такі доводи апелянта фактично зведені до оскарження законності проведеного огляду, що не є предметом даного апеляційного розгляду, натомість оцінка законності проведеної слідчої (процесуальної) дії - огляду, а також належності та допустимості отриманих унаслідок такої слідчої дії відомостей, може бути надана під час розгляду кримінального провадження по суті.

Посилання апелянта на невідповідність вилученого транспортного засобу критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучений транспортний засіб міг використовуватись для перевезення шкідливих речовин, та може містити відомості, які мають значення для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для арешту даного майна як речових доказів з метою збереження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи представника власника майна про те, що ОСОБА_6 не здійснював дій, що містять ознаки розслідуваного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України, а лише здійснював свою господарську діяльність як ФОП щодо перевезення вантажу, який був запакований належним чином, що унеможливлювало забруднення земельних ділянок, колегія суддів вважає передчасними.

Вищенаведені доводи апелянта підлягають перевірці під час подальшого досудового розслідування, яке на даний час триває.

Наявні на момент розгляду клопотання відомості не перешкоджають накладенню арешту на майно за наведених стороною обвинувачення підстав, та на даному етапі досудового розслідування сукупність долучених до клопотання матеріалів є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Посилання апелянта на те, що власник транспортного засобу - ОСОБА_6 не є підозрюваним у кримінальному провадженні, не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 117, 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання представника ОСОБА_5 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 - задовольнити та поновити представнику строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3