Номер провадження: 11-кп/813/871/25
Справа № 492/966/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

за участю прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Болградської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_10 на вирок Арцизького райсуду Одеської обл. 16.08.2024 у к/п №0000264 від 07.05.2024 стосовно:

ОСОБА_11 ,який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вознесенка Перша Арцизькогор-ну Одеської обл., громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 04.12.2015 Арцизьким райсудом Одеської обл. за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі, звільненого 05.10.2018, у зв`язку з відбуттям строку покарання,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 185 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Іспитовий строк ОСОБА_11 визначено обчислювати з моменту проголошення вироку.

Скасовано арешт, накладений на майно ухвалами слідчого судді від 10.05.2024 та від 13.05.2024.Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, наприкінці квітня 2024, приблизно о 23 год., ОСОБА_11 , перебуваючи поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , будучи обізнаним про тимчасову відсутність його власника ОСОБА_12 , діючи повторно в умовах воєнного стану, з прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, які могли б завадити реалізації вищезазначеного умислу, перестрибнувши через паркан, протиправно проник на огороджену територію вказаного домоволодіння. У подальшому ОСОБА_11 знайшов на подвір`ї домоволодіння металеву арматуру, якою зламав навісний замок на вхідних дверях будинку, після чого, відчинивши двері, проник до житлових приміщень будинку, звідки умисно, таємно, повторно, викрав наступне майно: ноутбук марки ASUSсірого кольору модель F5RL вартістю 1421,34 грн., годинник марки HUAWEI моделі АW70 Band3e вартістю 272,90грн.;акустичну систему EQ LAB V-03 GreenGrayвартістю 180,66грн. Після цього. ОСОБА_11 , з метою приховування своїх протиправних дій, зачинив вхідні двері навісним замком, який взяв з підвіконня веранди та покинув місце події, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_12 завдано майнову шкоду у розмірі 1874,90 грн.

Окрім того, наступного дня, після вищевказаної події, приблизно о 21 год. 30 хв., ОСОБА_11 , перебуваючи поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , будучи обізнаним про тимчасову відсутність його власника ОСОБА_12 , діючи повторно в умовах воєнного стану, з вищезазначеним умислом, мотивом та метою, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розмотавши металевий дріт, що використовувався як запірний пристрій, відчинив дерев`яну хвіртку та протиправно таємно проник на огороджену територію вказаного домоволодіння. В подальшому, ОСОБА_11 , застосовуючи фізичну силу, руками відчинив навісний замок на вхідних дверях будинку та проник до житлових приміщень будинку, звідки умисно, таємно, повторно, викрав наступне майно: кутову шліфувальну машинку марки PRO CRAFT PW1350E 125 mm, зеленого кольору вартістю 850 грн.; шуруповерт марки Makita DF330DWE 12B, синього кольору в комплекті з 2-ма акумуляторами та зарядним пристроєм Макіtа 12V, 120W-240W, загальною вартістю 500 грн. Після цього, ОСОБА_11 , з метою приховування своїх протиправних дій, навісив на вхідні двері навісний замок та покинув місце події, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_12 завдано майнової шкоди у розмірі 1350 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 вказує на те, що судом 1-ої інстанції було допущене істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, оскільки поза увагою суду залишилося питання щодо розміру шкоди, завданої кожним з двох кримінальних правопорушень, які не були охоплені єдиним умислом на наявності підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна відповідальність.

За таких обставин, прокурор ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду від 16.08.2024, к/п№0000264 від 07.05.2024 закрити,у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна відповідальність.

Витрати на залучення експерта в розмірі 6 058,24 грн покласти на рахунок держави.

Речові докази 8 відрізків липкої стрічки скоч, із папілярними слідами рук; навісний замок; фрагмент скла - залишити при матеріалах кримінального провадження; музикальну колонку марки EQLAB сіро-зеленого кольору; м`яч для тенісу зеленого кольору; смарт годинник марки HUAWEI чорного кольору; кутову шліфувальну машинку марки PROCRAFTPW1350E зеленого кольору; шуруповерт марки MAKITADF330DWE синього кольору; насадки до шуруповерта в кількості 21 шт.; акумулятор до шуруповерта MAKITAmodelB-12 чорного кольору; зарядний пристрій до акумулятора MAKITA; викрутки - 4 шт.; монітор від ноутбука сірого кольору ASUSF5RL; акумуляторну батарею від ноутбука ASUSF5RL; дисковод від ноутбука ASUSF5RL; клавіатуру від ноутбука ASUSF5RL - повернути власнику.

Матеріали кримінального провадження №0000264 від 07.05.2024- направити для притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності за відповідною статтею КУпАП.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 у повному обсязі, водночас захисник ОСОБА_9 не заперечував проти її задоволення.

В судове засідання апеляційного суду, призначене на 14.07.2025 обвинувачений ОСОБА_11 та потерпіла ОСОБА_12 , не з`явилися водночас прокурором ОСОБА_10 апеляційному суду надано лист ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призову ОСОБА_11 під час мобілізації для проходження військової служби у лавах ЗСУ, а саме в в/ч НОМЕР_1 .

У зв`язку з тим, що порушене прокурором питання щодо закриття кримінального провадження з огляду на доводи апеляційної скарги покращує становище обвинуваченого ОСОБА_11 колегія суддів, з`ясувавши думку інших учасників провадження, зокрема, захисника, який не заперечував щодо розгляду справи за відсутності обвинуваченого, при цьому клопотань про зупинення апеляційного провадження на підставі ст. 335 КПК України не подавав, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснювати за відсутності обвинуваченого та потерпілої.

Водночас, колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права обвинуваченого ОСОБА_11 на доступ до правосуддя шляхом забезпечення участі захисника останнього в апеляційному розгляді справи.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частина 1 ст. 5 КК України регламентує, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип гарантований ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Так, 09.08.2024 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Законом № 3886-IX внесені зміни у ст.51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, ст.ст. 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09.08.2024 чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за ст.ст. 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

У постанові Об`єднаної палати ККС у складі ВС від 07.10.2024 (справа №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24), суд касаційної інстанції зробив правовий висновок, відповідно до якого Закон №3886-IX, яким внесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого майна розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Водночас, п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні 2-х епізодів крадіжок, вчинених повторно, поєднаних із проникненням у житло, в умовах воєнного стану, які мали місце: у 2024.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, у 2024 році становить 3028 грн.

Згідно вироку місцевого суду протиправними діями ОСОБА_11 за кожним із 2-х епізодів заподіяна шкода не перевищувала 3028 грн, а саме: 1350 грн (1-й епізод) та 1874,90 грн (2-й епізод), водночас, як видно з обвинувального акту обвинувачення ОСОБА_11 сформульовано таким чином, що не свідчить про вчинення ним злочинних діянь, які об`єднані єдиним злочинним наміром, при цьому не сформовано єдиної суми заподіяних потерпілому збитків, а кожен із злочинів має самостійний умисел із його реалізацією в кожному окремому епізодів.

За таких обставин у даному кримінальному провадженні вартість викраденого обвинуваченим майна на час вчинення діяння за кожним епізодом не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3028 грн, а отже до цих діянь мають застосуватись положення ст.5 КК і на теперішній час інкриміновані обвинуваченому дії не підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Однак, оскільки протиправне діяння, були вчиненні ОСОБА_11 із проникненням у приміщення, дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч.1 ст.162 КК України, що узгоджується з вищезазначеним правовим висновком викладеним у постанові Об`єднаної палати ККС у складі ВС від 07.10.2024.

Водночас, приписами ч. 3 ст. 337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 3 тис. НМ або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК).

Отже, враховуючи зміст вимог апеляційної скарги прокурора, яким не порушувалось питання щодо зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, в той час як перекваліфікація дій обвинуваченого за ч. 4 ст.185 КК України, які на теперішній час не підпадають під ознаки вказаного злочину, на дії, передбачені ч. 1 ст. 162 КК України, які є кримінальним проступком, за вчинення якого передбачено відповідне покарання, погіршить становище обвинуваченого, що суперечить приписам ч. 3 ст. 337, ч. 2 ст. 404 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для виходу за межі апеляційної скарги прокурора, оскільки цим погіршується становище обвинуваченого ОСОБА_11 .

Відповідно до ч. 1 ст. 479-2 КПК суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

За приписами ч. 2 ст. 479-2 КПК за відсутності згоди підозрюваного на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1-2 ч. 2 ст. 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що підозрюваним вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1 або 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Водночас ч. 3 ст. 479-2 КПК визначено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1-2 ч. 2 ст. 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явився та не надав згоду на закриття кримінального провадження щодо нього у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, апеляційний суд керується приписами п. 2-1 ч. 2 ст. 284 та ч. 3 ст. 479-2 КПК України.

Відповідно до абз. 5 ч. 7 ст. 284 КПК ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 частини першої або п. 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність згоди обвинуваченого ОСОБА_11 на закриття провадження, керуючись положеннями п. 1-2 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 479-2, ст. 417 КПК України, колегія суддів доходить переконання про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування оскаржуваного вироку суду 1-ої інстанції та закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 , у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Таке рішення суду апеляційної інстанції жодним чином не погіршує становище обвинуваченого.

Що ж до посилання прокурора про необхідність направлення матеріалів кримінального провадження для притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності за відповідною статтею КУпАП, то вони не заслуговують на увагу, оскільки це не передбачено кримінальним процесуальним законом, та прокурор самостійно може вжити заходи, щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності в порядку КУпАП.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Частина 9 ст. 100 КПК України передбачає, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

В свою чергу, відповідно до п.п. 5 та 7 зазначеної ч. 9 ст. 100 КПК України, гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Відтак, з огляду на вищевикладені положення кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає за необхідне, вирішуючи питання про долю речових доказів в зазначеному кримінальному провадженні, скасувати арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді та музикальну колонку марки EQLAB сіро-зеленого кольору; м`яч для тенісу зеленого кольору; смарт годинник марки HUAWEI чорного кольору; кутову шліфувальну машинку марки PROCRAFTPW1350E зеленого кольору; шуруповерт марки MAKITADF330DWE синього кольору; насадки до шуруповерта в кількості 21 шт.; акумулятор до шуруповерта MAKITAmodelB-12 чорного кольору; зарядний пристрій до акумулятора MAKITA; викрутки - 4 шт.; монітор від ноутбука сірого кольору ASUSF5RL; акумуляторну батарею від ноутбука ASUSF5RL; дисковод від ноутбука ASUSF5RL; клавіатуру від ноутбука ASUSF5RLвважати повернутим власнику, при цьому 8 відрізків липкої стрічки скоч, із папілярними слідами рук; навісний замок, фрагмент скла - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо процесуальних витрат, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частина 1 ст. 126 КПК України визначає, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Процесуальні витрати - це передбачені кримінальним процесуальним законом затрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, понесені органами досудового розслідування, прокуратури і суду та іншими учасниками кримінального провадження. Умовно їх можна поділити на: витрати, які учасник кримінального провадження несе самостійно, та витрати, які здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17.06.2020 (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), зазначено, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тобто Великою Палатою Верховного Суду вказано на необхідність вирішення питання щодо процесуальних витрат у різних за процесуальною формою судових рішеннях, однак не визначено, які саме витрати необхідно стягувати з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності, а які відносити на рахунок держави.

При цьому, як було зазначено у висновку Об`єднаної палати ККС у складі ВС від 12.09.2022 у справі № 203/241/17, стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення спеціаліста/експерта саме стороною захисту.

У своєму рішенні Об`єднана палати суду касаційної інстанції також звернула увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку. Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Крім того, згода особи на її звільнення й відповідно закриття кримінального провадження не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК).

За своєю природою закриття кримінального провадження на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, так само як із закриття кримінального провадження на підставі положень ст. 49 КК України, є безумовним.

Більше того, закриття кримінального провадження на цій підставі фактично вказує, що на момент розгляду кримінального провадження у діях особи відсутній склад кримінального правопорушення, тому така особа не повинна зазнавати негативних наслідків більше, ніж особа, у діях якої є всі ознаки складу кримінального правопорушення, однак закінчилися строки давності для притягнення її до кримінальної відповідальності.

Відтак, керуючись засадами справедливості, а також з огляду на вимоги апеляційної скарги прокурора щодо віднесення процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта на рахунок держави, колегія суддів за наявності факту понесення органом досудового розслідування процесуальних витрат, пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження, зокрема, з проведення судових товарознавчих експертиз (а.с. 63, 69, 75), не вбачає підстав для стягнення їх з обвинуваченого ОСОБА_11 , кримінальне провадження щодо якого закрито відповідно до п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Така позиція апеляційного суду узгоджується із висновком колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС, викладеної в постанові від 02.07.2025 у справі № 202/7821/24 (провадження № 51-274км 25.

Отже, колегія суддів констатує, що вказані обставини виключають настання для ОСОБА_11 кримінально-правових наслідків щодо стягнення процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів, які проводили судові товарознавчі експертизи у наявному кримінальному провадженні, а тому такі підлягають віднесенню на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 24, 100, 284, 370, 373, 404, 405, 407, 409, 417, 419, 424, 479-2, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Болградської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Арцизького районного суду Одеської обл. від 16.06.2024, яким ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 185 КК України КК України - скасувати.

Закрити к/п №0000264 від 07.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Болградського районного суду Одеської обл. від 10.05.2024 та від 13.05.2024 на тимчасово вилучене майно - скасувати.

Речові докази, а саме: - музикальну колонку марки EQLAB сіро-зеленого кольору; м`яч для тенісу зеленого кольору; смарт годинник марки HUAWEI чорного кольору; кутову шліфувальну машинку марки PROCRAFTPW1350E зеленого кольору; шуруповерт марки MAKITADF330DWE синього кольору; насадки до шуруповерта в кількості 21 шт.; акумулятор до шуруповерта MAKITAmodelB-12 чорного кольору; зарядний пристрій до акумулятора MAKITA; викрутки - 4 шт.; монітор від ноутбука сірого кольору ASUSF5RL; акумуляторну батарею від ноутбука ASUSF5RL; дисковод від ноутбука ASUSF5RL; клавіатуру від ноутбука ASUSF5RL - повернути власнику;

- 8 відрізків липкої стрічки скоч, із папілярними слідами рук; навісний замок; фрагмент скла - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Витрати на залучення експерта у сумі 6 058, 24 грн віднести на рахунок держави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3