Справа № 643/7798/25
Провадження № 1-кп/643/852/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2025 Салтівський районний суд міста Харкова у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань у місті Харкові у режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000818 від 08 жовтня 2022 року за ч. 2 ст. 111, ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2025 року прокурор Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова через систему «Електронний суд» з обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000818 від 08 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 4 ст. 408 КК України.

Обвинувальний акт зареєстровано судом 19 травня 2025 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 травня 2025 року справі за вищевказаним обвинувальним актом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи: 643/7798/25 та визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) ОСОБА_1 та склад колегії суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 19 травня 2025 року призначено підготовче судове засідання за вищевказаним обвинувальним актом.

19 травня 2025 року прокурор Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова через систему «Електронний суд» з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтовано тим, що ухвалами Салтівського районного суду міста Харкова продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , зміна запобіжного заходу на більш м`який може стати перешкодою у проведенні повного та швидкого судового розгляду кримінального провадження. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані судом при застосуванні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на момент внесення даного клопотання жодним чином не зникли та не зменшились. ОСОБА_6 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину. Потреба продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України:

п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, що підтверджується, тим ОСОБА_6 , перебуває на посаді оператора 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , місцезнаходження військової частини, в якій він проходить військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область внаслідок проведення бойових дій на території України, що створить умови для його переховування від органу досудового розслідування та суду в інших областях України, враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними, ніж покарання і процедура виконання покарання. Крім того вказані обставини утворять складності явки або запізнення обвинуваченого до органу досудового розслідування та суду;

п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_6 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців здійснити вплив на свідків, понятих, як благаючі або умовляючи їх, так і маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї за допомогою якої може погрожувати свідкам, понятим, експертам щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді з метою уникнути покарання за вчинений злочин;

п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства;

п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється підтверджується тим, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, як військовослужбовець військової служби, може вчинити інший військовий злочин, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби, що кваліфікується за ст. 407 КК України, або дезертирство за ст. 408 КК України, тим самим переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності за фактом вчинення особливо тяжкого злочину.

Клопотання зареєстровано судом 20 травня 2025 року.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з підстав, викладених у клопотанні, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені при обранні запобіжного заходу та які продовжують існувати.

Захисник обвинуваченого заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через його необґрунтованість. Зокрема зазначив, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а ця справа не підсудна цьому суду, оскільки порушена територіальна підсудність. Крім цього зазначив, що у випадку задоволення клопотання прокурора, просив суд визначити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію захисника.

Суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, вивчивши обвинувальний акт та клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, встановив таке.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 21 лютого 2025 року (справа № 643/2810/25) застосовано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 21 квітня 2025.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 18 квітня 2025 року (справа № 643/5955/25) продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 21 травня 2025 року.

Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Частиною 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до розділу IV КПК України, судове провадження у першій інстанції в якості однієї із стадій включає підготовче провадження.

Відтак, застосування запобіжних заходів під час підготовчого провадження, у тому числі вирішення питання щодо продовження тримання обвинуваченого під вартою на стадії підготовчого провадження, здійснюється згідно положень розділу ІІ Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключено у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109 114-2, 258 258-6, 260, 261, 437 442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу, суд враховує наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду, вчиняти вплив на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Суд також оцінює сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у скоєні вказаних злочинів.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

При цьому, суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, беручи до уваги суворість передбаченого покарання за інкримінований злочин, що є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування від суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказано, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд враховує, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не розпочато, жоден зі свідків не допитаний, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та/або експертів та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Також суд враховує той факт, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому суд враховує його особистість, відомості про місце проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, вчиненого в умовах воєнного стану, який наразі триває, та збройної агресії російської федерації; зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, у виді позбавлення волі строком п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, а також враховуючи той факт, що місцезнаходження військової частини, в якій він проходить військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область внаслідок проведення бойових дій на території України, суд вважає доведеним існування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування та суду.

Виходячи зі змісту обвинувачення, зокрема, обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, тривалості злочинної діяльності, те, що розгляд у цьому кримінальному провадженні не розпочато, суд також вважає доведеним існування ризиків, передбачених п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Враховуючи вищенаведене, наявність зазначених ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які у їх сукупності виправдовують тримання ОСОБА_6 на даному етапі кримінального провадження під вартою та свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або визначення розміру застави.

Отже, на теперішній час існування ризиків, що стали підставою для обрання зазначеного запобіжного заходу продовжують мати місце та з метою їх запобігання, а також забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та оцінюючи сукупність обставин, що мають вагоме значення для вирішення цього питання, суд доходить висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим і продовжує ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту на користь ОСОБА_6 , проте в цьому конкретному випадку суд вважає, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень у справі.

Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ризики, які були враховані при прийнятті рішення про застосування запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати, а тому менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосуванням інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено.

Зважаючи, що 21 травня 2025 року спливає строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та неможливості до зазначеної дати завершити судовий розгляд, за відсутності підстав для скасування або зміни запобіжного заходу, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити та продовжити дію існуючого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до 18 липня 2025 року включно.

Керуючись ст. 107, 110, 176 178, 183, 315, 331, 333, 369 372, 376, 392 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком до 18 липня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Роз`яснити обвинуваченому, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст ухвали проголошено 20 травня 2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_8

Судді ОСОБА_9

ОСОБА_10