КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 09 липня 2025 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерськогорайонного суду м. Києва 06 березня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника

власника майна адвоката ОСОБА_8 0

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 103,3 кв.м, житловою - 77,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, яка відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборонено особі, у володінні якої перебуває вищезазначене майно та іншим особам, відчужувати його та будь-яким чином розпоряджатися ним.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що 06 березня 2025 року клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без виклику власника майна чи його представника, копію ухвали отримано 16 квітня 2025 року та того ж дня подано апеляційну скаргу. З цих підстав, просив поновити строк на апеляційне оскарження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що накладення арешту на квартиру, яка передана ОСОБА_5 за договором довічного утримання є необґрунтованим та порушує законні інтереси власника майна, як належного набувача за чинним правочином, укладеного відповідно до вимог ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Порядок і строки апеляційного оскарження визначено та регламентовано ст. 395 КПК України. Так, згідно з п. 3 ч. 2 вказаної статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Статтею 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно, поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження є обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на оскарження постанови, вчасно подати апеляційну скаргу.

З матеріалів провадження убачається, що 06 березня 2025 року клопотання прокурора розглянуто без виклику власника майна чи його представника. В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначив, що копію ухвали отримано 16 квітня 2025 року та того ж дня подано апеляційну скаргу. З наведених підстав, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження, підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 05 лютого 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000085, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що відомості до ЄРДР внесено за фактом заволодіння квартирою за адресою: АДРЕСА_1 внаслідок зловживання довірою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з боку невстановлених осіб.

З матеріалів кримінального провадження та заяви про вчинення кримінального правопорушення від імені ОСОБА_11 від 16.01.2025 вбачається, що внаслідок зловживання довірою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , невстановлені особи заволоділи належною останньому квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема, за невстановлених обставин ОСОБА_10 у липні 2024 року уклав договір довічного утримання, а у грудні 2024 року помер, хоча за життя наміру на укладення такого правочину не виказував, чим заподіяно шкоди у великих розмірах ОСОБА_11 , яка є донькою ОСОБА_10 .

Постановою прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 від 26 лютого 2025 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 , заг. пл., 103,3 кв. м. житловою - 7, 6 кв. м., яка належить ОСОБА_5 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні з вилученим у ньому майном.

06 березня 2025 року прокурор Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , заг. пл., 103,3 кв. м. житловою - 7, 6 кв. м., яка належить ОСОБА_5 , із забороною відчуження та розпорядження, з метою збереження речового доказу.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Зокрема, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави арешту майна відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу.

З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримано вимог зазначених норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод,

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, в порушення вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт квартири власником якої є ОСОБА_5 , належним чином не перевірив правову підставу для такого арешту та можливості використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, та не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою збереження речових доказів.

З доводів апеляційної скарги убачається, що ОСОБА_5 надавала допомогу ОСОБА_10 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . З урахуванням обставин постійної допомоги та взаємної домовленості 23 липня 2024 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений належним чином нотаріально - приватним нотаріусом ОСОБА_12 (а.с. 55-58).

Відповідно до взятих на себе зобов`язань, згідно умов договору, ОСОБА_5 надалі здійснювала догляд та утримання ОСОБА_10 до кінця його життя, а натомість ОСОБА_5 мала перейти у власність квартира за (адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_10 .

Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б вказували на підробку вказаного договору чи визнання його недійсним.

У порушення ст.ст. 171, 173 КПК України, слідчий суддя не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

Проте вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді.

За матеріалами, які додані до клопотання прокурора, відсутні докази, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , заг. пл., 103,3 кв. м. житловою - 7, 6 кв. м., яка належить ОСОБА_5 , відповідає вимогам ст. 98 КПК України, тоді як договір довічного утримання на підставі якого у ОСОБА_5 виникло право власності на спірну квартиру, речовим доказом не визнано.

Ні прокурор в клопотанні, ні слідчий суддя в порушення відповідно ст. ст.171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника майна.

Відтак, прокурором не доведено в клопотанні існування правових підстав для накладення арешту на вказане майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які вказано у його клопотанні.

Прокурор обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не перевірено вказані обставини, які свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, на яку посилався орган досудового розслідування.

Також, слід зазначити, що вказані події підлягають перевірці в порядку цивільного судочинства, а відтак арешт вказаної квартири є передчасним.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна, а апеляційна скарга - задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_5 - адвокату ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва 06 березня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва 06 березня 2025 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 103,3 кв.м, житловою - 77,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, яка відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборонено особі, у володінні якої перебуває вищезазначене майно та іншим особам, відчужувати його та будь-яким чином розпоряджатися ним, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15

Єдиний унікальний № 757/10597/25-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_16

Справа № 11сс/82/3450/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК