печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову заступника начальника відділу дізнання Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві ОСОБА_5 від 10.12.2024 про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000454 від 23.02.2023,

УСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову заступника начальника відділу дізнання Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві ОСОБА_5 від 10.12.2024 про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000454 від 23.02.2023 та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування доводів скарги особа, яка подала скаргу, посилається на те, що у кримінальному провадженні № 0000454 від 23.02.2023 адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулася до Печерського УП ГУНП у м. Києві з клопотанням від 06.12.2024 про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Проте 10.12.2024 заступник начальника відділу дізнання Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 відмовила у задоволенні вказаного клопотання, про що винесла постанову, яку скаржник вважає необґрунтованою, протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

У судове засідання особа, яка подала скаргу, не з`явилася, про місце і час розгляду провадження повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомлено.

У судове засідання дізнавач, процесуальне рішення якого являється предметом оскарження, не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, заяви, клопотання або письмові заперечення до суду не надходили, про причини неявки суду не повідомлено.

Згідно з частиною четвертою статті 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною третьою статті 306 КПК України передбачено, що відсутність дізнавача, слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутності осіб, які не з`явилися, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Згідно з положеннями статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Частиною другою статті 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення процесуальних дій здійснюється шляхом подання слідчому, дізнавачу, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Частиною першою статті 220 КПК України встановлено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

На стадії досудового розслідування особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником можуть бути оскарженні рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, що встановлено пунктом 7 частини першої статті 303 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що відділом дізнання Печерського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000454 від 23.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України.

03.12.2024 представник потерпілої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 звернулася до дізнавача з клопотанням про призначення судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0000454 від 23.02.2023.

Постановою від 10.12.2024 заступник начальника відділу дізнання Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 у задоволенні вказаного клопотання відмовила.

Зі змісту постанови убачається, що в обґрунтування відмови в задоволенні клопотання дізнавач зазначила, що відповідно до ч. 3 ст. 8-1 Закону «Про нотаріат» обшук, виїмка, огляд робочого місця (контори) проводяться на підставі та в порядку, встановленому законом, тобто КПК. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 8-1 вказаного закону вилучення (виїмка) реєстрів нотаріальних дій та документів, що передані нотаріусу на зберігання в порядку, передбаченому вказаним законом, а також печатки нотаріуса не допускається. Зазначені реєстри нотаріальних дій, нотаріальні документи чи печатка нотаріуса можуть бути надані суду за мотивованою постановою суду тільки для огляду і повинні бути повернуті судом негайно після огляду. Виходячи з цього, законодавство містить заборону вилучати (проводити виїмку): 1) реєстрів нотаріальних дій; 2) документів, що передані нотаріусу на зберігання; 3) печатки нотаріуса. Вказані документи і печатка можуть бути надані суду лише для огляду.

За встановлених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя погоджується з доводами дізнавача, які викладені в постанові та вважає, що вона винесена з урахуванням принципу законності кримінального провадження, встановленого частиною другою статті 9 КПК України, що передбачає повне та всебічне дослідження обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог частини п`ятої статті 110 КПК України, так як постанова містить зміст обставин, які є підставами для її прийняття, мотиви прийняття, їх обґрунтування, а вимоги сторони захисту не містять обґрунтованих підстав для вчинення вказаних ними у клопотанні дій.

Крім того, положеннями статей 36, 40, 40-1 КПК України визначено, що прокурор, слідчий, дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Тобто дізнавач не зобов`язаний в обов`язковому порядку задовольнити клопотання.

Згідно з частиною другою статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Як зазначено в Узагальненні ВССУ від 12.01.2017 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», згідно з частиною п`ятою статті 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється. Таким чином, при розгляді скарг на відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій слідчим суддям необхідно співвідносити вимоги статті 220 КПК України з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження, зокрема встановленими статтею 40 КПК України. Саме тому необхідно брати до уваги те, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Відтак, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд сторонами кримінального провадження, перевіривши надані докази в обґрунтування цих питань, з урахуванням вищенаведеного дійшов висновку, що в силу принципу змагальності сторін, заявником не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді дійти висновку, що вимоги скарги базуються на об`єктивних фактах і правових підставах, які б слугували підставою для скасування постанови про відмову у задоволенні клопотання, а відтак в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 22, 26, 40-1, 220, 223, 303, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову заступника начальника відділу дізнання Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві ОСОБА_5 від 10.12.2024 про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000454 від 23.02.2023 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1