КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: № 11-кп/824/746/2024 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 201 100 300 035 85 від 17 листопада 2020 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Луків Турійського району, Волинської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.09.2021 ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі.

Ухвалено початок строку відбування призначеного ОСОБА_6 покарання обчислювати з часу фактичного затримання - 17.11.2020, з зарахуванням у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17.11.2020 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2020 (справа № 357/11344/20, провадження № 1-кс/357/2327/20) на мобільний телефон марки "Nokia" чорного кольору, IMEI НОМЕР_1 з сім-картою мобільного оператора "Київстар" за номером НОМЕР_2 , які запаковано до спецпакету № SUD1040016.

У проваджені вирішена доля речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 12.11.2020, у вечірній час близько 20 год. 00 хв., прийшов разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до квартири АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_13 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Перебуваючи в кухонній кімнаті вказаної квартири, в період часу з 21 год. 00 хв. до 22 год. 00 хв., під час спільного вживання алкогольних напоїв, на ґрунті ревнощів, в ході раптово виниклої сварки між потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , яка супроводжувалася нецензурною лайкою та штовханиною з боку потерпілого ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, діючи умисно, з метою захисту ОСОБА_11 та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , умисно наніс п`ять ударів кулаками рук та чотири удари ногою по обличчю останнього, потерпілий ОСОБА_13 при цьому, закриваючи обличчя руками, впав на коліна між кухнею та коридором квартири. Після чого, сварка між потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_11 продовжилась в житловій кімнаті квартири, в якій ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого умислу на нанесення тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_13 два удари кулаками рук по обличчю та один удар ногою в тулуб останнього. Після того, ОСОБА_6 , продовжуючи свою кримінально протиправну діяльність, наніс потерпілому ОСОБА_13 , який перебував в туалетній кімнаті вказаної квартири, ще два удари ногою в плече та голову, після чого припинив свою протиправну діяльність та пішов спати до житлової кімнати вказаної квартири.

13.11.2020, у вечірній час, близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_6 , повернувся разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до місця проживання ОСОБА_13 , де, в ході спільного вживання алкогольних напоїв, після повторної сварки між потерпілим ОСОБА_13 і ОСОБА_11 , ОСОБА_6 продовжив свою кримінально протиправну діяльність та, перебуваючи у житловій кімнаті вказаної квартири, близько 23 год. 00 хв., наніс три удари кулаками рук в обличчя потерпілого ОСОБА_13 , після чого покинув місце нанесення тілесних ушкоджень та вийшов з квартири.

Внаслідок сукупних умисних протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: численних ран, синців, саден, крововиливів на голові, крововиливів під оболонки, в тканину та в шлуночки головного мозку, синця з крововиливом на шиї, переломів 6, 7, 8, 9 ребер зліва, численних синців, саден, крововиливів на тулубі, рани на лівій нозі, численних синців, саден та крововиливів на кінцівках. Внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень ОСОБА_13 помер за місцем проживання.

Смерть ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала від внутрішньочерепної травми, що проявилась крововиливами під оболонки, в тканину та в шлуночки головного мозку, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Зазначеними діями ОСОБА_6 вчинив умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.09.2021 щодо нього змінити та призначити покарання менше 8-ми років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, обвинувачений вказує, що вирок суду є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що під час винесення вироку судом не в повній мірі враховано, що свідок (насправді потерпіла) ОСОБА_14 не з`являлася в судові засідання, але була при цьому належно повідомлена про розгляд справи.

Посилається, що за місцем проживання він характеризується з хорошої сторони, визнав свою вину частково, оскільки з потерпілим була у нього сутичка, яка під дією емоцій переросла в бійку, після якої потерпілий був живий, а санкція статті, за якої він засуджений, передбачає позбавлення волі від 7 років.

Звертає увагу обвинувачений і на те, що судом першої інстанції та органами досудового розслідування залишилась невстановлена обставина, внаслідок саме чиїх протиправних дій настала смерть потерпілого.

Крім того, як посилається обвинувачений, не доведено, коли саме наступила смерть потерпілого, а саме, з того моменту як між ним- ОСОБА_6 та потерпілим була бійка і до того моменту коли він-обвинувачений разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 прийшов за адресою: АДРЕСА_3 , забрати особисті речі.

На переконання обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції були взяті до уваги лише обставини даної події, які були надані свідками в справі.

Також обвинувачений вказує, що за час досудового розслідування він особисто вже багаторазово пошкодував про скоєне ним кримінальне правопорушення та покараний наріканням оточуючих людей.

Просить врахувати, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони (а.п. 134-136 т. 2).

Крім того, ОСОБА_6 заявив окреме клопотання щодо перерахунку йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку день за два (а.п. 137 т. 2).

Окрім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 15.02.2022 ОСОБА_6 послався на те, що на день смерті ОСОБА_13 у нього є алібі (а.п. 186 т. 2).

У судовому засіданні 09.08.2022 захисник ОСОБА_9 вважав за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_15 з ч. 2 на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України (а.с. 205-206 т. 2).

У зміненій редакції апеляційної скарги від 07.02.2023 обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.09.2021 та ухвалити новий вирок, яким визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та виправдати його за недоведеністю вини, оскільки від його дій смерть потерпілого не настала, а інших доказів вважати, що саме від його побиття настала смерть ОСОБА_13 - не має.

Так, як вважає обвинувачений, не встановлено час смерті ОСОБА_13 з того моменту коли між ними була бійка і до того моменту, коли він разом з свідками ( ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ) прийшов по даній адресі допомогти ОСОБА_11 забрати її речі, та не встановлено від чиїх саме дій наступила смерть останнього.

Між тим, як указується в апеляційній скарзі: " ОСОБА_11 розповідала мені коли він прийшов у квартиру тоді ОСОБА_11 вдарила померлого по голові 3-4 рази по голові табуреткою щоб він заспокоївся проте суд не прийняв ці покази не вмотивував у своєму рішенні".

Вважає, що суд першої інстанції взяв до уваги тільки показання свідків.

Звернув увагу на свою позитивну характеристику з місця проживання в смт. Луків Ковельського району Волинської області.

Водночас просив допитати свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.п. 10-13 т. 3).

Іншими учасниками провадження вирок стосовно ОСОБА_6 не оскаржений.

Потерпіла ОСОБА_14 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлялася у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, неявка якої в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження за приписами ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого та захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підтримку доводів апеляційних скарг, кожний окремо на певних етапах апеляційного провадження, які просили скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження на підставі ст.ст. 417, 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати, пояснення прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, допитавши обвинуваченого ОСОБА_6 та дослідивши докази у провадженні на задоволення клопотань сторони захисту, кожного з них окремо в залежності від обраної позиції захисту на різних етапах провадження в суді апеляційної інстанції, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги/апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції на предмет його законності, обґрунтованості та вмотивованості, відповідно до положень ст. 370 КПК України, в межах апеляційних вимог, як передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України, що підтримані стороною захисту в суді апеляційної інстанції, та з урахуванням позицій сторін у провадженні в судовому засіданні.

Зокрема, за приписами ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Даних вимог закону суд першої інстанції дотримався і його висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин, встановлених судом, які викладені у вироку, підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, у судовому засіданні суду першої інстанції, де брав участь захисник ОСОБА_9 , а саме 19.01.2021 обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, визнав частково, заперечивши пред`явлене йому обвинувачення в частині причинно-наслідкового зв`язку між його діями та наслідками у вигляді смерті ОСОБА_13 (а.п. 64 т. 1).

Під час допиту в судовому засіданні 11.03.2021 обвинувачений ОСОБА_6 по суті пред`явленого обвинувачення та поставлених питань надав показання про те, що в м. Білу Церкву він приїхав з м. Києва на заробітки десь за три місяці до подій, які йому інкримінуються.

З ОСОБА_11 (свідок ОСОБА_11 ) він-обвинувачений познайомився орієнтовно за два-три тижні до події.

12.11.2020, ввечері близько 19-ї години, він- ОСОБА_6 погодився на пропозицію ОСОБА_11 (свідок ОСОБА_11 ) вжити спиртні напої у ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), в якого вона винаймала, з її слів, квартиру для проживання, тому разом з нею та її матір`ю - ОСОБА_12 (свідок ОСОБА_12 ) приїхали до квартири ОСОБА_13 близько 20-ї години, з яким він і познайомився у той вечір.

Перебуваючи на кухні, вони вечеряли, спілкувались та розпивали спиртні напої.

Близько 21-ї години ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) почав нецензурно висловлюватись в бік ОСОБА_11 ( ОСОБА_11 ), зачіпати її, штовхати та ображати, у зв`язку з чим він- ОСОБА_6 вирішив заступитись за неї та вдарив ОСОБА_13 близько 5 разів: 4 рази правою та 1 раз лівою руками в його обличчя, та не більше 5 разів вдарив ногами в обличчя ОСОБА_13 .

Бійка тривала не більше 2-3 хв., після чого вони продовжили вживати спиртні напої та спілкуватись.

Проте, сварка між ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) та ОСОБА_11 ( ОСОБА_11 ) у той вечір не закінчилась та відновилась згодом в житловій кімнаті квартири, в якій він-обвинувачений наніс ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) ще два удари рукою в обличчя та один удар ногою по тулубу.

Після цього, в туалетній кімнаті квартири він- ОСОБА_6 завдав ще два удари ногою в обличчя ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ).

Побачивши, що ОСОБА_13 пішов до ванної кімнати митися, оскільки все його обличчя було в крові, він-обвинувачений припинив наносити йому удари та пішов спати в кімнату, в якій знаходилось два ліжка, а саме: праворуч від входу був диван, на який він- ОСОБА_6 приліг разом з ОСОБА_11 ( ОСОБА_11 ), а на диван, який знаходився ліворуч у кімнаті - лягла ОСОБА_12 ( ОСОБА_12 ).

У цей вечір вони вжили приблизно 1 літр самогону, особисто він-обвинувачений вжив не більше 300 грамів.

Прокинувшись близько 07-ї години, він поїхав на роботу та увечері того ж дня (13.11.2020), зустрівшись на площі Свободи з ОСОБА_11 ( ОСОБА_11 ) та ОСОБА_12 ( ОСОБА_12 ), знову поїхали до квартири ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ).

Прибувши до квартири орієнтовно о 20-й годині, продовжили вживати спиртні напої, в ході чого ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) почав згадувати вчорашні події, нецензурно ображати ОСОБА_11 ( ОСОБА_11 ), у зв`язку з чим, близько 23-ї години, знову відбулась бійка між ним-обвинуваченим та ОСОБА_13 , в ході якої він- ОСОБА_6 наніс ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) три удари кулаками рук в обличчя, після чого, випивши 50 грамів самогонки, залишив квартиру.

Додатково зазначив, що на ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) були видимі ушкодження на обличчі у вигляді потертостей та подряпин (схожі на порізи), також біля ока були видимі ушкодження, ОСОБА_13 тримався за бік тулуба та стогнав.

В ніч з 14 на 15 листопада 2020 року він- ОСОБА_6 ночував на вулиці.

16.11.2020 прокинувся біля вокзалу о 06-07 годині ранку, прогулювався по місту, а біля 17-ї години побачив ОСОБА_11 ( ОСОБА_11 ), яка попросила його з`їздити з нею за компанію в квартиру до ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), щоб забрати її власні речі.

Близько 18-ї години вони прийшли в квартиру і побачили ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) мертвим, який знаходився в житловій кімнаті в положенні сидячи біля дивану, накритий ковдрою.

Збираючи речі, він та ОСОБА_11 почули, що хтось відчиняє вхідні двері, у зв`язку з чим вибігли по черзі з квартири.

Правоохоронні органи не повідомляв, оскільки був розряджений телефон (а.п. 246-248 т. 1).

Отже, ОСОБА_6 в судовому засіданні суду першої інстанції 11.03.2021, частково визнаючи свою вину, вказав на побиття ним-обвинуваченим ОСОБА_13 саме з 12 на 13 листопада 2020 та увечері 13.11.2020, коли він наносив останньому удари руками і ногами у тому числі в голову.

Саме на ці дати посилався обвинувачений ОСОБА_6 і під час проведеня з ним слідчого експерименту.

Так, за даними протоколу проведення слідчого експерименту від 18.11.2020 з додатком (відеозаписом), за участю підозрюваного ОСОБА_6 , що проводився на підставі добровільної згоди потерпілої ОСОБА_14 (а.п. 235 т. 1), у період часу з 17 год. 30 хв. до 17 год. 46 хв. в квартирі АДРЕСА_4 у присутності двох понятих, захисника ОСОБА_9 , спеціаліста з застосуванням технічного засобу фіксації-відеокамери, слідує, що дійсно ОСОБА_6 12.11.2020 під час конфлікту наносив удари ОСОБА_13 : обома руками по голові, потім ногою по голові в кухні; після чого в кімнаті наніс три удари руками по голові померлого; декілька ударів руками та ногами по голові в туалеті, від яких ОСОБА_13 плювався кров`ю по стінах.

Наступного дня увечері (13.11.2020), конфлікт та бійка повторились, в результаті якої він- ОСОБА_6 наніс ОСОБА_13 декілька ударів руками та ногами по голові та тулубу, який при цьому залишався при свідомості, а ОСОБА_6 вийшов з вказаної квартири (а.п. 139-142, 143 т. 1).

Дані вказаного протоколу спростовують доводи захисника ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції, що під час слідчого експерименту ОСОБА_6 не посилався, що він наносив удари ОСОБА_13 у туалеті (а.п. 141 т. 1).

Отже, за будь-яких обставин, з наведених доказів слідує, що за досліджуваних подій саме ОСОБА_6 одноособово неодноразово наносив удари ОСОБА_13 , а саме, в ніч з 12 на 13 листопада 2020 року ОСОБА_6 наносив ОСОБА_13 удари руками та ногами в голову в кухні, житловій кімнаті, в туалеті ногами та руками в голову, а також увечері 13.11.2020 руками та ногами в голову та по тулубу.

Водночас, хід вказаних подій не можна розцінити як бійку між ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , бо обвинувачений ніколи не вказував, що ОСОБА_13 , бодай, наніс йому хоч один удар, а ці обставини тільки свідчать про одностороннє побиття ОСОБА_13 обвинуваченим ОСОБА_6 на ґрунті ревнощів через ОСОБА_11 , у якої і був конфлікт з ОСОБА_13 .

Згідних даних висновку експерта-психолога № 530 від 16.12.2020, за досліджуваними ним матеріалами кримінального провадження, відеозаписами допиту підозрюваного ОСОБА_6 та проведення слідчого експерименту за його участю, експерт вказав на те, що процес допиту ОСОБА_6 та проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису має такі індивідуально-психологічні особливості: увага активна протягом всієї процедури допиту. Емоційний фон рівний, настрій не пригнічений. Зорового контакту не уникає. Відповіді дає послідовні. Наявна цілеспрямованість до співпраці.

Комунікативна діяльність ОСОБА_6 під час допиту та під час слідчого експерименту з застосуванням відеозапису характеризується психологічною конгруентністю, тобто такою, що свідчить про відсутність у нього на той період внутрішньо суперечливих моделей (схем мислення) власної поведінки стосовно пояснень ним особливостей обставин подій, про які він повідомляє. Вказані особливості є психологічною підставою, що дозволяє визнати його поведінку як самостійну.

Ознак психологічного впливу (чи тиску) з боку вербального (мовного) та невербального (інтонаційного, жестово-знакового) комунікативного процесу, який би здійснювався на ОСОБА_6 з блоку даних слідчих дій - не визначено.

Усі запитання, які були поставлені ОСОБА_6 , мали переважно уточнюючий характер. Інтонації поставлених запитань були рівні, вони не містять емоційного залучення. Побудова допиту дає можливість відповідати у вільному темпі і довільній формі.

Ознак фантазування на наданих на дослідження відеозаписів допиту ОСОБА_6 та під час проведення слідчого експерименту за його участю - не визначено (а.п. 161-162 т. 1).

Отже, аналіз вказаних доказів дає підстави стверджувати, що саме з показань ОСОБА_6 під час досудового розслідування та його пояснень під час слідчого експерименту 18.11.2020 органу досудового розслідування стало відомо про перебіг досліджуваних подій, під час чого він спричинив ОСОБА_13 весь комплекс виявлених у останнього тілесних ушкоджень, що обвинуваченим фактично було підтверджено і в судовому засіданні суду першої інстанції 11.03.2021.

Проте, після дослідження доказів у провадженні, у судовому засіданні 16.09.2021 обвинувачений ОСОБА_6 став стверджувати, що злочину, який йому інкримінують, він не вчиняв, оскільки вважає, що його діями по нанесенню тілесних ушкоджень ОСОБА_13 наслідків у вигляді смерті останнього настати не могло (а.п. 112-113 т. 2).

Водночас і захисник ОСОБА_9 вважав, що беззаперечні докази вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, що йому інкримінується - відсутні, оскільки органом досудового розслідування невстановлена залишається обставина, внаслідок чиїх протиправних дій настала смерть ОСОБА_13 , бо до показань свідків ОСОБА_12 слід ставитися критично, оскільки вони є суперечливими та містять розбіжності, ще і за тим, що ОСОБА_11 майже за аналогічних обставин притягувалася до кримінальної відповідальності за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

У суді апеляційної інстанції 15.02.2022 ОСОБА_6 заявив, що на час спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень 12 та 13 листопада 2020 року та смерті останнього у нього-обвинуваченого є алібі (а.п. 186 т. 2), а в судовому засіданні 09.08.2022 показав про те, що події за його побиття ОСОБА_13 насправді відбувалися 3-4 числа (03.11.2020-04.11.2020), коли він був у в квартирі ОСОБА_13 та захищав ОСОБА_11 ( ОСОБА_11 ) від ОСОБА_13 .

Вони всі сиділи в кухні квартири ОСОБА_13 та виживали спиртні напої.

ОСОБА_13 вів себе нахабно, почав бити та душити ОСОБА_11 ( ОСОБА_11 ).

Він- ОСОБА_6 став захищав ОСОБА_11 і між ним та ОСОБА_13 розпочалася бійка, під час якої він-обвинувачений бив ОСОБА_13 кулаками та ногами, а ОСОБА_13 його не бив.

Він вдарив ОСОБА_13 три рази в обличчя, від чого у нього була розсічена брова.

Катя з матір`ю пішли в кімнату, а він- ОСОБА_6 та ОСОБА_13 залишалися в кухні, де продовжили вживати спиртне.

Катя ( ОСОБА_11 ) повернулася в кухню і сказала щось образливе ОСОБА_13 , на якого за декілька днів до подій вона "скакала" з ножем.

ОСОБА_13 почав знову її бити, а він- ОСОБА_6 , заступаючись за ОСОБА_11 ( ОСОБА_11 ), став бити ОСОБА_13 кулаками в обличчя, від чого у того пішла кров з носу і він пішов вмиватися.

Коли ОСОБА_13 пішов щось шукати в туалеті, він- ОСОБА_6 там його двічі вдарив ногою по нозі, після чого вони продовжили знову вживати алкоголь.

Хвилин через 20-30 він- ОСОБА_6 пішов з квартири, де з ОСОБА_13 продовжили перебувати жінки ( ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ).

Він-обвинувачений гуляв містом, а зранку його забрала машина на роботу в дачне селище Кринички Білоцерківського району, де він брав участь у будівництві будинку.

Потім, через тиждень, ОСОБА_11 попросила його сказати, що події відбувалися 12 числа (12.11.2020), труп виявили - 15, а його затримали - 17 (а.п. 206-207 т. 2).

Після таких тверджень ОСОБА_6 , що фактично вказують на вільність у виборі ним позиції захисту, захиснику ОСОБА_9 було запропоновано надати письмові докази на підтвердження такого алібі обвинуваченого неможливості його перебування 12-13 листопада 2020 року в квартирі ОСОБА_13 , оскільки суд сам не міг направити відповідні запити за відсутності будь-яких даних щодо вказаних обставин (місце перебування ОСОБА_6 ) та запитуваних осіб ( П.І.П. чи інші дані), які б могли підтвердити його алібі.

У наступному судовому засіданні 13.09.2022, коли у сторони захисту було відсутнє підтвердження алібі та різна правова позиція, обвинувачений ОСОБА_6 відмовився від захисника ОСОБА_9 , через що був залучений до провадження інший захисник - ОСОБА_10 (а.п. 213-214, 215-218, 231 т. 2).

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 20.12.2022, за здійсненням захисту інтересів ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_10 , обвинувачений наполягав на тому, що 12 та 13 листопада 2020 року він працював у " ОСОБА_26 " на будівництві будинку у с. Кринички Білоцерківського району по вул. Польовій, номеру будинку ще не було.

По цих даних, як заявив захисник ОСОБА_10 , адвокатських запитів зробити не уявляється можливим.

Наполягав ОСОБА_6 і на допиті ОСОБА_11 , яку йому було шкода після досліджуваних подій інкримінованого йому правопорушення, бо вона йому при зустрічі стала говорити, що їй за вбивство ОСОБА_13 можуть призначити покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки вона тільки звільнилася з в`язниці за вбивство, а тому вину він взяв на себе.

А саме, як показав ОСОБА_6 , він випадково зустрівся з ОСОБА_11 в 18-19 год. 15.11.2020 у Парку Свободи на зупинці в центрі м. Біла Церква, куди його підвіз "ОСОБА_26" після робіт на будівництві.

"ОСОБА_26" працював охоронцем і коли він їхав з будівництва, то всіх робітників вивозив, не залишаючи у будинку.

У нього- ОСОБА_6 там ще був друг, але у той час він-обвинувачений ночував на вулиці, а речі возив з собою.

На дані особи "друга" чи " ОСОБА_26 ", чи автомобіля останнього, ОСОБА_6 - не послався, а тому стороні захисту знову було запропоновано узгодити правову позицію у провадженні (а.п. 1-3 т. 3).

В чергове, при дослідженні доказів у справі в суді апеляційної інстанції 28.03.2023 за клопотанням захисника ОСОБА_10 (а.п. 34-36 т. 3), у тому числі протоколу проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_6 18.11.2020 у присутності захисника ОСОБА_9 з відтворенням відеозапису цієї дії (а.п. 139-142, 143 т. 1), ОСОБА_6 суду апеляційної інстанції вказав, що в квартиру ОСОБА_13 він прийшов приблизно о 18-19 год. 16.11.2020 на прохання ОСОБА_11 , яка йому пояснювала, що він ( ОСОБА_13 ) може "бушувати".

Вона ( ОСОБА_11 ) також йому повідомила, що перед цим вона вдарила ОСОБА_13 3-4 рази стільцем по голові, після чого у нього посиніли губи, він побілів, а тому вона хотіла перевірити чи він живий і забрати свої речі. Це було - 16.11.2020.

В квартирі він побачив труп ОСОБА_13 .

Вона ( ОСОБА_11 ) та її мати ОСОБА_12 ( ОСОБА_12 ) збирали свої речі приблизно 10 хв.

Там він-обвинувачений і побачив потерпілу ОСОБА_27 .

Після того, як вони втекли з квартири, приблизно через 2 години він зустрівся з ОСОБА_11 ( ОСОБА_11 ) і весь час до приїзду поліції були разом.

Його- ОСОБА_6 затримали на наступний день (17.11.2020).

Він особисто бачив подряпину на шиї та рану на обличчі загиблого, а пояснення під час слідчого експерименту щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 він надавав як йому приблизно показувала ОСОБА_11 ( ОСОБА_11 ).

Особисто він- ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_13 04.11.2020 в кухні три рази кулаком правої руки в обличчя, один раз по ребрах та в тулуб ногою, а також ногою по нозі, а всього приблизно наніс 10-ти ударів.

Цей механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 04.11.2020 він-обвинувачений показував під час слідчого експерименту 18.11.2020, що він начебто відбувався 12.11.2020 та 13.11.2020.

Механізм нанесення ударів загиблому ОСОБА_13 ногами в голову він- ОСОБА_6 показував на прохання ОСОБА_11 , бо вона могла бути притягнута до відповідальності з призначенням покарання у виді довічного позбавлення волі, а оскільки він за неї переживав, то і взяв вину на себе, а щодо наслідків завдання ударів ногами у виді спричинення більш тяжких тілесних ушкоджень - він не знав.

Однак, з такої позиції ОСОБА_6 не випливає того, що:

- якщо він хотів "допомогти" ОСОБА_11 , то чому він вказав вже під час слідчого експерименту 18.11.2020, що зі злів ОСОБА_11 йому відомо, що вона ОСОБА_13 "добила" (не вказуючи у який спосіб), описуючи при цьому і свої дії по нанесенню ударів ногою в голову загиблому, у тому числі в туалеті;

- посилаючись, що ОСОБА_11 , з її слів, вдарила тричі табуретом по голові ОСОБА_13 , після чого той побілів, є незрозумілим те, у чому є його- ОСОБА_6 "допомога" і у чому вона в дійсності відбулася - 16.11.2020 в квартирі ОСОБА_13 ;

- як можливе спричинення ОСОБА_13 табуретом тілесних ушкоджень в області голові 15 чи 16 листопада 2020 року з боку ОСОБА_11 , що спричинили його смерть, - узгоджуються з доказами у провадженні, окрім пояснень самого обвинуваченого на певному етапі провадження.

Між тим, така позиція сторони захисту щодо обставин правопорушення та дій обвинуваченого, як і зміна показань ОСОБА_6 , у тому числі невизнання ним своєї вини в суді апеляційної інстанції, - спростовується дослідженими доказами у провадженні, належність та допустимість яких не викликають сумнівів судів першої та апеляційної інстанцій.

А саме, як показала допитана у судовому засіданні 19.01.2021 потерпіла ОСОБА_14 , вона є дочкою загиблого ОСОБА_13 .

Оскільки батько не виходив на зв`язок протягом двох тижнів, 15.11.2020 вона запропонувала рідній тітці - ОСОБА_28 , щоб остання сходила з нею до квартири батька, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

16.11.2020, після 18 год., вони прийшли до вказаної квартири, проте не змогли відчинити двері до тамбуру, через що подзвонили до сусідки та попросили відкрити їм двері, після чого, підійшовши до вхідних дверей квартири батька, почули в ній сторонні звуки та зрозуміли, що в квартирі хтось є, після цього з квартири вибігло троє невідомих осіб: двоє жінок та чоловік, відштовхнувши її-потерпілу.

Тітка (свідок ОСОБА_28 ) зуміла в однієї із жінок вирвати сумку чорного кольору, схожу на портфель.

Вони викликали працівників поліції, а зайшовши до квартири, побачили мертвого батька ( ОСОБА_13 ) в кімнаті в положенні сидячи біля дивану, який був накритий простирадлом, на ньому крові не було, були видимі тілесні ушкодження: побите обличчя, руки та ноги.

Щодо батька, то він зловживав алкогольними напоями, не працював, крім того розповідав їй, що мав стосунки з жінкою на ім`я ОСОБА_11 (не виключно ОСОБА_11 ).

Додатково зазначила, що обвинувачений ( ОСОБА_6 ) схожий на чоловіка, який вибігав з квартири в той день (а.п. 63-65 т. 1).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_14 була не у всіх судових засіданнях, то вони ні на що не вказують і не можуть вплинути на обсяг доказів, які належало дослідити у судах першої та апеляційної інстанцій.

На підставі заяви ОСОБА_14 від 16.11.2020, відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120 201 100 300 035 85 з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 121 КК України (а.п. 91 т. 1).

За показаннями свідка ОСОБА_28 , допитаної у судовому засіданні суду першої інстанції 27.01.2021, слідує, що 15.11.2020 їй подзвонила племінниця ОСОБА_14 (потерпіла ОСОБА_14 ) та повідомила, що її батько ( ОСОБА_13 ) не виходив на зв`язок протягом двох тижнів, у зв`язку з чим попросила її з`їздити разом з нею до нього в квартиру.

16.11.2020, після 18 год., по приїзду до квартири ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), вони не змогли відчинити двері до тамбуру, у зв`язку з чим подзвонили сусідці батька по квартирі, яка відчинила вказані двері.

Підійшовши до дверей квартири ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), вони почули звуки - як відкриваються вхідні двері його квартири у загальних тамбур до квартир та в цей час з квартири вибіг обвинувачений, потім за ним дві жінки, яких вона-свідок намагалась зупинити, але змогла тільки вирвати сумку чорного кольору з рук однієї з жінок.

Зайшовши в житлову кімнату в квартирі ОСОБА_13 , вона-свідок побачила ОСОБА_13 в положенні сидячи біля дивану, замотаного покривалом.

Підійшовши до нього, вона- ОСОБА_28 зрозуміла, що він мертвий.

На ОСОБА_13 були наявні тілесні ушкодження у вигляді синців, його праве око було набрякле, а обличчя, руки та ноги були побиті.

До подій, зі слів ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), їй-свідкові було відомо про наявність в нього молодої дівчини, яку звали ОСОБА_11 (не виключно ОСОБА_11 ).

Після смерті дружини ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), останній припинив працювати та почав вживати алкогольні напої, але в силу свого характеру ніколи не поводив себе агресивно - випивав та лягав спати.

Коли зайшли в квартиру, то побачили в ній перебиту швабру, кров на стінах у туалеті, а також у ванній кімнаті та на простирадлі (а.п. 74-77 т. 1).

З показань свідка ОСОБА_12 , допитаної у судовому засіданні судом першої інстанції 27.01.2021, випливають обставини того, що у ніч з 12 на 13 листопада 2020 року вона відпочивала, а саме вживала спиртні напої разом з донькою ОСОБА_11 ( ОСОБА_11 ), ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) та ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) в кухні однокімнатної квартири в м. Біла Церква.

У вказану квартиру прийшли орієнтовно після обіду та випивали аж до пізнього вечора.

Під час розпивання спиртних напоїв, між ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) почалась сварка на ґрунті ревнощів до її дочки ОСОБА_11 ( ОСОБА_11 ), під час чого ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) став навпроти ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) та почав з`ясовувати з ним, хто сильніший.

Вони почали битися спочатку на кухні, під час чого ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) кинувся на ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) та взяв його за груди, після чого ОСОБА_6 почав бити його- ОСОБА_13 по голові руками.

Потім вони перемістились у коридор та кімнату, кількість ударів сказати не може, але билися орієнтовно протягом години.

Бачила у ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) синці, кров, ушкодження на лівій стороні обличчя, а також як ОСОБА_13 ходив умиватися до ванної кімнати, після чого ОСОБА_13 повідомив, що йому стало погано та він пішов спати, так як в нього почала боліти голова.

Вночі ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) прокинувся, випив півлітра самогону та заснув на стільчику в кухні, звідки його ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) перетягнув до кімнати.

Зранку наступного дня, прокинувшись орієнтовно о 09 год., всі продовжили вживати спиртні напої та знову ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) з ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) почали з`ясовувати відносини, які переросли в бійку, спочатку в кухні, а потім в кімнаті.

Вадим ( ОСОБА_6 ) наносив удари руками і ногами ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) по голові, а коли ОСОБА_13 перебував на підлозі в положенні лежачи, ОСОБА_6 стрибав зверху йому на голову.

Бійка періодично продовжувалась до вечора, орієнтовно 3-4 рази.

Після бійки ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) поклав ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) на ліжко в кімнаті.

Ззовні його- ОСОБА_13 стан був схожий на побиту людину.

Увечері того ж дня, хтось почав стукати в двері, вони взяли ключі та коли відкрились двері, почали тікати, оскільки побачили двох жінок біля дверей квартири (а.п. 74-77 т. 1).

Під час проведення слідчого експерименту 17.11.2020, у період часу з 21 год. 48 хв. до 21 год. 59 хв. в актовому залі адміністративного приміщення Білоцерківського ВП у присутності двох понятих, спеціаліста з застосуванням технічного засобу фіксації - відеокамери, свідок ОСОБА_12 показала, як ОСОБА_6 в четвер (12.11.2020) та п`ятницю (13.11.2020) наносив тілесні ушкодження ОСОБА_13 ударами рук та ніг по голові і тулубу останнього, за місцем його проживання, а саме: АДРЕСА_5 . Нанесення ударів було в кімнаті, коридорі, туалеті, кухні. В коридорі ОСОБА_13 впав та знаходився лежачи на спині, а ОСОБА_6 в цей час своїми ногами наступав на тулуб ОСОБА_13 , особливо по лівій стороні ребер, на що вказує протокол цією слідчої дії з додатком (відеозаписом) (а.п. 124-127, 128 т. 1), що був досліджений судом першої інстанції.

Обставини проведення цього слідчого експерименту досліджувалися і судом апеляційної інстанції (а.п. 49 т. 3).

Як показала суду першої інстанції у судовому засіданні 09.02.2021 свідок ОСОБА_11 , спільний їхній знайомий з матір`ю ( ОСОБА_12 ) на ім`я " ОСОБА_35 " познайомив її з померлим ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), з яким вона зустрічалась протягом місяця та проживала у нього в квартирі.

З обвинуваченим ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) вона-свідок познайомилась влітку 2020 року на площі Волі в м. Біла Церква.

Увечері 12.11.2020 її-свідка матір ( ОСОБА_12 ) запросила ОСОБА_6 до квартири ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) відпочити та вжити алкогольні напої.

По приїзду, ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) познайомився з ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) у останнього в квартирі.

В квартирі всі відпочивали в кухні, вживаючи спиртні напої.

У ході відпочинку, ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) почав її- ОСОБА_11 ображати нецензурною лайкою та "піднімати" на неї руки.

У свою чергу, ОСОБА_6 зробив зауваження ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), щоб той припинив її-свідка чіпати та висловлюватися в її бік нецензурною лайкою, на що ОСОБА_13 не відреагував, у зв`язку з чим ОСОБА_6 почав наносити удари руками (приблизно 7 ударів) і ногами (приблизно 8 ударів) по обличчю та тулубу ОСОБА_13 , перебуваючи при цьому в житловій кімнаті квартири.

Вона-свідок бачила на обличчі, під очима та руках ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) ушкодження у вигляді синців.

Орієнтовно бійка тривала хвилин 20-25, після чого всі присутні продовжили вживати спиртні напої.

Приблизно через годину, ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) знову почали битися з тих самих причин в тій же кімнаті.

У свою чергу, вона- ОСОБА_11 криками намагалася зупинити бійку, але ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) її не чув.

Після бійки, яка тривала приблизно 30 хв., ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) прийшов до неї- ОСОБА_11 в кухню та вони продовжили вживати алкоголь, а матір ( ОСОБА_12 ) залишилася в кімнаті з ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ).

Десь через півтори години, в темну пору доби, ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) покинув квартиру, а вони втрьох залишились.

Вона-свідок, йдучи з квартири з матір`ю ( ОСОБА_12 ) через деякий час після того, як її залишив ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ), бачила на ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), який закривав за ними вхідні двері квартири, крововиливи та заюшене обличчя, йому було важко пересуватись.

Потім вони з матір`ю поїхали до аптеки та після пішли ночувати до вітчима ОСОБА_36 додому.

На наступний день, увечері, зустріли ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ), який був напідпитку та повідомив, що поїде до ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), при цьому силою відібрав у неї-свідка ключі від квартири ОСОБА_13 .

На наступний день, вона- ОСОБА_11 разом з матір`ю ( ОСОБА_12 ) та ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) поїхали до квартири ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), який перебував в кімнаті в положенні сидячи біля дивану, накритий ковдрою синього кольору, в тому місці де ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) його востаннє бив.

Обличчя у ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) було заюшене.

Потім до квартири прийшли родичі ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), які почали стукати в двері, через що першим вибіг з квартири ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ), потім вона з матір`ю ( ОСОБА_12 ) (а.п. 84-86 т. 1).

На обставини нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , вказала під час проведення слідчого експерименту 17.11.2020 ОСОБА_11 , а саме на те, що під час того, як ОСОБА_13 перебував в положенні лежачи на спині на ліжку, наносив останньому тілесні ушкодження правою ногою в область голови зліва, область обличчя та область ребер зліва.

Крім цього, ОСОБА_6 наносив удари правою ногою в область живота та ребер зліва ОСОБА_13 наступаючими ударами стопи, що випливає з даних протоколу проведення слідчого експерименту з додатком (відеозаписом) (а.п. 129-130, 131 т. 1).

Протокол слідчого експерименту та його відеозапис був досліджений і судом апеляційної інстанції (а.п. 49 т. 3).

Доводи захисника ОСОБА_10 , що під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_11 вказувала тільки про нанесення ОСОБА_6 ударів ОСОБА_13 ногами, що, на його думку, суперечить їх показанням у суді першої інстанції, не є такими, що можуть поставити під сумнів їх достовірність, бо і з показань самого ОСОБА_6 не випливають обставини того, що під час нанесення ним-обвинуваченим ударів ОСОБА_13 руками і ногами в кухні, кімнаті, туалеті, тобто переміщуючись по квартирі, за цим весь час спостерігали ОСОБА_11 чи ОСОБА_12 , які, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, надавали показання за особистим сприйняттям подій, що досліджуються, на різних стадіях провадження з урахуванням і періоду, що сплинув, від часу самих подій.

На задоволення клопотання сторони захисту, з метою з`ясування причин розбіжностей у показаннях свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які полягали в тому, що свідки вказували на різний час їхнього перебування та перебування ОСОБА_6 в квартирі померлого ( ОСОБА_13 ), а також на різну кількість і тривалість нанесення ОСОБА_6 померлому тілесних ушкоджень, під час одночасного допиту в суді першої інстанції 21.05.2021 свідки суду першої інстанції, зокрема, підтвердили, що ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) перебували в квартирі останнього в ніч з 12.11.2020 на 13.11.2020, де залишились ночувати, а у вечері 13.11.2020 вони ( ОСОБА_12 ) з ОСОБА_6 повернулись до квартири, яку покинули в ніч з 13.11.2020 на 14.11.2020, коли першим залишив квартиру ОСОБА_6 , а потім і вони ( ОСОБА_12 ), а ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ) залишився в квартирі.

У подальшому вони втрьох повернулись до квартири, щоб забрати речі, тільки 16.11.2020.

Надалі допит цих свідків захисником ОСОБА_9 був припинений, бо, на його переконання, якщо свідки ( ОСОБА_12 ) скаржаться на погане самопочуття і не відповідають на поставлені запитання, - вони не можуть бути свідками у провадженні (а.п. 57-61 т. 2).

Суд апеляційної інстанції, задовольнивши клопотання сторони захисту, вживав заходи щодо виклику в судове засідання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , проте повістки поверталися до суду з відміткою Укрпошти про неможливість їх вручення через не проживання свідків за зазначеною адресою (а.п. 27-28, 31-32, 44-45, 46-47, 68-69, 70-71 т. 3).

Як вказала прокурор у провадженні, яка також намагалася забезпечити явку цих свідків до суду апеляційної інстанції, наявні дані, що ОСОБА_12 виїхала до Чехії, щодо ОСОБА_11 - таких даних немає, але цей свідок вже не проживає за адресою в м. Біла Церква, проте не має і даних, що вона перебуває під вартою, а тому, наразі, можна припустити, що вона знаходиться на території України, але де саме - невідомо.

Прослуховування показань цих свідків, що надані ними в суді першої інстанції, захисник ОСОБА_10 не вважав за потрібне, бо під час їх перехресного допиту, вони ні на що не вказували і була позиція захисника ( ОСОБА_9 ) - що вони не є свідками події.

Водночас, розгляд провадження судом апеляційної інстанції неодноразово відкладався, щоб сторона захисту (за її клопотанням) могла вказати на будь-які дані, що могли б слугувати підставою для виклику свідка ОСОБА_11 у судове засідання чи застосувати до неї привід (а.п. 48-49, 58, 65 т. 3).

Проте, за наведених об`єктивних підстав щодо відсутності даних проживання/перебування свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , - їх допит в суді апеляційної інстанції не відбувся.

Між тим, підстав вважати, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 мали намір обмовити обвинуваченого, вказуючи на дії ОСОБА_6 щодо дати, місця, способу і локалізації завдання ним ударів ОСОБА_13 , - не встановлено і стороною захисту не приведено доказів на підтвердження цього.

У той же час, зміна показань обвинуваченим ОСОБА_6 стосовно ходу подій може лише свідчити, на переконання колегії суддів, про намагання останнього уникнути відповідальності за вчинене, оскільки вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується і іншими доказами у провадженні.

А саме, згідно даних протоколу огляду місця події від 16.11.2020 з ілюстраційною фототаблицею до нього, що проводився на підставі добровільної згоди потерпілої ОСОБА_14 та за її участю у присутності двох понятих, спеціаліста, що проводив фотозйомку та експерта ОСОБА_37 , у період часу з 19:45 год. до 21:20 год., об`єктом огляду є квартира АДРЕСА_4 , де в кімнаті виявлено труп ОСОБА_13 , з детальним описанням його положення, що оглянутий експертом.

В квартирі були виявлені сліди бурого кольору:

- на подушці у кімнаті, на якій лежала голова трупа та на наволочці подушки з іншого ліжка в кімнаті;

- на тумбочці при вході до квартири потік бурого кольору;

- на листку паперу з поверхні тумбочки;

- на внутрішній стороні дверей, які ведуть до ванної кімнати, що частково замиті (затерті);

- у ванній кімнаті на пральній машині та в середині самої машини виявлені ганчірки з плямами, а також виявлено джинсові шорти з плямами бурого кольору;

- при вході до туалету як по ліву так і праву сторону стіни виявлені бризки-потьоки бурого кольору.

З місця події було виявлено та вилучено: шматок тканини з плямами речовини бурого кольору схожими на кров, який поміщено в паперовий конверт, наволочка з ліжка зі слідами речовини бурого кольору схожими на кров, яку поміщено в паперовий конверт, змив з тумбочки речовини бурого кольору схожими на кров, який поміщено в паперовий конверт, аркуш паперу з плямою бурого кольору схожою на кров, який поміщено до паперового конверту, змив з дверей ванної кімнати речовини бурого кольору схожою на кров, який поміщено до паперового конверту, ганчірку на пральній машині зі слідами речовини бурого кольору схожими на кров, яку поміщено до паперового конверту, шорти джинсові з плямами речовини бурого кольору схожими на кров, які поміщено до паперового конверту, змиви зі стін туалету речовини бурого кольору схожої на кров, які поміщено до паперових конвертів, портфель чорного кольору, який поміщено до спецпакета № INZ4066893 (а.п. 94-100, 101-111 т. 1).

Об`єкти і сліди у вказаному протоколі відповідають показанням самого ОСОБА_6 під час проведення з ним слідчого експерименту та первісним показанням в суді першої інстанції щодо обставин нанесення ним ударів ОСОБА_13 .

Кров потерпілого ОСОБА_13 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В, а тому, на вилучених при огляді місця події об`єктів, що були визнані речовими доказами у провадженні, за наслідками проведення судово-медичних експертиз кров могла походити від потерпілого ОСОБА_13 за висновками експерта з додатками:

- № 185 від 16.12.2020 на наволочці, в об.№№ 1-5 (а.п. 144-146, 193-196 т. 1);

- № 186 від 16.12.2020 на ватних тампонах аплікаторів зі змивами з тумбочки та дверей ванної кімнати, в об.№№ 1-2, (а.п. 147-149, 193-196 т. 1);

- № 187 від 23.12.2020 на папері (квитанція на сплату комунальних послуг), в об.№ 1 (а.п. 150-152, 193-196 т. 1);

- № 189 від 16.12.2020 в об.№№ 1-5 сорочки жіночої (ганчірки) (а.п. 153-154, 193-196 т. 1);

- № 190 від 28.12.2020 в об.№№ 1, 2, 3 джинсових шортів (а.п. 155-156, 193-196 т. 1);

- № 191 від 16.12.2020 тампонів аплікаторів зі змивами в туалеті з поверхні стіни зліва та справа об.№№ 1-2 (а.п. 157-158, 193-196 т. 1).

Щодо тверджень захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про недопустимість такого доказу як протоколу огляду місця події, то слід зазначити, що огляд місця події від 16.11.2020, а саме: квартири АДРЕСА_4 , було здійснено з дозволу доньки потерпілого - ОСОБА_14 , яка виявила труп батька, викликала наряд поліції, перебувала за вказаною адресою і добровільно надала доступ до помешкання із метою фіксації обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави вважати, що огляд місця події проведено слідчим з порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема положень ст.ст. 237, 238 КПК України у взаємозв`язку з ч. 3 ст. 214 КПК України, які дають підстави для проведення огляду місця події до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення з одночасним оглядом трупа, що не потребує отримання для цього ухвали слідчого судді.

За даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.11.2020 з додатком, що проводилось у присутності двох понятих, потерпіла ОСОБА_14 впізнала ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як таку, що 16.11.2020 виходила з квартири АДРЕСА_4 , а (а.п. 118-120 т. 1).

Такі ж свідчення стосовно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надала і свідок ОСОБА_28 , згідно даних відповідного протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.11.2020 (а.п. 121-123 т. 1).

Згідно даних висновку № 728 судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_13 , 1970 р.н. (50 років), від 23.12.2020, що розпочатий 17.11.2020, під час судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_13 виявлено такі тілесні ушкодження: численні рани, синці, садна, крововиливи на голові, крововиливи під оболонки, в тканину та в шлуночки головного мозку, синці з крововиливом на шиї, переломи 6, 7, 8, 9 ребер зліва, численні синці, садна, крововиливи на тулубі, рани на лівій нозі, численні синці, садна та крововиливи на кінцівках.

Смерть ОСОБА_13 настала від внутрішньочерепної травми, що проявилась крововиливами під оболонки, в тканину та в шлуночки головного мозку, численними ранами на голові з кровотечею та розладом кровообігу у внутрішніх органах.

Вищевказане свідчить про те, що є прямий причинний зв`язок між отриманими ушкодженнями та настанням смерті ОСОБА_13 .

Знайдені при судово-медичному дослідженні трупа тілесні ушкодження заподіяні тупими предметами.

Ушкодження на голові, що спричинили смерть ОСОБА_13 , мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Переломи ребер мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Рана на праві нозі має ознаки легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Інші ушкодження на шиї, тулубі, кінцівках мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа метиловий, етиловий спирти, а також пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери не виявлені (а.п. 114-117 т. 1).

На підставі висновку № 874-728 судово-медичної експертизи по факту смерті ОСОБА_13 , 1970 р.н. (50 років), від 24.12.2020, встановлено, що локалізація та характер ушкоджень виявлених при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 дають змогу вважати, що вони могли виникнути при обставинах вказаних підозрюваним ОСОБА_6 у протоколі допиту від 17.11.2020 та у протоколі проведення слідчого експерименту від 18.11.2020 (а.п. 163-164 т. 1), а за висновками № 875-728 та № 873-728 судово-медичних експертиз по факту смерті ОСОБА_13 , 1970 р.н. (50 років), від 24.12.2020, випливає, що локалізація та характер ушкоджень виявлених при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 дають змогу вважати, що вони могли виникнути при обставинах вказаних свідком ОСОБА_11 та свідком ОСОБА_12 у протоколах допиту та у протоколах проведення слідчих експериментів від 17.11.2020, кожної з них відповідно (а.п. 165-166, а.п. 167-168 т. 1).

Дані висновки опосередковано спростовують доводи захисника ОСОБА_10 про те, що обвинувачений і свідки надавали настільки суперечливі/взаємовиключні показання в частині механізму спричинення ОСОБА_13 , через що не можуть бути взяті до уваги (а.п. 49 т. 3).

На підставі висновку № 770-728 судово-медичної експертизи по факту смерті ОСОБА_13 , 1970 року народження (50 років), від 23.12.2020, при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 17.11.2020 знайдені наступні ушкодження: численні рани, синці, садна, крововиливи на голові, крововиливи під оболонки, в тканину та в шлуночки головного мозку; синець з крововиливом на шиї; переломи 6, 7, 8, 9 ребер зліва, численні синці, садна, крововиливи на тулубі; рана на лівій нозі, численні синці, садна, крововиливи на кінцівках.

Смерть ОСОБА_13 настала від внутрішньочерепної травми, що проявилась крововиливами під оболонки, в тканину та в шлуночки головного мозку.

Вищевказане свідчить про те, що є прямий причинний зв`язок між отриманими ушкодженнями та настанням смерті ОСОБА_13 .

Знайдені ушкодження заподіяні тупими предметами.

Ушкодження на голові, що спричинили смерть ОСОБА_13 , мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Переломи ребер мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Рана на праві нозі має ознаки легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Інші ушкодження на шиї, тулубі, кінцівках мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Локалізація та характер ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_13 , наявність реактивних змін в області них, дають змогу вважати, що вони заподіяні більш ніж за добу до настання смерті останнього.

Стан достовірних ознак смерті (трупні плями та трупне задубіння) дають змогу вважати, що смерть ОСОБА_13 настала протягом 2-4 діб до моменту огляду трупа на місці події (о 20 год. 10 хв. 16.11.2020 - а.с. 96 т. 1).

Локалізація та характер ушкоджень не виключає можливість того, що після їх отримання ОСОБА_13 міг здійснювати активні дії.

При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа метиловий, етиловий спирти, а також пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери не виявлені (а.п. 112-113 т. 1).

Отже, смерть ОСОБА_13 , як встановлено експертом, настала у період часу з 12.11.2020-14.11.2020, тобто за спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень 12.11.2020 та 13.11.2020 за обставин як встановив суд першої інстанції, що виключає спричинення йому тілесних ушкоджень 03 чи 04 листопада 2020 року, як про те заявив обвинувачений ОСОБА_6 , посилаючись на своє алібі.

Як указують дані висновку № 877-728 судово-медичної експертизи по факту смерті ОСОБА_13 , 1970 р.н. (50 років), від 28.12.2020, локалізація та характер ушкоджень виявлених на трупі ОСОБА_13 дають змогу вважати, що мало бути не менш ніж п`ятдесят точок прикладання сили (а.п. 169 т. 1).

У судовому засіданні 01.07.2021 судово-медичний експерт ОСОБА_38 підтвердив висновки експертиз та вказав, що ушкодження на голові ОСОБА_13 , що спричинили смерть останнього, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і є наслідком не менше 13-ти прикладань сили, розмежувати які, а саме їх локалізацію та характер по дням не представляється можливим у зв`язку з часом, який пройшов між нанесенням ушкоджень та смертю ОСОБА_13 , але повідомив, що вказані ушкодження з високою ймовірністю утворились в ніч з 12.11.2020 на 13.11.2020.

Також зазначив, що 3 (три) забиті рани (ушкодження) на голові померлого, які не відповідають механізму нанесення голими руками та ногами, могли утворитись тільки при наявності механізму нанесення ударів по голові з застосуванням стороннього тупого предмету або за механізмом нанесення ударів головою об предмет.

Померлий міг здійснювати активні дії після нанесення йому тілесних ушкоджень протягом доби (що виключає позицію ОСОБА_6 в цій частині).

Вважає, що з високою ймовірністю, основний комплекс ушкоджень, які спричинили в подальшому смерть потерпілого, були спричиненні в туалетній кімнаті.

Допустив можливість описки у висновку № 875-728 у цифрі/даті, що в ньому вказана (а.п. 81-83 т. 2).

Показання/висновки експерта ОСОБА_37 щодо високої ймовірності спричинення основного комплексу ушкоджень, які в подальшому потягли смерть ОСОБА_13 , були спричиненні в туалетній кімнаті, - підтверджуються наявністю об`єктів зі слідами крові у туалетній кімнаті у виді бризків-потьоків на стінах при огляді місця події 16.11.2020 (а.п. 99, 105 т. 1), а також показаннями самого ОСОБА_6 про те, що 13.11.2020 в туалеті квартири він завдав останніх два удари ногою в обличчя ОСОБА_13 ( ОСОБА_13 ), після чого все обличчя загиблого було в крові.

Висновки експертиз досліджувалися і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 15.02.2022, під час чого сторона захисту з ними не погоджувалася, зокрема обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що є незрозумілим скільки міг прожити ОСОБА_13 з встановленими травмами та якими предметами його вбито.

Проте, слід відмітити, що вказані питання перед експертом в суді першої інстанції не ставилися, щодо ж до виклику експерта ОСОБА_37 у суд апеляційної інстанції - то сторона захисту такого клопотання не заявила (а.п. 186 т. 2).

Експертні висновки були предметом дослідження суду апеляційної інстанції і 20.12.2022 та 28.03.2023 (а.п. 33 т. 3).

Водночас, на переконання колегії суддів, за висновками експертиз та показаннями експерта в суді першої інстанції, у взаємозв`язку з доказами у провадженні, беззаперечно встановлено, що під час нанесення ОСОБА_6 ударів ОСОБА_13 в кімнаті, кухні, а особливо в туалеті, що має дуже обмежену площу (а.п. 99, 105 т. 1), руками і ногами в голову, останній міг ударятися о предмети в туалеті (труби, стіни тощо), після чого плював кров`ю на стіни, що випливає з показань самого ОСОБА_6 , який повідомив про це орган досудового розслідування, будучи безпосереднім виконавцем злочину, що не зміг би описати ці обставини, якби ж він особисто бачив удари в голову/по голові ОСОБА_13 зі сторони іншої особи, як-то ОСОБА_11 табуретом по голові, про що ніколи не вказував, навіть не визнаючи свою вину.

Доводи захисника ОСОБА_10 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 28.03.2023 про те, що на слідчому експерименті обвинувачений не вказує на деякі удари, які зазначені в експертизі, - ні на що не вказують, бо саме про свої- ОСОБА_6 удари ногами в голову ОСОБА_13 в туалеті, обвинувачений показував, ймовірність яких і була причиною тілесних ушкоджень, що спричинили смерть ОСОБА_13 за показаннями та висновками експерта ОСОБА_39 .

У висновках експерта дійсно не вказано предметів, якими були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_13 (та і не могли бути вказані, бо конкретні предмети експерту не надавалися і не досліджувалися), на що також послався ОСОБА_6 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 30.05.2023, проте сторона захисту не заперечувала, що саме ОСОБА_6 дійсно наніс ОСОБА_13 біля 10-ти ударів, які ні обвинувачений, ні захисник ОСОБА_10 не змогли розмежувати від комплексу тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_13 і вказати, які ж саме тілесні ушкодження, на їх переконання, були спричинені загиблому діями обвинуваченого (а.п. 49-50 т. 3), а які, за твердженням ОСОБА_6 , в результаті ударів ОСОБА_11 табуретом по голові загиблого, що йому особисто відомо з її слів, ще і за тим, що останні показання ОСОБА_6 слід віднести до таких, що направлені на зменшення його участі у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_13 12 та 13 листопада 2020 року і які не могли за висновками експерта бути спричинені 03 чи 04 листопада 2020 року та 15 чи 16 листопада 2020 року, як висував версії обвинувачений щодо своєї непричетності до вчиненого, на що не може вплинути попереднє притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності (а.п. 213-223 т. 1).

Як установити предмети, о які міг вдарятися ОСОБА_13 при нанесенні йому чисельних ударів ОСОБА_6 , у тому числі в різних частинах квартири, - з позиції сторони захисту також не випливає.

Не ставить під сумнів висновки експерта і посилання захисника ОСОБА_10 про те, що в організмі потерпілого відсутні спирти, які, на переконання захисника, не могли вийти через добу після спричинення йому тілесних ушкоджень, оскільки зі смертю у людини припиняються всі процеси тобто він був тверезий, у той час як свідки вказують на те, що ОСОБА_13 вживав спиртні напої, - бо останні події по спричиненню тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , який за життя мав зріст 176 см. з пониженою вгодованістю, які інкримінуються ОСОБА_6 , відбувалися близько 20 год. 00 хв. 13.11.2020, після чого ОСОБА_13 міг вчиняти активні дії протягом доби, при огляді місця події в період часу з 19 год. 45 хв. до 21 год. 20 хв. 16.11.2020, на трупі вже були реактивні/гнилісні зміни (а.п. 96 т. 1), що описані і у висновку експерта при зовнішньому досліджені трупа з 09 год. до 14 год. 17.11.2020 з трупним задубінням в стадії повного розрішення (а.п. 114 зв. т. 1), а за таких обставин була предметом дослідження тільки кров трупа, а не сеча, бо сечовий міхур був порожній (а.п. 116 т. 1).

Водночас не можна не послатися, що захисник ОСОБА_10 не вказав, яке має значення для дослідження доказів у провадженні встановлення наявності/відсутності спиртів у трупі.

За будь-яких підстав, вказані обставини могла уточнити сторона захисту при допиті експерта в суді першої інстанції.

Отже, оскільки експерті дослідження проведені лікарем судово-медичним експертом КЗ КОР "Київське обласне бюро судово-медичної експертизи", який попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, за результатами у тому числі лабораторних досліджень - підстав ставити під сумнів висновки у колегії суддів не має.

Не послалася на такі обставини, які б заслуговували на увагу і сторона захисту, у тому числі в суді апеляційної інстанції.

Не знайшли свого підтвердження і доводи захисника ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції про те, що в квартирі ОСОБА_13 не віднайдено будь-яких слідів перебування там ОСОБА_6 - бо такі сліди і не встановлювалися, оскільки сам ОСОБА_6 не заперечував свого перебування в квартирі загиблого, востаннє - 16.11.2020, коли він з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 її спішно покидали у присутності потерпілої ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_28 .

Що ж до доводів щодо відсутності крові на одязі ОСОБА_6 , то останній був затриманий не відразу ж після події (13.11.2020 чи після покидання ним квартири 16.11.2020), як про те стверджує захисник ОСОБА_10 , а о 22 год. 20 хв. 17.11.2020, як свідчать дані протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

Під час затримання у ОСОБА_6 виявлено мобільний телефон Nokia чорного кольору, IMEI НОМЕР_1 (а.п. 132-135 т. 1).

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, зокрема захисту, які вільні у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

За наведених вище доказів, у їх сукупності, суд першої інстанції та колегія суддів дійшли висновку, що саме ОСОБА_6 у квартирі потерпілого ОСОБА_13 в ніч з 12 на 13 листопада 2020 року та увечері 13.11.2020 під час сварок останнього з ОСОБА_11 , спричинив ОСОБА_13 комплекс тілесних ушкоджень, що підтверджується показаннями як самого обвинуваченого ОСОБА_6 на певних етапах провадження, так і свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які перебували разом ОСОБА_6 в квартирі ОСОБА_13 в означені дні, показаннями та висновком судово-медичного експерта, який зазначив, що ушкодження на голові, що спричинили смерть потерпілого, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень - є наслідком не менше 13 точок прикладання сили, у тому числі в туалетній кімнаті, які могли настати за обставин, встановлених у вказаному кримінальному провадженні - 12 та 13 листопада 2020 року, після чого померлий міг здійснювати активні дії протягом доби.

Згідно даних висновку судово-психіатричного експерта № 531 від 16.12.2020, ОСОБА_6 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності.

Під час скоєння інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У ОСОБА_6 під час проведення обстеження ознак психічного захворювання не виявлено.

В даний час він може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 не потребує.

Клінічних ознак наркоманії та алкоголізму у ОСОБА_6 під час проведення обстеження не виявлено (а.п. 159-160 т. 1).

Підсумовуючи, слід визнати, що суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, аналізуючи вище наведені докази, зокрема кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 121 КК України.

Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 на ч. 1 ст. 121 КК України, як про те висунув вимогу захисник ОСОБА_9 , колегія суддів не вбачає, оскільки саме від дій ОСОБА_6 по спричиненню тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 настали наслідки у виді смерті останнього.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, щоб тягли за собою скасування вироку суду з закриттям кримінального провадження, зокрема, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, як про те висловила прохання сторона захисту у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, - колегія суддів не вбачає.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, слід вказати таке.

Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими, так і іншими особами.

Призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у повній мірі відповідає вказаним загальним засадам призначення покарання.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції взяв до уваги ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке, згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким.

Врахував суд і дані про особу обвинуваченого, який не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання без реєстрації, не одружений, має сина - ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.п. 198-202, 212 т. 1).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , що судом не взято до уваги позитивну характеристику саме за місцем його реєстрації - не є об`єктивними, оскільки у характеристиці від 08.12.2020 за № 1380 зазначено, що ОСОБА_6 на даний час на території селищної ради не зареєстрований та не проживає, а на час проживання в смт. Луків Турійського району Волинської області зарекомендував себе посередньо (а.п. 203 т. 1).

Крім того, судом першої інстанції враховано те, що обвинувачений свою вину визнав частково, його позицію в суді, яка на переконання суду, не була щирою, ОСОБА_6 не усвідомлювалась тяжкість вчиненого ним злочину, його наслідки, у ході судового розгляду обвинуваченим жодного разу не висловлено жалю з приводу смерті ОСОБА_13 .

Поза увагою суду при призначенні покарання обвинуваченому не залишилася і думка потерпілої, яка просила застосувати найсуворіше покарання у виді максимального терміну позбавлення волі.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_6 , - судом не встановлено.

При цьому, оскільки під час судового розгляду не було підтверджено перебування ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння, то суд першої інстанції виключив наведену обставину, як з числа обставин, що обтяжують обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, так і з формулювання обвинувачення, правильність чого колегія суддів не перевіряє на виконання вимог ст. 404 КПК України за апеляційною скаргою обвинуваченого.

Водночас, суд першої інстанції, враховуючи вищенаведене та обставини вчинення кримінального правопорушення, яким передувала неправомірна поведінка самого потерпілого ОСОБА_13 , який фактично і спровокував конфліктну ситуацію (за показаннями обвинуваченого та свідків ОСОБА_12 після вживання алкогольних напоїв), - визнав за можливе призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах, ближче до мінімальних, встановлених в санкції ч. 2 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі строком на 8 років, оскільки його виправлення і перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, і саме таке покарання, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_6 покарання, у тому числі для застосування до нього положень ст.ст. 69, 75 КК України - колегія суддів не вбачає.

Не наведені такі обставини, щоб заслуговували на увагу, в апеляційній скарзі обвинуваченим та стороною захисту в суді апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 також не містить беззаперечних доводів того, що призначене йому покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості.

Матеріали кримінального провадження не містять беззаперечних даних, які б унеможливлювали відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі.

Згідно вироку суду, ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня його фактичного затримання - 17.11.2020.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про перерахування йому строку відбування покарання з 17.11.2020 до набрання вироком законної сили з розрахунку день за два - не мотивовано і не відповідає вимогам ч. 5 ст. 72 КК України, за тим, що злочин ОСОБА_6 вчинено 12-13 листопада 2020 року.

Доля речових доказів у провадженні вирішена на підставі ст. 100 КПК України, а арешт майна скасовано згідно ст. 174 КПК України.

За наведеним апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 201 100 300 035 85 від 17 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4