УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши в рамках кримінального провадження № 0000359 від 07.05.2025 клопотання про накладення арешту на майно,

У С Т А Н О В И В:

Прокурор Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням, згідно з яким просить накласти арешт на майно, із забороною відчуження, користування та розпорядження, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером: :05:001:0006, за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, власником якої є ТОВ «Найс», .

Зі змісту клопотання вбачається, що ГУНП в Київській області, за процесуального керівництва Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000359 від 07.05.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що стоянка з продажу автомобілів «Бориспіль авто», розташована на території земельної ділянки з кадастровим номером: :05:001:0006, за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, належить ТОВ «Найс», , яку в подальшому визнано речовим доказом, а тому, з метою забезпечення збереження речових доказів, а також можливої конфіскації майна як виду покарання, прокурор просить накласти арешт на таке майно.

Прокурор в судове засідання не прибув.

Слідчий в судове засідання також не прибув, при цьому просив розглянути за його відсутності.

Дослідивши доводи клопотання й додані до нього матеріали, слід дійти висновку про необхідність відмови у задоволенні даного клопотання, виходячи з такого.

Як встановлено в судовому засіданні, ГУНП в Київській області, за процесуального керівництва Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000359 від 07.05.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Також в судовому засіданні встановлені достатні підстави вважати, що до кримінально-протиправної діяльності, яка досліджується в рамках даного провадження, причетний ОСОБА_4 , який здійснював діяльність на земельній ділянці з кадастровим номером: :05:001:0006, за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, власником якої є ТОВ «Найс».

Постановою слідчого ГУНП в Київській області від 23 серпня 2025 року виявлене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000359 від 07.05.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Водночас в судовому засіданні не встановлено переконливих доказів, що наведене майно зберегло сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема стороною обвинувачення не надано жодного підтвердження даним обставинам. Саме ж по собі посилання у постанові слідчого про визнання предметів речовими доказами та клопотанні про арешт майна на те, що такі документи містять такі відомості не може вважатись обґрунтованим за відсутності будь-яких доказів, а отже таке посилання є лише припущенням сторони обвинувачення.

Отже слідчий суддя дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для того, щоб відносити вилучене майно до такого, що відповідає ознакам, передбаченим у ст. 98 КПК України, а тому існує розумний сумнів щодо необхідності арешту такого майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, відповідно до змісту клопотання єдиний підозрюваний ( ОСОБА_4 ) не є власником майна, на яке прокурор просить накласти арешт, а отже підстави для накладення арешту на таке майно (з метою конфіскації) відсутні.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання прокурора про арешт згаданого майна.

Керуючись вимогами ст. 117, 132, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження № 0000359 від 07.05.2025 про арешт майна, а саме земельної ділянки з кадастровим номером: :05:001:0006, за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, власником якої є ТОВ «Найс», .

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1