КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа: № 753/7503/25 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/824/4705/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1;
ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою "Київський слідчий ізолятор", де перебуває під вартою обвинувачена ОСОБА_6 , та з прокурором ОСОБА_7 із використанням комунікаційної платформи "ВКЗ" за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 220 251 011 100 004 89 від 14 квітня 2025 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 та яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_9 ,

ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16.06.2025, зокрема, обвинуваченій ОСОБА_6 продовжено застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14.08.2025 включно.

Визначено заставу у розмірі 454.200 грн., у разі внесення якої ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти з зобов`язанням її з`являтися до суду за першою вимогою суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, не відлучатися з м. Києва без дозволу суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, в цій частині, захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, захисник ОСОБА_8 стверджує, що клопотання розглянуто некомпетентним судом з порушенням правил підсудності, що на переконання апелянта у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1, п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

А саме, за посиланням захисника, як убачається з матеріалів кримінального провадження, до Дарницького районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , за змістом якого місце вчинення кримінальних правопорушень знаходиться поза межами юрисдикції Дарницького районного суду міста Києва, що не узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 32, ч. 9 ст. 615 КПК України.

Отже, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, розглянув суд з порушенням правил підсудності, на що вказав сам суд в ухвалі, і у такому разі станом на постановлення ухвали сплинув строк шістдесят днів, що визначений законом щодо цього запобіжного заходу, яка у непередбачений законом спосіб продовжує утримуватися під вартою.

Крім того, як указав захисник, обвинувачена ОСОБА_6 звертає окрему увагу суду на тому, що питання щодо підсудності кримінального провадження, у якому постановлено оскаржувану ухвалу суду, неодноразово було предметом розгляду апеляційним судом, зокрема ухвалами Київського апеляційного суду від 12.05.2025 та 10.06.2025 у задоволенні подань голови місцевого суду про передачу кримінального провадження за підсудністю до іншого суду/судів було відмовлено.

Посилається, що неможливість проведення підготовчого судового засідання, що виникла з 18.04.2025 і триває понад 2 місяці, визначених ч. 5 ст. 615 КПК України, виключало можливість застосування після 18.06.2025 до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисника ОСОБА_8 на задоволення апеляційної скарги, бо вона ухвалена незаконним складом суду та, окрім того, прокурором не надано суду доказів на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та саме клопотання про продовження тримання під вартою ОСОБА_6 в порушення вимог закону вручено безпосередньо перед судовим засіданням, пояснення захисника ОСОБА_9 , який, підтримуючи вимоги захисника ОСОБА_8 , вважав, що ризики переховування, впливу на свідків, спотворення речей та документів у провадженні відсутні, бо до суду надійшов на розгляд обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 разом з угодою про визнання винуватості, пояснення обвинуваченої, яка підтримала позицію захисників, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи що розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 компетентним судом, а ризики існують доти, поки не буде розглянуто кримінальне провадження, дослідивши матеріали провадження за клопотанням та матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги, за процедурою, визначеною ст. 422-1 КПК України, беручи до уваги і доводи сторін у кримінальному провадженні під час апеляційного розгляду.

Дарницький районний суд міста Києва утворений у порядку, передбаченому ст. 19 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016

№ 1402-VIII, з обрання/призначенням суддів цього суду.

Як убачається з матеріалів проваджень, до Дарницького районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 220 251 011 100 004 89 від 14.04.2025 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України.

Для розгляду вказаного провадження визначений суддя місцевого суду у порядку ст. 35 КПК України.

За приписами ч. 1 ст. 314 КПК України, після надходження обвинувального акта, судом призначається підготовче судове засідання, під час якого суд приймає рішення, означені в ч. 3 цього закону, зокрема за п. 4 - рішення щодо направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності.

Водночас, під час підготовчого судового засідання, за клопотанням учасників судового провадження, суд має право продовжити запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого, як регламентовано ч. 3 ст. 315 КПК України, з урахуванням правил, передбачених Розділом II КПК України, параграфом 1 глави 18 якого регламентовано порядок подачі, розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів.

У підготовчому судовому засіданні Дарницького районного суду міста Києва 16.06.2025, прокурор заявив клопотання про продовження застосованого щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, пославшись при цьому на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, подавши окреме клопотання з обґрунтуванням своєї позиції.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16.06.2025 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України, направлено до Київського апеляційного суду для визначення підсудності та вирішення питання щодо передачі кримінального провадження з Дарницького районного суду міста Києва до Печерського районного суду міста Києва.

Продовжено застосований щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14.08.2025 включно.

Визначено заставу у розмірі 454.200 грн., у разі внесення якої ОСОБА_6 , підлягає звільненню з-під варти з зобов`язанням її з`являтися до суду за першою вимогою суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, не відлучатися з м. Києва без дозволу суду.

Доводи захисника про порушення судом порядку розгляду клопотання прокурора про обрання/продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою з підстав його розгляду некомпетентним судом - є безґрунтовними, оскільки клопотання розглянуто у підготовчому судовому засіданні визначеним у порядку закону судом/головуючим суддею місцевого суду 16.06.2025, куди на розгляд надійшло кримінальне провадження № 220 251 011 100 004 89 від 14.04.2025 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України.

Згідно журналу судового засідання від 16.06.2025, сторона захисту - захисник ОСОБА_8 та обвинувачена ОСОБА_6 , отримавши відповідне клопотання прокурора, не робили заяв про необхідність надання часу для підготовки до розгляду клопотання, а наполягали на розгляді угоди про визнання винуватості, вважаючи, як і прокурор ОСОБА_10 , що досліджуване кримінальне провадження підсудне Дарницькому районному суду міста Києва.

Відвід головуючому судді ОСОБА_1 - не заявлений.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що, як убачається з матеріалів кримінального провадження, до Дарницького районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , за змістом якого місце вчинення кримінальних правопорушень знаходиться поза межами юрисдикції Дарницького районного суду міста Києва, а тому і клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 у виді тримання під вартою розглянув суд з порушенням правил підсудності, виникли тільки після ухвалення рішення суду про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично на стадії його оскарження, що не можуть вважатися ґрунтовними, - бо тільки ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 09.07.2025, на часткове задоволення подання голови Дарницького районного суду міста Києва, кримінальне провадження в порядку ст. 34 КПК України скероване для розгляду до Дніпровського районного суду міста Києва і тільки з цього часу Дарницький районний суд міста Києва втрачає можливість ухвалення рішень у даному провадженні.

А тому, посилання захисника ОСОБА_8 на положення ч. 5 ст. 615 КПК України не є правильними Дарницький районний суд міста Києва у визначеному складі суддів мав можливість проведення підготовчого судового засідання.

Ухвали Київського апеляційного суду від 12.05.2025 та 10.06.2025 про відмову у задоволенні подань голови місцевого суду про передачу кримінального провадження № 220 251 011 100 004 89 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України, за підсудністю до іншого суду/судів - не можуть бути предметом перегляду чи оцінки у даному провадженні.

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 стосовно неправильного вирішення судом першої інстанції клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 не містить посилань на дослідження у провадженні існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, проте, про відсутність таких ризиків заявив захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, з чим погодилася обвинувачена, - що стало предметом дослідження судом апеляційної інстанції з висновком про таке.

Як указують положення ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність вказаних ризиків, що висвітлено в ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням обставин, перелічених нормою ч. 1 ст. 178 КПК України.

Розглядаючи матеріали кримінального провадження в частині продовження строку тримання обвинуваченій ОСОБА_6 під вартою, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, викладені в ст. 199 КПК України, з оцінкою і положень ч. 1 ст. 183 КПК України, які декларують, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На дотримання наведених вище вимог кримінального процесуального закону та виходячиз усталеної практики Європейського суду зправ людини (надалі - ЄСПЛ), суд першоїінстанції під часпідготовчого судового засідання ідійшов ґрунтовного висновку про необхідність продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у видітримання під вартою, зважаючи на те, що остання обвинувачується у вчиненнітяжких злочинів, відповідальність за кожнихз яких передбачена увиді позбавлення волі на строкдо восьми років, за одним із матеріальних законів з додатковим покаранням у виді конфіскації майна або без такої.

У рішенні по справі "W проти Швейцарії" від 26.01.1993 ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний/обвинувачений може ухилятись від слідства/суду.

Крім того, ЄСПЛ у справі "Ілійков проти Болгарії" зазначив, що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Взято судом першої інстанції до уваги і суспільний резонанс та обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 перешкоджання законній діяльності ЗСУ та інших військових формувань в особливий період за попередньою змовою групою осіб, а також у вчиненні підбурювання до надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення нею дій з використанням наданого їй службового становища за попередньою змовою групою осіб, що за розкриттям позиції у рішенні ЄСПЛ "Лабіта проти Італії" від 06.04.2000, свідчить про те, що тримання під вартою є виправданим у даному випадку, бо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Наведені вище обставини, у їх сукупності, дали суду можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, в змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризиків переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_6 , розуміючи яке покарання їй загрожує у разі доведення вини, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, що унеможливить встановлення істини у кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховано судом і дані про особу обвинуваченої, її сімейний стан, характеристики, відсутність офіційного працевлаштування, інформація про попередні судимості.

Також судом не здобуто інформації, яка би категорично виключала можливість перебування обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої, судом на даному етапі не встановлено, як і не вказано стороною захисту, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, у даному випадку не зможуть запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

На виконання вимог ч. 3 ст. 183 КПК України та з врахуванням правової позиції ЄСПЛ, яка сформульована, зокрема, у п. 80 рішення у справі "Марченко проти України", суд першої інстанції при розгляді клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою вважав за можливе визначити розмір застави достатньої для забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України, - у розмірі 454.200 грн.

Щодо позиції сторони захисту що до обвинуваченої ОСОБА_6 не може бути застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки між прокурором та обвинуваченою укладена угода про визнання винуватості та міра покарання, яка зазначена у ній, не передбачає реальне позбавлення волі, - то вона не є беззаперечною, бо питання про можливість затвердження угоди вирішує тільки суд, як і питання щодо призначення покарання, бо у затвердженні угоди суд може і відмовити, тоді, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, набувають сенсу ризики незаконно впливати на свідків та знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що визначені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, надумку колегії суддів, судомпершої інстанції були дотримані вимогикримінального процесуального закону при вирішенніпитання про продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 увиді тримання під вартоюз визначення розміру застави, приповному та об`єктивному дослідженні на даномуетапі судового розгляду всіхобставин, з якимизакон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому, в ухвалі суду першоїінстанції достатньо наведені мотиви, заяких було прийнято відповідне рішення.

Таке судоверішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції прозахист прав людини таосновоположних свобод, оскільки упровадженні існують реальні ознакисправжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги доособистої свободи, а такожцілком відповідають усталеній практиці ЄСПЛ, якасвідчить про те, що рішення суду повиннозабезпечити не тількиправа підозрюваного, а йвисокі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від судубільшої суворості в оцінціпорушень цінностей суспільства.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які б вплинули на правильність прийняття судового рішення, доводи щодо якого і є предметом перегляду судом апеляційної інстанції у відповідності з приписами ч. 1 ст. 404 КПК України.

За викладеним, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 220 251 011 100 004 89 від 14 квітня 2025 року в частині продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 серпня 2025 року включно з визначенням розміру застави - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4