ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2168/25 Справа № 201/1240/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

03 червня 2025 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_2 , ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 21 травня 2025 року про звільнення підозрюваної ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення її до кримінальної відповідальності, та закриття кримінального провадження № 0000021 у відношенні ОСОБА_4 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 21 травня 2025 року клопотання прокурора було задоволено, звільнено підозрювану ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення її до кримінальної відповідальності, та закрито кримінальне провадження № 0000021 у відношенні ОСОБА_4 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_3 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 21 травня 2025 року у відношенні ОСОБА_4 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Перевіривши апеляційну скаргу, вважаю за необхідне повернути її з наступних підстав.

Так, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, зокрема і вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

Положеннями ст. 393 КПК України встановлено вичерпний перелік осіб, які мають право подавати апеляційні скарги в рамках кримінального провадження.

Як вбачається з апеляційної скарги та матеріалів справи, ОСОБА_3 не є учасником кримінального провадження у відношенні ОСОБА_4 та не має у ньому будь якого процесуального статусу, а отже не є особою, яка має право на оскарження даної ухвали відповідно до вимог процесуального закону.

Також відсутні підстави для висновку, що оскарженою ухвалою вирішені питання про будь-які права та обов`язки апелянта.

Так, обґрунтовуючи свою зацікавленість в апеляційному оскарженні, останній зазначив, що оскаржувана ухвала безпосередньо стосується його прав, свобод, та інтересів, а відтак він має підстави оскаржувати дане рішення.

Разом із тим, за змістом ухвали, вбачається, що ОСОБА_4 підозрювалася у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України, не пізніше 08липня 2013 року.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.200 КК України, відповідно до ст. 12 КК України у редакції Закону від 15 листопада 2011 року № 4025-V1, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, є злочином середньої тяжкості. Відповідно до чинної ст.12 КК України у редакції Закону від 22 листопала 2018 року N?2617-VIII, зазначене кримінальне правопорушення віднесено до нетяжких злочинів.

З дня вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення минуло понад п?ять років. Даних про те, що перебіг давності притягнення підозрюваної відповідальності переривався чи зупинявся, в розпорядження суду не надано. Підозрювана в підготовчому судовому засіданні не заперечувала проти звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Суддя-доповідач акцентує увагу на тому, що рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності не має ані реабілітуючого, ані нереабілітуючого характеру для обвинуваченої особи та полягає у припиненні її кримінального переслідування державою у зв`язку із настанням певної обставини формального характеру, що не має відношення до суті інкримінованого кримінального правопорушення. Таке рішення не передбачає встановлення фактичних обставин, винуватості або не винуватості особи, і оскаржувана ухвала таких висновків не містить. Викладення у цьому рішенні узагальненого змісту обвинувачення не є тотожним встановленню відповідних обставин судом та визнання їх доведеними. Відтак, судом не було прийнято рішення або зроблено висновки, які стосуються прав, свобод та інтересів апелянта.

З огляду на викладене ухвала суду не підлягає оскарженню апелянтом також на підставі п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК України та загальних положень КПК України як судове рішення, що стосується його прав, свобод та інтересів.

Відповідно до п. 2 ч.3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права її подавати.

З урахуванням вищенаведеного апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 21 травня 2025 року щодо ОСОБА_4 належить вважати поданою особою, яка не має права її подавати, у зв`язку із чим дана апеляційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя-доповідач, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 21 травня 2025 року про звільнення підозрюваної ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення її до кримінальної відповідальності, та закриття кримінального провадження № 0000021 у відношенні ОСОБА_4 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України, повернути особі, яка її подала.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду ОСОБА_2