№ 1-кс/756/2311/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року місто Київ

Слідча суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 липня 2025 року за № 0001886,

УСТАНОВИЛА:

До Оболонського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання, у якому слідчий просив накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Клопотання обґрунтоване тим, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 липня 2025 року за № 0001886, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Слідчий просив накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, пославшись на існування ризику передання, знищення, псування, приховування, пошкодження, використання, перетворення, відчуження зазначеного майна.

Прокурор у судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі.

Слідчий у судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі.

Оскільки вирішується питання про арешт майна, яке не є тимчасово вилученим, клопотання розглянуте без виклику його власника відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, що є необхідним для забезпечення арешту.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню з таких підстав.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, та полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном (ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України).

Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та він допускається виключно з метою забезпечення:

- збереження речових доказів;

- спеціальної конфіскації;

- конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

- відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати (ч. 2 ст. 173 КПК України):

- правову підставу для арешту майна;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Для кожної з правових підстав арешту (мети його накладення) кримінальний процесуальний закон визначає додаткові обставини, які мають враховуватися слідчим суддею, зокрема:

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення речових доказів);

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або цивільного позову);

- можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається з відповідною метою);

- розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення цивільного позову).

Також на особу, яка подала клопотання про арешт майна, покладено обов`язок довести (ч. 1 ст. 173 КПК України):

- необхідність такого арешту;

- наявність ризику приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Враховуючи загальні підстави застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачені ч. 3 ст. 132 КПК України, арешт майна не допускається, якщо не буде доведено, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Слідчий зазначив, що група осіб незаконно заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлено що, ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , померла. У зв`язку з тим, що ніхто не подавав до нотаріуса (державного чи приватного) на спадщину щодо її майна, воно згідно ст.1277 ЦК України та ст.338 ЦПК України, мало бути визнано відумерлою спадщиною і перейти до територіальної громади міста Києва.

В подальшому, підроблено договір дарування № 1065 від 26.04.2010 року, який нібито посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7 , на квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначений договір 22 квітня 2021 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно якого 2/3 квартири зареєстровано на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після чого було підроблено договір купівлі-продажу частки квартири № 2578 від 11.10.2018 року та заяву № 191 від 15.02.2019 року, посвідчені ніби приватним нотаріусом ОСОБА_9 , на квартиру АДРЕСА_1 , Як наслідок, 04 листопада 2021 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно яких 1/3 квартири було зареєстровано на першу підставну особу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

02 квітня 2025 року, приватний нотаріус ОСОБА_10 , на підставі договору купівлі-продажу № 164 від 02.04.2025, перереєструвала право власності на вказану квартиру на ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Вподальшому, 20 травня 2025 року приватний нотаріус ОСОБА_12 , на підставі договору купівлі-продажу № 2650 від 20.05.2025, перереєстрував право власності на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наведені у клопотанні обставини корелюють обставинам, зазначеним у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань, підтверджені наданими прокурором матеріалами у мірі, достатній для вирішення питань, пов`язаних з розглядом клопотання, зокрема, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.07.2025, договором купівлі-продажу від 12.05.2025, договором купівлі-продажу від 02.04.2025, довідкою КВ-2021 № 12963 від 13.04.2021, договором купівлі-продажу частки квартири від 11.10.2018, копією свідоцтва на спадщину від 14.02.2024, договором дарування 26.04.2010,відповіддю ЦМУ МЮ № 3916/6-22 від 04.02.2022, актовим записом про смерть № 10081 від 15.06.2020, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 23.07.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 10.08.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 10.08.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 10.08.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 27.08.2025, постановою про визнання і долучення до кримінального провадження речового доказу від 27.08.2025.

У своїй сукупності наведені відомості та надані на їх підтвердження матеріали дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Водночас, слід наголосити, що в межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не вирішує питання про наявність усіх елементів складу злочину, винуватість чи невинуватість осіб у його вчиненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Одним з процесуальними джерел доказів є, зокрема, речові докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

За твердженням слідчого, до обставин, які розслідуються у зазначеному кримінальному провадженні, може бути причетна група осіб, яка з корисливих мотивів, незаконно заволоділа квартирою АДРЕСА_1 .

Крім того, у ході допиту ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 встановлено, що на даний час у квартирі ніхто не проживає.

Отже, постановою від 27 серпня 2025 року квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Право власності підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Як вже зазначала слідча суддя, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення, яке розслідується у межах цього кримінального провадження, доводи слідчого про існування такого ризику є цілком обґрунтованими.

Запропонований прокурором спосіб арешту майна шляхом зберігання шляхом заборони користуватися та розпоряджатися майном (його зберігання в органу досудового розслідування у визначеному законодавством порядку) релевантний потребам сторони обвинувачення у збереженні речового доказу та його властивостей, які можуть мати доказове значення, їх дослідження та обумовлений необхідністю запобігти його знищенню чи пошкодженню.

Викладене переконує слідчу суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчої судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Враховуючи характер майна, тимчасове позбавлення особи можливості користуватися та розпоряджатися ним, не становитиме надмірного втручання та суттєвих негативних наслідків для неї.

Наведене у клопотанні майно належать до переліку майна, на яке згідно з приписами ч. 10 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт.

Слідча суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.

Тимчасовий характер арешту майна обумовлений наявністю правового механізму, передбаченого ст. 174 КПК України, за яким арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За таких обставин клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

1. Клопотання - задовольнити.

2. Накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження на майно, яке належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на:

- квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1