ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000062, за апеляційною скаргою прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05.03.2025 р. щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець с.Гушівка, Гребінківського району, Полтавської області, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , із вищої освітою, не одружений, пенсіонер, не судимий,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05.03.2025 р. ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку у законну силу ОСОБА_6 залишено попередню - тримання під вартою, а строку відбуття покарання обраховано з моменту його затримання, а саме з 06.01.2025р.

Вирішено питання щодо долі речових доказів у даному кримінальному провадженні.

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_7 , в якій він, не заперечуючи доведеності його вини та правильності призначеного покарання, просить вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05.03.2025 р. щодо ОСОБА_6 змінити та виключити із вказаного вироку кваліфікуючу ознаку вчинено повторно.

Зазначає, що інше кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 КК України Печерським районним судом м. Києва по суті не розглянуто, отже відсутні правові підстави для кваліфікації інкримінованих дій за ознаками вчинення злочину повторно.

ЄУНСС:725/516/25

НП:11-кп/822/152/25 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ч.4 ст. 185 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.

Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 06.01.2025 р. близько о 15 год. 53 хв., перебуваючи в приміщенні закладу «Friodora», що за адресою: Чернівці, вул. Головна, 63, переслідуючи корисливу мету, спрямовану на заволодіння чужим майном, умисно, таємно, протиправно, в умовах воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, скориставшись відсутністю з боку працівників та відвідувачів закладу та вважаючи, що діє непомітно, шляхом вільного доступу із внутрішньої лівої кишені куртки ОСОБА_9 , яка знаходилась на вішалці в приміщенні закладу, викрав грошові кошти в сумі 19500 гривень.

Після вчинення крадіжки ОСОБА_6 з місця скоєного пішов, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим своїми умисними протиправними діями спричинив потерпілому ОСОБА_9 , матеріальну шкоду в сумі 19500 гривень.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, посилаючись на доводи в ній викладені, міркування обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не оспорюються, то колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування районним судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони знайшли своє підтвердження у суді апеляційної інстанції.

Так, згідно з інформацією, яка міститься у довідці №, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 у іншому кримінальному провадженні (№0000108), було направлено до суду 11.02.2020 р. Водночас відомості про стан розгляду такого кримінального провадження відсутні (а.к.п.127-129).

Отже, у районного суду не було підстав для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за кваліфікуючою ознакою: «вчинення злочину повторно», а тому її слід виключити із вироку районного суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а вирок районного суду змінити.

Водночас колегія суддів, проаналізувавши вирок районного суду в частині призначеного покарання, вважає, що воно визначене з урахуванням положень ст. 12, 6567, 69 КК України, однак суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без його ізоляції від суспільства.

Разом із тим, хоча в апеляційній скарзі прокурора питання щодо суворості призначеного покарання не порушувалося, відповідно до ч.2 ст. 404 КПК України, якщо під час апеляційного розгляду вбачається необхідність ухвалення рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не подавались, апеляційний суд зобов`язаний ухвалити таке рішення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни вироку районного суду і в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 є особою пенсійного віку (81 рік), у силу ст.89 КК України не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, потерпілий не має до нього жодних претензій, завдана шкода повністю відшкодована.

Враховуючи те, що вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 вчинене кримінальне правопорушення, у відповідності до ст. 12 КК України, є тяжким, його особу, а також встановлені вище обставини, колегія суддів доходить висновку, що його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, апеляційний суд також враховує поведінку ОСОБА_6 як під час досудового розслідування так і у ході розгляду даної справи у суді, кількість та вартість викраденого майна, а також те, що обвинувачений готовий нести відповідальність за скоєне, із самого початку досудового слідства давав чіткі показання та співпрацював з органами досудового слідства, зробив належні висновки, шкодує про вчинене та пообіцяв про недопущення аналогічного в майбутньому, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Крім цього, колегія суддів бере до уваги вимоги ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) згідно якої, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З цих підстав, колегія суддів вважає за необхідне, та це відповідатиме вимогам закону України про кримінальну відповідальність, застосувати до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, та покладенням на нього окремих обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що вирок районного суду підлягає зміні і у частині призначеного покарання.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05.03.2025 р. щодо ОСОБА_6 змінити.

Виключити із вироку посилання суду на те, що кримінальне правопорушення вчинено повторно.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти негайно.

У решті вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1

Судді

ОСОБА_10