ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/870/25 Справа № 203/1154/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, матеріали з кримінального провадження №0003507 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ТОВ МО-ТУЗ, на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною ухвалою від 24 лютого 2025 року накладено арешт на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020) квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши відчуження, розпорядження та користування (у тому числі виконання будівельних робіт). Також, заборонено державним (іншим) реєстраторам, нотаріусам та іншим уповноваженим особам проводити будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна житлової квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що арешт майна необхідний з метою забезпечення можливого збереження речових доказів, оскільки квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає таким критеріям.

В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у арешті квартири, оскільки відсутні правові підстави для накладення арешт. При цьому, матеріалами клопотання не підтверджується, що дана квартира відповідає критеріям речових доказів. Разом з цим, досудове розслідування проводиться з серпня 2023 року і жодні слідчі дії не проводяться. В той же час, адвокат вказує, що товариство є добросовісним набувачем, є третім власником об`єкта нерухомості, не має жодного відношення до протиправних дій, а оскільки квартира не відповідає критеріям речових доказів, тому накладення арешту на майно добросовісного набувача забороняється. Апелянтка зазначає про відсутність ризиків можливого відчуження майна, так як товариство має намір далі вільно володіти своїм майном.

Також, адвокат ставить питання про поновлення строку, так як ухвала слідчого судді винесена без участі представника товариства, а про рішення стало відомо лише 14 квітня 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На даний час копія ухвали не вручалася.

Адвокат ОСОБА_7 до апеляційного суду не з`явилася, повідомлена належним чином, тому за правилами ст. 405 КПК України, можливо здійснити перегляд без її участі.

В апеляційному суді прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги, клопотання слідчого про арешт майна та надані до нього матеріали, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Вирішуючи питання про поновлення строку, апеляційний суд вважає, що в даному випадку термін слід поновити, так як представник товариства не повідомлявся і даних про направлення ухвали слідчого судді в матеріалах справи не має.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з вимогами ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів (у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу); спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до положень ч.2 ст.173 КПК України, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На думку колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, дотримався вимог, передбачених ст.ст.172, 173 КПК України, дослідив додані до клопотання матеріали кримінального провадження, врахував правову підставу для арешту майна та обставини кримінального провадження.

Як видно з матеріалів провадження, СВ ДРУП №1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003507 від 27 серпня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

В ході проведення досудового розслідування було залучено та допитано в якості потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який надав покази про те, що він є власником квартира АДРЕСА_2 ), що підтверджується свідоцтвом про право власності від 10.02.1997 (свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 10.02.1997 №1/1159-97) та технічного паспорту на квартиру (виданий МБТІ по праву приватної власності на підставі «Свідоцтва про право власності на житло» і записаний у реєстровій книзі за №71п-30). Пізніше ОСОБА_8 стало відомо, що начебто він продав дану квартиру ще в 1998 році невідомому йому ОСОБА_9 . Дану особу ніколи не знав, жодних договорів щодо квартири не укладав.

Відповідно до відомостей з Реєстру речових прав зазначено, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано 02.08.2023 приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_10 на ОСОБА_9 , на підставі договору купівлі-продажу (серія та номер 3-2838, виданого 14.10.1998).

08.09.2023 зазначена квартира на підставі акту прийому-передачі від 30.08.2023 передана у власність ТОВ «БРАЙТОН ОЛІМП».

07.02.2025 приватним нотаріусом ДНО ОСОБА_11 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 за ТОВ «МО-ТУЗ» (код 45640971), на підставі договору купівлі-продажу (серія та номер 120 від 07.02.2025), тобто від ТОВ «БРАЙТОН ОЛІМП» право власності перейшло до ТОВ «МО-ТУЗ».

11.02.2025 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесене відомості щодо об`єднання об`єктів нерухомого майна (рішення 77172624), а об`єкт нерухомого майна закрито.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єкт нерухомого майна розташований за адресою: АДРЕСА_4 приєднано на підставі рішення 77172624 Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР ОСОБА_12 до кв. АДРЕСА_5 .

На теперішній час, право власності на кв. АДРЕСА_5 належить ТОВ «МО-ТУЗ» (код 45640971).

З метою збереження доказів та запобігання можливостям подальшого протиправного відчуження (передачі) зазначеного майна іншим особам з метою перешкоджання кримінальному провадженню, слідчий просив накласти арешт на квартиру за адресою: кв. АДРЕСА_5 .

Клопотання слідчого містить необхідні для його розгляду відомості, передбачені ст.171 КПК України.

Так, речовими доказами, відповідно до вимог ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Зі змісту клопотання убачається, що квартира за адресою: кв. АДРЕСА_5 , є речовим доказам, у розумінні ст.98 КПК України, як об`єкт кримінально протиправних дій.

З огляду на обставини кримінальних правопорушень, які розслідуються, та виходячи з матеріалів, доданих до клопотання, слідчий належним чином та у відповідності до вимог ст.170-173 КПК України обґрунтував необхідність та можливість накладення арешту на вказану квартиру.

Доводи апелянта про необґрунтованість накладеного арешту, на думку колегії суддів, не є переконливими та спростовуються наявними матеріалами провадження.

З метою збереження речового доказу і було подано зазначене клопотання, що повністю узгоджується з вимогами ст.170 КПК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність накладення арешту на квартиру, з метою його збереження як доказу, що має значення для встановлення обставин провадження.

На думку колегії суддів, накладення вищевказаного арешту є необхідним заходом забезпечення цього кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя перевірив наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказане у клопотанні майно має доказове значення у цьому провадженні і наявні ризики того, що не накладення вказаного арешту може завадити цьому кримінальному провадженню.

Також, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що потреби досудового розслідування виправдовують втручання у право власності на майно; без застосування заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні, неможливо досягти дієвості цього кримінального провадження.

Відповідно до положень ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (в т.ч. з метою збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Отже, виходячи з системного аналізу положень кримінального процесуального законодавства, те, що власнику вилученого майна не повідомлено про підозру, само по собі не є обставиною, яка безумовно виключає можливість накладення арешту на таке майно.

Доводи, що товариство є добросовісним набувачем, є непереконливими, з огляду на те, що квартира відповідає критеріям речового доказу, тому у слідчого судді були підстави для накладення арешту.

Крім цього, як пояснив прокурор під час судового засідання, що будинок за адресою вул. Володимира Великого у м. Дніпрі, фактично належить ТОВ МО-ТУЗ, який на даний час планує здійснювати новий житловий комплекс, що свідчить про наявність ризиків зазначених у ст. 170 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити строк адвокату ОСОБА_7 на оскарження ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ТОВ МО-ТУЗ залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року, якою накладено арешт на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020) квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши відчуження, розпорядження та користування (у тому числі виконання будівельних робіт). Також, заборонено державним (іншим) реєстраторам, нотаріусам та іншим уповноваженим особам проводити будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна житлової квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4