Справа № 462/6973/23
провадження 1-кс/462/1489/25
У Х В А Л А

21 серпня 2025 року м. Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду міста Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника третьої особи адвоката ОСОБА_3 , розглянувши в приміщенні суду в м. Львові клопотання представника третьої особи адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах третьої особи (власника майна) ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в інтересах власника майна ОСОБА_4 , в якому просить частково скасувати арешт на майно, а саме: передати їй на відповідальне зберігання свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 ; один ключ від автомобіля із брелком та автомобіль марки «Audi Q5» д.н.з. НОМЕР_2 , кузов

№ НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , який був накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 18.09.2023 року у кримінальному провадженні № 0000898 від 13.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 198 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що вжиті органом досудового розслідування заходи забезпечення даного кримінального провадження, є неспівмірними та такими, що не відповідають вимогам закону. Вказує, що ухвалою слідчого судді грубо порушуються права власника транспортного засобу ОСОБА_4 , як добросовісного набувача майна. Жодних підозр у кримінальному провадженні не пред`явлено. В зв`язку з наведеним, просить клопотання задовольнити..

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав, зазначених у ньому.

Слідчий, який здійснює досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000898 до суду не з`явився, проте, подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі, при прийнятті рішення поклався на розсуд суду, а також, надав для огляду матеріали кримінального провадження № 0000898 від 13.09.2023.

Заслухавши адвоката, оглянувши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження № 0000898, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею з`ясовано, що СВ ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування у провадженні № 0000898 від 13.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України.

Так, у ВП №1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області 13.09.2023 року надійшли матеріали із ТСЦ МВС №4641 з приводу того, що при проведенні перевірок з метою перереєстрації автомобіля марки «Audi Q5», кузов № НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 встановлено, що такий знаходиться в розшуку.

13.09.2023 року в ході огляду місця події за адресою: м. Львів, вул. Данила Апостола, 11 було виявлено та вилучено автомобіль марки «Audi Q5», кузов № НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 та один ключ від автомобіля із брелком.

Вилучені в ході огляду місця події за адресою: м. Львів, вул. Данила Апостола, 11, автомобіль марки «Audi Q5», кузов № НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 та один ключ від автомобіля із брелком було оглянуто 13.09.2023 року.

Постановою слідчого СВ ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 від 13.09.2023 року вилучений транспортний засіб марки «Audi Q5», кузов № НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 та один ключ від автомобіля із брелком визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000898 від 13.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 198 КК України.

В ході проведення під час досудового розслідування допиту свідка ОСОБА_6 встановлено, що 10.09.2023 року на сайті «Авторіа» в оголошенні він знайшов автомобіль марки «Audi Q5» 2012 року на продаж, дане оголошення було розміщено в м. Івано-Франківськ, у зв`язку із чим він подзвонив за номером телефону НОМЕР_5 ( ОСОБА_7 ), вказаним в оголошенні та в ході розмови домовились, що він купить його, в ході розмови ОСОБА_7 повідомив, що автомобілем користувалася його дочка, про що зазначено і в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , згідно якого власником даного автомобіля є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 домовилися про купівлю вищевказаного автомобіля на суму 17600 доларів США, після чого поїхали до нотаріуса, де зробили довіреність, яка видана 11.09.2023 та дійсна до 1 1.10.2023 року. Після чого ОСОБА_6 повернувся у м. Львів, де 12.09.2023 звернувся у ТСЦ МВС №4641 з метою проходження криміналістичного експертного дослідження транспортного засобу і реєстраційних документів, що його супроводжують.

Згідно з висновком експертного дослідження №14/4641/18072 від 12.09.2023 номер кузова № НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , не змінювалися. Бланк наданого на дослідження документа «Свідоцтво про реєстрацію ТЗ» серія НОМЕР_1 відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу.

13.09.2023 року ОСОБА_6 приїхав у ТСЦ №4641 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Данила Апостола, 11, з метою перереєстрації транспортного засобу на нового власника по договору складеному в ТСЦ автомобіля «Audi Q5», кузова № НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , де в процесі перереєстрації працівник сервісного центру повідомив йому, що при проведені ним відповідних перевірок, виявлено, що в базі «ІНТЕРПОЛ» транспортний засіб «Audi Q5», кузова № НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , знаходиться в розшуку в Німеччині. Також працівник сервісного центру повідомив, що вони не зможуть здійснити перереєстрацію вищевказаного автомобіля та змушені повідомити про дану подію на лінію «102». По приїзду працівників поліції вказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію т/з, та ключі із брелком було вилучено.

18.08.2023 року ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова постановлено: клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області ОСОБА_8 , про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження за

№ 0000898 від 13.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 198 КК України задоволити; накласти арешт на речові докази у кримінальному провадженні № 0000898 від 13.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 198 КК України, а саме на: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 ; один ключ від автомобіля із брелком та автомобіль марки «Audi Q5» д.н.з. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та/або користування такого.

Частиною 1 статті 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України.

При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

У матеріалах кримінального провадження міститься лист Державної митної служби України від 26.10.2023 року № 19/19-02-02/8.5/4396, з якого вбачається, що транспортний засіб марки «Audi Q5», кузов № НОМЕР_3 , ввезено на територію України 13.07.2021 року через пункт пропуску «Ягодин-Дорогуск» з подальшим оформленням митної декларації у режимі «Імпорт типу «ІМ40ДЕ» № UA205050/2021/44730 від 16.07.2021.

Крім цього, з листа РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області від 17.10.2023 № 31/13-3474зп убачається, що вказаний автомобіль, номерний знак НОМЕР_2 , вперше зареєстрований 27.07.2021 року в ТСЦ № 0742 РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області на ім`я ОСОБА_4 .

Таким чином, здобуті під час досудового розслідування докази свідчать про те, що ОСОБА_4 у законний спосіб придбала автомобіль марки «Audi Q5», кузов № НОМЕР_3 , сплативши його вартість продавцю, та здійснивши його державну реєстрацію в Україні відповідно до вимог чинного законодавства, а відтак, є добросовісним набувачем вказаного автомобіля.

Крім цього, слідчий суддя зазначає, що на особливу увагу заслуговує той факт, що на територію України вказаний автомобіль марки «AUDI A6» з номером/серія кузова НОМЕР_6 був завезений 13.07.2021 року, а в базук Інтерполу факт про викрадення автомобіля на території Німеччини був внесений в базу лише 02.02.2023 року.

Підозра у кримінальному провадженні №0000898 від 13.09.2023 тривалий час (майже 2 роки триває досудове розслідування) нікому не пред`явлена. Також, жодною собою не вжито заходів для повернення вищевказаного автомобіля на територію Німеччини, реєстрація права власності на вказаний автомобіль за ОСОБА_4 не скасована.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово констатував в схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, 06 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13, 15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року).

У постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року в справі № 521/8368/15-ц міститься правовий висновок про те, що конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном.

Слідчий суддя приходить до переконання, що даний висновок Верховного Суду слід застосувати і до високовартісного рухомого майна, яким є вищевказаний транспортний засіб.

З огляду на вищевказані обставини, слідчий суддя вважає, що у даній конкретній справі позбавлення власника майна права на користування автомобілем марки «Audi Q5», кузов № НОМЕР_3 , покладає на неї надмірний тягар на власника автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.

За змістом п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Враховуючи те, що на даний час ризик відчуження автомобіля марки «Audi Q5» д.н.з. НОМЕР_2 , є надто високим, оскільки досудове розслідування у справі ще не закінчено, що в свою чергу може призвести до відчуження майна, а також те, що майно на яке накладено арешт є речовим доказом по справі, слідчий суддя приходить до висновку, що підстави для зняття арешту майна в частині заборони розпорядження цим майном відсутні.

Вказаний висновок узгоджується з усталеною практикою ЄСПЛ, згідно з якою заходи щодо арешту (заборони відчуження) майна зазвичай пов`язані зі здійсненням контролю за використанням власності, що охоплюється сферою застосування абзацу 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 185 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України (заява № 19336/04).

Разом з тим, слідчий суддя, керуючись принципом диспозитивності кримінального провадження, вважає, що клопотання в частині передання майна на відповідальне зберігання власнику майна ОСОБА_4 є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки такий вид зберігання речового доказу, яким вищевказаний транспортний засіб, що не містить слідів злочину, є габаритним та потребує відповідних умов зберігання, з метою недопущення його пошкодження та зниження вартості, не буде перешкоджати розслідуванню кримінального провадження та зможе запобігти настанню негативних наслідків для ОСОБА_4 , як власника рухомого майна, які поклали б на нього індивідуальний та надмірний тягар.

Керуючись ст. 174 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника третьої особи адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах третьої особи (власника майна) ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати частково арешт майна, а саме: на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 ; один ключ від автомобіля із брелком та автомобіль марки «Audi Q5» д.н.з. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , в частині заборони користування вказаним майном.

Передати автомобіль марки автомобіль марки «Audi Q5» д.н.з. НОМЕР_2 та ключ запалювання до автомобіля на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_4 надавати вищезазначений транспортний засіб за першою вимогою слідчого, прокурора для проведення слідчих дій.

Роз`яснити ОСОБА_4 відповідальність за зберігання прийнятого майна та зобов`язати останнього зберігати транспортний засіб у стані придатному для використання.

Ухвала остаточна та в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

Оригінал ухвали.