Провадження № 11-кп/4808/311/25
Категорія ст. 331 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судов ої палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено строк дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначеним ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 15.04.2025 року, розміром застави - 50 неоподатковуваних мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400( сто п`ятдесят одну тисячу чотириста) гривень, до 15 липня 2025 року (включно).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати ухвалу Івано-франківського міського суду Івано-Франківської області, що постановлена 16.05.2025 року про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зокрема, посилається на те, що зміст оскаржуваного рішення не узгоджується із реальними подіями, що мали місце в судовому засіданні суду першої інстанції.

Стверджує, що згідно судового рішення, сторона захисту в судовому засіданні просила зменшити обвинуваченому розмір застави, однак в судовому засіданні, що відбулося 16.05.2025 року сторона захисту озвучила таку позицію: Правових підстав для задоволення клопотання прокурора не має, оскільки судове засідання 16.05.2025 року відбувається поза межами судового розгляду в непередбаченому законом порядку, з порушенням правової процедури, адже судове засідання у справі було заздалегідь визначене (призначене) на 19.05.2025 року. Розгляд клопотань сторін може здійснюватися у судовому засідання під час розгляду На 16.05.2025 року судовий розгляд не призначався. 15.05.2025 року секретарем суду повідомлено захисника про те, що необхідно розглянути клопотання прокурора продовження запобіжного заходу ОСОБА_9 , оскільки такий закінчується 17.05.2025 року. Захисник ОСОБА_10 наголошувала на тому, що такі дії порушують право обвинуваченого на забезпечення належної правової процедури, адже клопотання про продовження дії запобіжного заходу подається за 5 днів до закінчення терміну дії попередньої ухвали, а розглядаються в судовому засіданні під час розгляду справи по суті. Такий розгляд справи було призначено на 19.05.2025 року.

Таким чином, судом першої інстанції порушено вимоги ст. 2, 8, 9 КПК, а ухвала суду не відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Крім того, звертає увагу, що по справі жодні процесуальні дії цього року взагалі не були вчинені (жоден доказ не досліджений), запобіжний захід щодо обвинуваченого не відповідає меті та підставам для його застосування, оскільки правосуддя не здійснюється, а запобіжний захід на даний час по суті перетворився на термін покарання, бо має каральну мету, хоча вина обвинуваченого не є доведеною.

Вважає, що ухвала суду була заздалегідь виготовлена, мотиви суду, обставини, позиції сторін, перебіг процесу взагалі не відповідають дійсним обставинам, що мали місце у судовому засіданні 16.05.3035 року, в якому вирішувалося питання продовження терміну дії запобіжного заходу.

Звертає увагу, що суд зазначає в ухвалі недостовірну інформацію не вперше, а тому це не можна вважати помилкою. У судому засіданні 14.04.2025 року, суд розглядав клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу. Після виходу із нарадчої кімнати суд оголосив зміст судового рішення: «продовжити запобіжний захід ОСОБА_11 до 13 червня 2025 року», а до електронного кабінету захисника адвоката ОСОБА_8 надійшов інший текст ухвали, ніж той, що було озвучено у судовому засіданні, а саме, що строк запобіжного заходу вважається продовженим до 17.05.2025 року.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник адвокат ОСОБА_8 підтримала вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, оскільки вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 317 КК України.

Колегія суддів вважає, що твердження сторони захисту про те, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст. 2, 8, 9 КПК України і ухвала суду не відповідає вимогам ст.370 КПК України є безпідставними, оскільки суд першої інстанції у відповідності до вимог закону під час судового засідання розглянув питання щодо обґрунтованості клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 . При цьому, судом були прийняті необхідні заходи для забезпечення права обвинуваченого на справедливий судовий розгляд та належним чином перевірені доводи сторони захисту щодо необґрунтованості клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Так, під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження раніше обраного щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням застави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів для працездатних осіб, що становить 151400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень, у зв`язку з тим, що встановлені під час досудового слідства ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати, а тому підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні.

Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, з визначеним ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 15.04.2025 року, розміром застави - 50 неоподатковуваних мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400( сто п`ятдесят одну тисячу чотириста) гривень, до 15 липня 2025 року (включно).

Під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу, суд першої інстанції врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , та ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а саме, можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, експертів та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Так, підставами вважати, що ОСОБА_9 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, є те, що він обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, і у разі визнання його винуватим, ризик втечі для нього може бути менш небезпечним, ніж призначене покарання і процедура його відбування.

Суд першої інстанції правильно врахував те, що продовжує бути високим ризик незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою спотворення доказів стосовно фактичних обставин, оскільки йому відомі їхні анкетні дані.

Підставами вважати, що ОСОБА_9 , може перешкоджати кримінальному провадженню, є те, що, перебуваючи на волі, він може приховувати докази, які викривають його та інших обвинувачених, та не з`являтись на виклики до суду.

Крім того, підставами вважати, що ОСОБА_9 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення у якому він обвинувачується, є те, що обвинувачений не працює, що підтверджується наданою захисником копією трудової книжки, постійного джерела доходу не має.

При цьому, суд першої інстанції вірно врахував тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_9 , серед яких є нетяжкий (ч.1 ст. 317 КК України) та тяжкий (ч. 2 ст. 307 КК України) злочини, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує його тримання під вартою та унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З огляду на вищевказане, твердження сторони захисту щодо відсутності доказів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України встановлені в ухвалі суду та підтверджуються матеріалами провадження.

В апеляційній скарзі захисника не наведено переконливих доводів щодо запобігання наявним ризикам в інший спосіб, ніж передбачений відповідним судовим рішенням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, який, керуючись положеннями ч. 4 ст. 183 КК України, при обранні обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,, яка становить 50 неоподатковуваних мінімумів для працездатних осіб, що становить 151400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста), оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Колегія суддів не встановила істотних порушень кримінального процесуального закону під час розгляду провадження, які не дозволили суду ухвалити законне та справедливе рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419,422-1КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5