ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/672/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/187/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 р. м.Тернопіль

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5 прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 від 05 червня 2024 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Лановецького районного суду Тернопільської області від 25 липня 2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Лановецького районного суду Тернопільської області від 25 липня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 1 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором, начальником Лановецького відділу Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Заліщики Тернопільської області, українця, громадянина України, розлученого, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120,00 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.

Встановлено строк дії ухвали до 23 год. 59 хв 22 вересня 2025 року.

Як слідує з матеріалів провадження, СВ ВП № 1 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000112 від 05.06.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що при невстановлених слідством обставинах, місці та час в ОСОБА_7 , виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2піролідин-1-іл-пентан-1-он, 2-pyrrolidinovalerophenone) особам схильним до їх вживання, з метою отримання за це грошових коштів та особистого збагачення, що є порушенням вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» № 60/95-ВР від 15.02.1995. З метою реалізації свого злочинного умислу, за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах місці та часі, ОСОБА_7 , в порушення вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від № 60/95-ВР від 15.02.1995, незаконно придбав прозорий полімерний пакет, в якому містилась особливо небезпечна психотропна PVP (1-феніл-2піролідин-1-іл-пентан-1-он, 2-речовина, обіг якої заборонено pyrrolidinovalerophenone). Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, усвідомлюючи незаконність такої злочинної діяльності та її небезпеку, 08.07.2025 близько 18 год. 36 хв. ОСОБА_7 , діючи умисно, перебуваючи на території АЗС «WOG», що по вул. Тернопільська, 49, в м. Ланівці Кременецького району, Тернопільської області, незаконно збув ОСОБА_10 , незаконно придбану особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2піролідин-1-іл-пейтан-1-он, 2-pyrrolidinovalerophenone), масою в перерахунку на діючу речовину 0,1543 грама, за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 1000 (одна тисяча) гривень.

Таким чином, всупереч Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» № 60/95-ВР від 15.02.1995, порушуючи вимоги Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 589 від 03.06.2009 та Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2000 за № 512/4733 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», ОСОБА_7 здійснив незаконне придбання, з метою збуту, а також незаконний збут PVP (1-феніл-2піролідин-1-іл-пентан-1-он, 2-pyrrolidinovalerophenone), яка відповідно до Списку № 2, Таблиці № 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 відноситься до особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено.

18 липня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу до ОСОБА_7 слідчим та прокурором не доведено обставин, визначених ч.1 ст.194 КПК України.

Зазначає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відсутність підстав для застосування іншого, більш м`якого, запобіжного заходу є необґрунтованим, оскільки не підтверджується матеріалами досудового розслідування.

Вказує на необґрунтованість підозри, та ненадання стороною обвинувачення під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу доказів, які б підтверджували умисел ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Крім того вказує, що жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо підозрюваного ОСОБА_7 сторона обвинувачення не надала. Усі перераховані слідчим ризики є надуманими та на теперішній час не існують.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя послався на тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення як на самостійну підставу та мотив підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Однак, таке посилання є безпідставним та не заслуговує на увагу.

Також, слідчий суддя жодним чином не врахував дійсних обставин справи, а саме відсутність у ОСОБА_7 будь-якої нерухомості за кордоном, знайомих, близьких або родичів, що проживають за межами України, а також відсутність у підозрюваного транспортних квитків чи вчинення ним будь-яких дій, що могли б свідчити про його намагання переховуватись від органів досудового розслідування.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то існування такого ризику не доведено, оскільки факт проведення досудового розслідування кримінального провадження не може свідчити про наявність обґрунтованих підстав знищення, приховування або спотворення речових доказів, окрім того, у даному кримінальному провадженні досудове розслідування вже завершено.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, зазначив, що матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу спроб ОСОБА_7 впливати на інших учасників кримінального провадження, а посилання сторони обвинувачення на існування потерпілих та свідків як таких, а також на проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні як на підстави існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є абсурдним та нелогічним.

Доказів, які б підтверджували існування інших ризиків, а саме можливості ОСОБА_7 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення правопорушення, у якому підозрюється, в ході досудового розслідування не встановлено.

Таким чином, застосовуючи найсуворіший запобіжний захід, суддя не взяв до уваги відсутність у матеріалах клопотання вагомих доказів про вчинення ОСОБА_7 злочину, даних про його особу, майновий та сімейний стан, та не розглянув можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Апелянт вказує, що при визначенні розміру застави слідчий суддя не в повній мірі врахував дані, які характеризують особу підозрюваного, його вік, майновий та сімейний стан, відсутність постійного стабільного доходу, стан здоров`я та відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і, як наслідок, призначив непомірний для підозрюваного ОСОБА_7 розмір застави, яку він не зможе сплатити. Будь-якої інформації з приводу майнового стану підозрюваного, який надає можливість встановлення застави, вказаної в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, під час розгляду клопотання стороною обвинувачення не було надано.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Лановецького районного суду Тернопільської області від 25 липня 2025 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, обравши більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді місцевого суду та постановити нову, якою обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі; прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 ; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Виходячи з положень ч.1 ст.199 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, суд повинен враховувати, що відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Виходячи з аналізу матеріалів кримінального провадження та клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені у клопотанні слідчого обставини, які підтверджуються доданими до нього документами, що були предметом дослідження суду, з достатньою повнотою свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 . Кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 .

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, зокрема ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Кожен з цих ризиків слідчим суддею належним чином досліджено та відповідно аргументовано у судовому рішенні.

На думку колегії суддів, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу підозрюваного; відсутність міцних соціальних зв`язків підозрюваного (підозрюваний розлучений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, у нього відсутнє постійне фактичне місце проживання, часто змінює орендоване житло); відсутність постійного місця роботи та стабільного законного джерела доходів у підозрюваного; майновий стан і репутацію підозрюваного; наявність непогашених судимостей у підозрюваного, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Доводи сторони захисту про те, що слідчим суддею не було враховано належним чином усі обставини, передбачені ст.177 КПК України, є безпідставними і спростовуються змістом судового рішення, в якому наведено детальний аналіз кожного ризику, врахованого слідчим суддею, а також мотиви, з яких він прийнятий до уваги при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Непереконливим є твердження апелянта, що суд не обґрунтував чому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не гарантує унеможливлення запобігання існуючим ризикам, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

При прийнятті рішення слідчий суддя також врахував, що відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя, прийшов до правильно переконання, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, вони вказують на те, що слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного ОСОБА_7 на свободу.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, мотиви наведені в ухвалі слідчого судді щодо тяжкості покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним у вчиненні злочинів, як одну з підстав застосування запобіжного заходу, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя, при розгляді клопотання слідчого, у відповідності до вимог ст. 183 КПК України, враховувавши обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , його майнового та сімейного стану, інші даних про особу підозрюваного, наявних ризиків, також дійшов правильного висновку щодо можливості визначення підозрюваному застави у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зможе забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На переконання колегії суддів, саме такий розмір застави у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України для даного виду кримінального правопорушення, який обрано слідчим суддею, є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього законом обов`язків, враховуючи особу підозрюваного та обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є непереконливі, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування даного виду запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для зміни ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Лановецького районного суду Тернопільської області від 25 липня 2025 року про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, чи зміни про що ставить питання в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Лановецького районного суду Тернопільської області від 25 липня 2025 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді