Справа № 182/2618/18
Провадження № 1-кп/0182/82/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.08.2025 м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинені кримінальні правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.03.2018 за № 0000814 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , не працює, не одружений раніше судимий:

- 19.04.2013 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 70, 71, 72 КК України до 4 років 10 днів позбавлення волі. 18.04.2014 звільнений згідно ст. 2 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014;

- 04.10.2024 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 186 КК України до 8 років 6 міс. позбавлення волі

у вчиненні кримінального правопорушення /злочину/, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

за участю сторін судового провадження

прокурора ОСОБА_4

(в режимі ВКЗ з власного пристрою)

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_6 ,

Обвинувачення, визнане судом доведеним

Обвинувачений ОСОБА_3 18.03.2018 приблизно о 12:05 год. перебував біля будинку АДРЕСА_3 , де у нього виник єдиний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.

Так, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в той же день та час, без дозволу власника, зайшов до будинку АДРЕСА_3 , що є житлом, тим самим незаконно проник до нього. Побачивши у приміщені вказаного будинку потерпілу ОСОБА_7 , почав вимагати передати йому два мобільних телефони, які нібито належать йому. Почувши відмову від потерпілої ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_3 наніс один удар долонею правої руки в область лівої частини обличчя ОСОБА_8 , від чого остання впала на підлогу.

Далі, реалізовуючи свій єдиний злочинний умисел, подолавши опір потерпілої, почав вимагати передати йому грошові кошти в сумі 1 000 грн.

ОСОБА_9 , реально сприймаючи загрозу своєму життю та здоров`ю, погодилася, пішла до спальної кімнати, де взяла грошові кошти в сумі 1 000 грн. та передала ОСОБА_3 , який в той час вже перебував на території подвір`я будинку.

Продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел 18.03.2018 приблизно о 12:15 год., ОСОБА_3 , перебуваючи на території подвір`я домоволодіння АДРЕСА_3 , вчинив словесного сварку із ОСОБА_10 .

У той час, коли ОСОБА_9 зайшла з території подвір`я до свого будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 продовжив реалізовувати свій єдиний злочинний умисел та в той же день приблизно о 12:16 год. швидко зайшов через незачинені вхідні двері до вказаного будинку, підійшов до потерпілої ОСОБА_8 та лівою ногою наніс один удар у праву ногу потерпілої, спричинивши різкий фізичний біль, від чого остання впала на підлогу, тим самим застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

Після чого, ОСОБА_3 , діючи умисно, відкрито, з корисливих мотивів викрав з лівої кишені куртки потерпілої ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Samsung GT-E1202i», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 189 від 02.04.2018 становить 450 грн.

Далі, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, зайшов до спальної кімнати вказаного будинку та з ліжка викрав грошові кошти у сумі 1 000 грн., які належать потерпілій ОСОБА_11 .

Після вчиненого, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальний збиток на суму 2 450 грн.

Своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення /злочин/, передбачений ч. 3 ст. 186 КК України.

Позиція сторони захисту

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе не визнав взагалі. Від надання показів відмовився.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , при призначенні покарання його підзахисному просив врахувати, що факт спричинення насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої нічим не підтверджено. Так, не зафіксовано наявність тілесних ушкоджень у потерпілої, оскільки вона відмовилася від проходження медичного освідчення. А отже відсутня кваліфікуюча ознака, як поєднання з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої. Також, свідки, допитані під час судового розгляду, показали, що обвинувачений безперешкодно зайшов до приміщення будинку потерпілої, а тому кваліфікуюча ознака, проникнення до житла також відсутня. Повторність вчинення кримінального правопорушення також відсутня. Грошові кошти у сумі 1 000 грн. потерпіла добровільно передала його підзахисному. Вилучені під час здійснення обшуку його підзахисного, як затриманої особи грошові кошти є неналежним доказом, через те, що не доведено їх належність саме потерпілій. Свідок ОСОБА_12 не впізнав ОСОБА_3 та не згадав адреси, куди відвозив ОСОБА_3 . З урахуванням викладеного вважає, що кваліфікуючі ознаки стороною обвинувачення не доведені.

Позиція потерпілої

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні суду показала, що обвинуваченого знає як брата сусідки. Бачила його декілька разів, однак знайома з ним не була. Сусідка проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Приблизно у березні 2018 року до неї сусід ОСОБА_13 приніс 2 старі мобільні телефони і сказав, що вони погано працюють, і що він залишить їх, щоб її син їх подивився. Вона взяла вказані мобільні телефони. Це були два старі телефони, марки та моделі їх вона не пам`ятає. Не пам`ятає дати коли це сталося у березні 2018 року, але до неї прийшов ОСОБА_13 , а за ним зайшов і ОСОБА_3 . Коли ОСОБА_13 зайшов до будинку, вона якраз дивилася телевізор. Коли до будинку після ОСОБА_13 зайшов ОСОБА_3 , вона сказала йому: «яке ти маєш право заходити до будинку?». До цього ОСОБА_3 жодного разу у неї в будинку не був і вона йому дозволу заходити до будинку не давала. Зайшла розмова за телефони, ОСОБА_13 запитав де вони. Вона показала, де вони лежать. Хто забрав ті телефони ОСОБА_13 чи ОСОБА_3 вона вже не пам`ятає. Вона ще ОСОБА_3 сказала, «ти ж забрав у ОСОБА_14 новий мобільний телефон, а віддав ці два». ОСОБА_3 її ударив після цих слів. Ударив її так, що вона відлетіла і ОСОБА_3 крикнув їй «ти бачила?». Вона сказала, що сама цього не бачила, однак про це їй сказав ОСОБА_13 . Потім вона встала. У неї був паспорт ОСОБА_13 тому, що він документи зберігав у неї, так як у нього вдома був «бомжатник». Його паспорт і його пенсійна картка, лежали у неї у шафі і ще було 300 грн. його грошей. ОСОБА_3 це побачив і витягнув гроші, взяв паспорт. Вона йому сказала «віддай». Однак ОСОБА_3 нічого не віддав. Сказав, щоб вона дала 1000 грн. за паспорт. Вона вирішили віддати ОСОБА_3 гроші, щоб він скоріше пішов, бо вона його боялася, пішла до себе у спальну кімнату, взяла гроші, так як отримала пенсію. Весь цей час ОСОБА_13 мовчав, так як боявся ОСОБА_3 . Вона сказала, щоб вони вийшли з будинку, вони вийшли на двір. ОСОБА_13 кудись пішов, а ОСОБА_3 був у дворі, вона винесла 1 000 грн. і віддала йому. Після цього вона пішла до будинку, а ОСОБА_3 зайшов за нею слідом. Паспорт він поклав на плиту. І знову її ударив по ногах ногою. Вона упала. Тоді ОСОБА_3 витягнув у неї з кишені мобільний телефон «Самсунг» темно-синього кольору, забрав решту грошей з ліжка, де вона решту грошей залишила, там було близько 1000 грн. Гроші він забирав у її присутності, хоча вона була в іншій кімнаті, але там відстань 2 метри і вона все бачила. Після цього ОСОБА_3 пішов. Перед цим до будинку під`їхав мікроавтобус жовтого кольору чи таксі, ОСОБА_3 сів у нього і поїхав. Вона встала, сіла на стілець і в цей час приїхав її син. Про все, що сталося, вона розповіла своєму сину і він викликав співробітників поліції.

Мобільний телефон їй потім повернули співробітники поліції. А також їй повернули грошові кошти близько 700 грн.

Хвіртка у неї завжди відкрита, так як у них ніхто її не зачиняє. Вона раніше дійсно торгувала самогонкою. ОСОБА_3 якийсь час, можливо з місяць, жив у ОСОБА_13 .

Досліджені в судовому засіданні докази

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні суду показав, що з обвинуваченим не знайомий. Працює таксистом. У нього автомобіль «Рено» мінівен, жовтого кольору. Він стояв біля магазину «АТБ», на площі. До нього підійшов його знайомий на ім`я ОСОБА_15 , прізвища він не пам`ятає, але знає його давно. З ним був чоловік, обличчя якого він не роздивився, так як він сидів у автомобілі на задньому сидінні. На голові у нього була шапка, інший одяг він описати не може. Хто саме з хлопців сказав їхати на пос. Північний, не пам`ятає. ОСОБА_16 вони ніби на АДРЕСА_5 . Його знайомий ОСОБА_15 з автомобіля не виходив, той хлопець вийшов, зайшов до якогось будинку, потім зайшов до другого будинку, потім вийшов. Там ще якийсь чоловік виходив з першого будинку чоловік похилого віку. Він зайшов слідом за хлопцем, що вийшов з його автомобіля. Потім той чоловік похилого віку майже відразу вийшов, а вже потім вийшов і його пасажир. Він сів у авто і вони поїхали. Навіщо хлопець туди ходив, про це ніхто нічого не говорив. Вони поїхали до кафе «Хутор рибака». Вони там побули хвилин 5-ть і поїхали на «Новопавловку». Коли їхали вул. Довгалівською, той хлопець зайшов до кафе, через буквально пару хвилин приїхали співробітники поліції і всіх їх відвезли до відділу поліції. Впізнати того хлопця не може, так як він сидів позаду і до того ж, він його не роздивлявся.

В ході проведення досудового розслідування його допитували і він говорив теж саме, що і в даний час. Чи показували йому фото, він вже не пам`ятає цього. Підпис у протоколі впізнання по фото, його. Він того хлопця не бачив, він сидів на задньому сидінні. Запитували у нього чи може він його впізнати він відповів, що ні. Йому сказали, як же ти його не можеш впізнати, якщо його витягли з твого автомобіля. Чоловік похилого віку був невеликого зросту, він спочатку вийшов з будинку з права, а потім зайшов до будинку зліва. Пасажир, якого він привіз і який сидів на задньому сидінні, зайшов спочатку до будинку за чоловіком похилого віку, а потім вони пішли до іншого будинку. Чоловік похилого віку швидко вийшов з будинку, і його пасажир теж вийшов з будинку, сів до автомобіля і вони поїхали. Йому показували фото чоловіка похилого віку, але він сказав, що обличчя його не бачив. Бачив як його пасажир заходив на територію домоволодіння, чи заходив він до будинку цього він не бачив.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні суду показав, що обвинуваченого бачив, знав його візуально, однак з ним не спілкувався. Потерпіла ОСОБА_5 - його матір. Про все, що сталося йому відомо лише зі слів матері і ОСОБА_13 . Це було у березні 2018 року. Точно дати, коли все відбувалося, сказати не може. Прийшов до матері, так як вона зателефонувала до нього і попросила терміново прийти. Він не спішив, коли йшов, зателефонував до неї, однак її мобільний телефон був відключений. Коли він прийшов до матері, то у неї був ОСОБА_13 . Мати була у збудженому стані. Розповіла, що до неї прийшов ОСОБА_13 по своїм справам, а за ним зайшов ОСОБА_3 і почав вимагати гроші. Зі слів матері, почав хапати ОСОБА_13 .. Мати намагалася все утихомирити, але ОСОБА_3 не заспокоювався і далі продовжував вимагати гроші. В цей час мати встигла зателефонувати йому. ОСОБА_3 продовжував вимагати гроші, штовхнув матір, вона упала. Потім ОСОБА_3 сам почав шукати гроші, з її слів у шафі у другій кімнаті. Зняв одіяло з ліжка. Забрав у неї мобільний телефон, щоб вона не телефонувала. Мати злякалася, дістала гроші і віддала йому приблизно 800 грн. Так вона сказала. ОСОБА_3 з телефоном і грошовими коштами пішов. Він прийшов до матері через 5-10 хв. після того, як від неї пішов ОСОБА_3 . Він викликав поліцію. ОСОБА_13 говорив теж саме.

Мобільний телефон у матері був марки «Самсунг» сіро-синього кольору, який вона купила. Яку конкретно суму грошових коштів забрав ОСОБА_18 , він пам`ятає приблизно. Мати сказала, що це більше 800 грн., точно суми вона і сама не знала. З ОСОБА_13 мати сусіди і він приходив до матері допомагати. Мати давала йому продукти. ОСОБА_3 проживав у ОСОБА_13 . Мати говорила, що він у нього живе, так як у нього немає свого житла. ОСОБА_13 дійсно у матері купував самогон, може і були борги у нього перед матір`ю, однак про це він нічого не знає. У ОСОБА_13 будинок був без опалення, без води, газу. У нього будинок був як смітник. Що у нього проживав ОСОБА_3 , йому сказала мати. Чому у нього жив ОСОБА_3 , сказати не може, може вони разом випивали, точно він цього не знає.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні суду показав, що обвинуваченого знає візуально. Особистих неприязних відносин між ними не було. Бачив його у магазині, це було чи восени чи весною 2018 року, але не взимку. Це було у другій половині дня. Зустрілися у магазині «Хортиця», що по вул. Шевченка, недалеко від пожарки, в районі магазину «Фуршет». Він тоді зібрався їхати до своїх приятелів на таксі. Приїхало таксі, ОСОБА_3 попросив його підвезти до якихось його родичів, щоб забрати речі. Він погодився і вони поїхали в район пос. Північного. Таксі було жовтого кольору, типу бусика. Таксист ОСОБА_20 . Приїхали вони в район пос. Північного, вулицю не пам`ятає. Це був приватний сектор. ОСОБА_3 вийшов з таксі і пішов. До якого будинку він зайшов - не бачив. Вони чекати на нього хвилин 10-15. Тоді він попросив водія, щоб той посигналив. Водій посигналив. Після цього десь через 2-3 хвилини ОСОБА_3 вийшов, сів на заднє сидіння і вони поїхали в район вул. 8 Березня до магазину «Савой». Хотів піти до знайомого, але їх забрали співробітники поліції. Коли ОСОБА_3 сідав до таксі у нього з собою була спортивна сумка. Чи брав він з собою сумку, коли виходив з автомобіля, сказати не може. ОСОБА_3 сів спокійно і вони поїхали. Сказав лише «вибачте». Уже в поліції йому сказали, що ОСОБА_3 начудив з родичами. Куди заходив ОСОБА_3 він не бачив. Криків з подвір`я він не чув. Музика у автомобілі не грала. Їх всіх 3-х тоді у магазині затримали. Сказали їхати до поліції, вони і поїхали. Його і водія хвилин через 10 відпустили. В той день їх з водієм не опитували. Коли вже його допитували, то сказали, що ОСОБА_3 забрав у родичів телефон.

Свідка ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_21 у судовому засідання не було допитано, у зв`язку зі смертю останніх 01.01.2019 та 30.03.2018, відповідно.

Письмові докази, законність, належність та достовірність яких учасниками судового провадження не оспорювалася, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0000814, які були досліджені судом у судовому засіданні та судом визнані допустимими, а саме:

Том № 1

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 18.03.2018 ОСОБА_5 , у якому вона вказує, що 18.03.2018 приблизно о 12.00 год. невідома особа знаходячись за адресою: АДРЕСА_5 відкрито заволоділа належним їй мобільним телефоном «Samsung» на 2 сім-карки, у якому знаходилася картка мобільного оператора «МТС» № НОМЕР_1 , на рахунку якої було 28,00 грн., а також заволоділа грошовими коштами у розмірі 2 000 грн. Вказала, що бачила особу, яка вчинила кримінальне правопорушення ОСОБА_3 , і зможе його впізнати. (а.п. 12);

- електронний рапорт про подію від 18.03.2018 згідно якого, 18.03.2024 о 12:35 год. надійшло повідомлення зі служби 102 до Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про те, що 18.03.2018 о 12:34 год. за адресою: м. Нікополь, вул. Горького, 51, 5 хв. тому матір заявника побив сусід ОСОБА_3 , забрав гроші в сумі 2 000 грн. та мобільний телефон марки «Самсунг» темно-сірого кольору. Вдарив матір по обличчю та штовхнув, в результаті чого вона впала. Зі слів заявника потерпіла свідомість не втрачала. Швидка медична допомога не потрібна. (а. п. 13);

- заява ОСОБА_5 про надання дозволу працівникам поліції на проведення огляду домоволодіння АДРЕСА_3 . (а.п. 15);

- протокол огляду місця події від 18.03.2018 будинку АДРЕСА_3 . Вхід до будинку здійснюється через дерев`яні двері, які на момент проведення огляду пошкоджень не мають. Прямо при вході до будинку знаходиться коридор, ліворуч по коридору знаходиться вхід до кімнати № 1. При вході до даної кімнати, ліворуч знаходиться крісло, біля крісла вздовж стіни знаходиться сервант, біля серванту знаходиться шафа, знизу шафи знаходяться 4 висувні шухляди, над вказаними шухлядами знаходиться полиця, на якій лежать газети. На газетах знаходиться гаманець. Над полицею знаходиться верхня частина шафи. Праворуч від входу кімнати № 1 знаходиться диван. Прямо по коридору, при вході до будинку знаходиться вхід до кімнати № 2. Ліворуч від входу, знаходиться тумба, вікно. Праворуч від входу до кімнати № 2 знаходиться вхід до кімнати № 3. У кімнаті № 3, у правому дальньому куті, вздовж стіни знаходиться ліжко, подушка знаходиться на краю ліжка в сторону входу. На момент проведення огляду, ліжко застелене. З лицевої сторони верхньої висувної шухляди вилучені сліди папілярних візерунків. Вказана шафа знаходиться у кімнаті № 1. В ході проведення огляду виявлено та вилучено 4 сліди папілярних ліній на 3 відрізки липких стрічок. До протоколу огляду додано фото-таблицю. (а.п. 16-22);

- заява потерпілої ОСОБА_5 про те, що вона не бажає звертатися до медичних установ з приводу спричинення стосовно неї насильства ОСОБА_3 . Заяву не писала та притягати його до відповідальності за ст. 125 КК України за спричинення їй тілесних ушкоджень не буде. (а.п. 27);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.03.2018, в ході якого потерпіла ОСОБА_5 з 4-ох осіб упізнала на фотознімку № 3 ОСОБА_3 , як чоловіка на ім`я ОСОБА_22 , який 18.03.2018 зайшовши до її будинку спричинив їй тілесні ушкодження та заволодів її майном. Упізнає його за зовнішніми рисами обличчя, формою губ, носа, очей. До протоколу огляду додано довідку. (а.п. 28-30);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.03.2018, в ході якого свідок ОСОБА_13 з 4-ох осіб упізнав на фотознімку № 2 ОСОБА_3 , який 18.03.2018 близько 12:00 год., прослідкувавши за ним до будинку його сусідки ОСОБА_23 , зайшов до приміщення та заволодів його майном та майном сусідки ОСОБА_23 . Упізнає його за зовнішніми рисами обличчя, формою очей, зачіскою, формою обличчя, губ та носу. До протоколу огляду додано довідку. (а.п. 33-35);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.03.2018, в ході якого свідок ОСОБА_12 з 4-ох осіб упізнав на фотознімку № 3 ОСОБА_3 , як чоловіка на ім`я ОСОБА_22 , який 18.03.2018 разом з ОСОБА_24 їздив у його автомобілі та якого він відвозив до будинку по АДРЕСА_5 , де він заходив до двох домоволодінь. Упізнає його за зовнішніми ознаками: формою обличчя, губ. До протоколу огляду додано довідку. (а.п. 42-44);

- протокол огляду від 18.03.2018 - спортивної сумки синього кольору з чорними вставками фірми «Адідас» з речами, які знаходилися у ній, вилучену 18.03.2018 в ході проведення обшуку затриманої особи ОСОБА_3 , як підозрюваного у вчиненні злочину у порядку ст. 208 КПК України. До протоколу огляду додано фото-таблицю оглянутих речей. (а.п. 50-57);

- протокол огляду від 19.03.2018 чотирьох мобільних телефонів, вилучених 18.03.2018 в ході проведення обшуку затриманої особи ОСОБА_3 , як підозрюваного у вчиненні злочину у порядку ст. 208 КПК України, а саме: - мобільного телефону «Самсунг», червоного кольору по типу «розкладушка», з сім-картою «Водафон», іmеi: НОМЕР_2 ; - мобільного телефону «LG КG 245», білого кольору, іmei: НОМЕР_3 ; - мобільного телефону, сенсорного, без задньої кришки, лицьова сторона розбита без іmеi та моделі; - мобільного телефону «Samsung Gt-E1202i» imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 , темно-синього кольору, кнопкового. До протоколу огляду додано фото-таблицю оглянутих речей. (а.п. 61-66);

- розписка потерпілої ОСОБА_5 , про отримання від співробітників поліції грошових коштів у сумі 684 грн., в рахунок завданого їй матеріального збитку ОСОБА_3 (а.п. 70);

- протокол пред`явлення речей для впізнання від 19.03.2018, в ході якого потерпіла ОСОБА_5 з 4-ох мобільних телефонів кнопкових, упізнала належний їй мобільний телефон «Samsung» темно-синього кольору, який було у неї відкрито викрадено 18.03.2018 за місцем її мешкання. Упізнає його за кольором та зовнішнім виглядом. До протоколу огляду додано фото-таблицю. (а.п. 71-74);

- розписка потерпілої ОСОБА_5 , про отримання від співробітників поліції належного їй мобільного телефону «Samsung» темно-синього кольору, який був викрадений у неї ОСОБА_3 18.03.2018 з кишені куртки. (а.п. 76);

- протокол проведення слідчого експерименту від 20.03.2018, проведеного в період часу з 17:20 год. до 17:34 год. за участю потерпілої ОСОБА_5 . Слідчий експеримент розпочатого біля подвір`я будинку АДРЕСА_3 , в подальшому проведено на території домоволодіння та у приміщенні будинку. В ході проведення слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_5 розповіла та показала, як стосовно неї було скоєно злочин. Показала, що до неї у будинок 18.03.2018 зайшов її сусід ОСОБА_13 та ОСОБА_25 , якому вона сказала вийти з її будинку. Однак останній ніяк не відреагував на її вимогу та почав вимагати надати йому мобільні телефони, які їй перед цим давав ОСОБА_13 . Коли вона заперечила, ОСОБА_3 її вдарив рукою в ліву сторону обличчя. Зі слів потерпілої, вона стояла прямо до серванту, ОСОБА_3 стояв навпроти неї в момент удару. Від вказаного удару вона упала на лівий бік, на підлогу. Після цього ОСОБА_3 став над нею та грубо запитав, чи бачила вона як він забирав телефон. Потім вона встала, а ОСОБА_3 почав вимагати у неї гроші. Вона, побоюючись за своє життя, підійшла до серванту та з паспорта ОСОБА_13 дістала 100 грн., купюрами по 20 грн. та віддала ОСОБА_26 . Однак, ОСОБА_3 , побачивши гаманець на серванті, схопив його та дістав з нього належну їй пенсійну картку поклав її до паспорта ОСОБА_13 та сказав, щоб вона дала в обмін на документи 1 000 грн. Оскільки ОСОБА_3 говорив це з напором, вона попросила його вийти з будинку, він вийшов, а вона пішла до спальні, де взяла 5 купюр по 200 грн. та винесла їх ОСОБА_3 на подвір`я. ОСОБА_3 взяв гроші і при цьому одну купюру сховав та сказав, що однієї купюри не вистачає. Вона злякалася ОСОБА_3 і почала йти до будинку, ОСОБА_3 пішов за нею. У кімнаті між залою та спальнею ОСОБА_3 наздогнав її та ногою вдарив її по ногам, таким чином збив її. В результаті вона впала на підлогу обличчям. Коли вона упала, ОСОБА_3 став над нею та почав перевіряти її кишені. З лівої кишені куртки він забрав її мобільний телефон та з правої кишені гроші в сумі 100 грн. Далі вона піднялася та пішла до спальної кімнати, ОСОБА_3 пішов за нею слідом. В той момент, як вона взяла аркуш в якому лежали гроші, які вона не встигла сховати, ОСОБА_3 вихопив їх у неї з рук. Там була 1 000 грн. Після цього ОСОБА_3 швидко вийшов з будинку, сів до мікроавтобуса жовтого кольору, який стояв біля подвір`я. За медичною допомогою вона не зверталася. У слід ОСОБА_3 нічого не кричала, так як боялася його. (а.п. 77-79);

- ДВД-диск з відеозаписом слідчого експерименту від 20.03.2018 за участю потерпілої ОСОБА_5 . У судовому засіданні судом переглянуто відеозапис на диску. (а.п. 80).

- протокол проведення слідчого експерименту від 20.03.2018, проведеного в період часу з 17:50 год. до 18:04 год. Слідчий експеримент проведено за участю потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_13 . Розпочато слідчий експеримент біля подвір`я будинку АДРЕСА_3 , а в подальшому проведено на території домоволодіння та у приміщенні будинку. В ході проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_13 розповів та показав, що 18.03.2018 ОСОБА_3 почав ломитися до нього у двері і коли він відчинив двері, то останній зайшов до нього, штовхнув його та почав вимагати повернути йому мобільний телефон, який йому напередодні дав його сусід в рахунок телефону, який у нього перед цим забрав ОСОБА_3 . Так як мобільний телефон зберігався у його сусідки ОСОБА_5 , він сказав ОСОБА_3 , що принесе його та пішов до ОСОБА_5 . Слідом за ним пішов і ОСОБА_3 , якого він побачив уже в будинку у ОСОБА_5 . Коли він йшов до сусідки, то не бачив, що ОСОБА_3 йде за ним слідом. На подвір`я домоволодіння сусідки він зайшов через незачинену хвіртку. До будинку сусідки він зайшов через незачинені двері. Уже в коридорі він побачив, що слідом за ним зайшов і ОСОБА_3 , який його обігнав і направився до кімнати. На його слова, що він зараз віддасть мобільний телефон, ОСОБА_3 ніяк не відреагував та пішов до кімнати де знаходилася ОСОБА_5 . Коли він вслід за ОСОБА_3 зайшов до кімнати, ОСОБА_3 вже знаходився там, ОСОБА_5 сиділа у кріслі. ОСОБА_3 почав вимагати у ОСОБА_5 повернути його мобільний телефон. ОСОБА_5 зауважила ОСОБА_3 , що він перед цим забрав телефон у нього, ОСОБА_13 , на що ОСОБА_3 ударив ОСОБА_5 в бік, від чого остання упала на лівий бік. Він же у свою чергу звернув увагу ОСОБА_3 на полицю в серванті, де лежав його мобільний телефон. ОСОБА_3 схопив телефон та поклав його до кишені. Далі ОСОБА_3 виштовхав його, ОСОБА_13 , з будинку на вулицю, де він постояв деякий час та відчувши, що замерз, пішов до себе додому. Біля двору бачив автомобіль мікроавтобус жовтого кольору, через вікно у автомобілі бачив двох чоловіків. Коли вже переодягнувшись, він через деякий час, а саме приблизно через 10-15 хв. повернувся до будинку ОСОБА_5 , то побачив, як ОСОБА_3 вийшов з домоволодіння ОСОБА_5 , сів до автомобіля та поїхав в сторону міста. Коли він зайшов до будинку сусідки, то остання сказала йому, що коли він пішов, то ОСОБА_3 забрав у неї ще гроші з паспорта 100 грн. Після цього до будинку зайшов син сусідки. ОСОБА_3 був одягнений у чорну шапку, білу куртку та штани темні. (а.п. 81-83);

- ДВД-диск з відеозаписом слідчого експерименту від 20.03.2018 за участю свідка ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_5 . У судовому засіданні судом переглянуто відеозапис на диску. (а.п. 84).

- висновок судової трасологічної експертизи № 22/4.6/218 від 03.04.2018, відповідно до якого: 1. Слід пальця руки розмірами 35x10 мм, вилучений 18.03.2018 при огляді домоволодіння по АДРЕСА_3 , придатний для ідентифікації за ним особи. Численні сліди окремих папілярних ліній, вилучені там же, для ідентифікації за ними особи непридатні. 2. Слід пальця руки розмірами 35x10 мм залишений вказівним пальцем правої руки особи, копія дактилокарти якої надана на дослідження та заповнена на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п. 99-106);

- висновок судової товарознавчої експертизи № 189 від 02.04.2018, відповідно до якого: Середньо ринкова вартість мобільного телефону «Samsung Gt-E1202i» темно-синього кольору, придбаного у 2015 році, станом на 18.03.2018, складає 450,00 грн. (а.п. 112-115);

- копії документів про право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 (технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; договір купівлі-продажу; домова книга), з яких убачається, що власником вказаного домоволодіння є ОСОБА_5 (а.п. 124-136).

Том № 2

- протокол затримання особи, підозрюваної у чиненні злочину від 18.03.2024. Згідно вказаного протоколу, 18.03.2018 о 14:10 год. біля кафе «Савой» по вул. Довгалівська у м. Нікополі Дніпропетровської області затримано особу, підозрювану у вчиненні злочину, ОСОБА_3 , 1988 року народження. Під час здійснення обшуку затриманої особи, ОСОБА_3 , у останнього було виявлено та вилучено: чоловічий одяг, предмети гігієни, документи, мобільний телефон «Самсунг», іmеi1: НОМЕР_4 , іmеi2: НОМЕР_5 , чорного кольору; мобільний телефон «Самунг», червоного кольору по типу «розкладушка», іmеi: НОМЕР_2 , мобільний телефон «LG», білого кольору, іmеi: НОМЕР_3 , мобільний телефон без задньої кришки, лицьова сторона розбита; грошові кошти купюрами номіналом «5 грн» - 12 шт., номіналом «200 грн» -1 шт., номіналом «100 грн» - 2 шт., номіналом «20 грн» - 5 шт., номіналом «10 грн» - 11 шт., номіналом «2 грн» - 6 шт., номіналом «1 грн» - 2 шт., грошові кошти поміщені до спецпакету № 0021953, пачка з під цигарок з речовиною рослинного походження, зеленого кольору, яку поміщено до спецпакету № 0018371 (Том № 2 а.п. 1-4).

Оцінка доказів судом

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом в контексті рішень ЄСПЛ означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків (рішення «Коробов проти України» від 21.10.2011 та інш.).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину свою не визнав. Від надання пояснень відмовився.

Хоча обвинувачений вину свою не визнав, однак суд вважає, що його вина доведена у повному обсязі. І потерпіла, і свідки надавали послідовні покази, які, в основному, узгоджуються між собою. Наявність незначних розбіжностей у показах, на думку суду, можуть бути пояснені, як часом, що сплинув з моменту події, так і особливостями сприйняття, пам`яті окремих осіб.

Потерпіла ОСОБА_5 , як в ході проведення досудового розслідування, так і в ході судового розгляду категорично стверджувала, що саме обвинувачений, зайшовши без її згоди до належного їй будинку, відкрито забрав у неї як належний їй мобільний телефон так і грошові кошти. Суд враховує, що син потерпілої ОСОБА_5 звернувся до правоохоронних органів одразу ж після вчинення стосовно його матері злочину.

Потерпіла ОСОБА_5 надала категоричні показання стосовно обставин вчинення відносно неї злочину, які повністю співпадають з іншими доказами по справі, а саме: - проведеним слідчим експериментом згідно протоколу від 20.03.2018 за участю потерпілої ОСОБА_27 з DVD-диском до нього, згідно якого остання показала про обставини вчинення відносно неї злочину (Том № 1 а.п. 77-80); - проведеним слідчим експериментом згідно протоколу від 20.03.2018 за участю потерпілої ОСОБА_27 та свідка ОСОБА_13 з DVD-диском до нього, згідно якого свідок ОСОБА_13 надав покази про обставини вчинення відносно потерпілої ОСОБА_5 злочину (Том № 1 а.п. 81-84); - висновком судової трасологічної експертизи № 22/4.6/218 від 03.04.2018, згідно якого слід пальця руки вилучений 18.03.2018 при огляді домоволодіння по АДРЕСА_3 , вдасником якого є потерпіла, залишений вказівним пальцем правої руки ОСОБА_3 (Том № 1 а.п. 99-106); протоколу затримання ОСОБА_3 , підозрюваного у вчиненні злочину, від 18.03.2018, згідно якого у останнього в ході проведення обшуку, як затриманого було виявлено та вилучено серед інших речей зокрема мобільний телефон потерпілої та грошові кошти (Том № 2 а.п. 1-4).

Підстав сумніватися в показах потерпілої у суду не має, оскільки її покази послідовні й узгоджувалися між собою та з обставинами, встановленими у кримінальному провадженні. Покази потерпілої є незмінними протягом всього досудовго та судового розслідування.

Покази потерпілої ОСОБА_5 та свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_28 , ОСОБА_19 , суд вважає правдивими і достовірними та покладає їх в основу вироку, оскільки вони об`єктивно узгоджуються з іншими зібраними в ході розгляду провадження доказами. При цьому у суду відсутні будь-які підстави вважати, що потерпіла та свідки можуть оговорювати обвинуваченого, чи дають неправдиві свідчення.

Факт знаходження обвинуваченого ОСОБА_3 у будинку потерпілої підтвердив і її сусід, свідок ОСОБА_13 .

Свідка ОСОБА_13 у судовому засіданні судом не було допитано, у зв`язку зі смертю останнього 01.01.2019. Однак, судом взято до уваги протокол слідчого експерименту проведеного 20.03.2018, через день після вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, за участю вказаного свідка.

Суд зазначає, що КПК України не виключає можливості використання в судовому розгляді показань, наданих на досудовому розслідуванні.

За певних умов показання, надані під час проведення слідчого експерименту в ході досудового розслідування, можуть бути визнані допустимими, на відміну від показань, отриманих у ході допиту, які є недопустимими відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що приписи ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 цього Кодексу. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.

Легітимна мета слідчого експерименту досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.

Метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь свідка у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Шляхами досягнення мети слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Отримання від свідка відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК є документом.

Зокрема, судом було досліджено протокол слідчого експерименту від 20.03.2018 за участю свідка ОСОБА_13 з відеозаписом цього слідчого експерименту (відеозапис було переглянуто судом у судовому засіданні), з якого убачається, що свідок детально розповів про обставини того, що сталося 18.03.2018, а саме: ОСОБА_18 18.03.2018 прийшов до нього додому та почав вимагати повернути йому мобільний телефон. Оскільки мобільний телефон зберігався у його сусідки ОСОБА_5 , він сказав що принесе його та пішов до сусідки. За ним пішов і ОСОБА_29 . Зайшовши до будинку потерпілої ОСОБА_5 , ОСОБА_18 почав вимагати у неї повернути мобільний телефон. ОСОБА_30 зробила зауваження ОСОБА_31 , у відповідь на що ОСОБА_18 ударив ОСОБА_32 в бік, від чого ОСОБА_30 упала на лівий бік. З полиці у серванті ОСОБА_18 забрав мобільний телефон. Після цього ОСОБА_18 виштовхав його з будинку на вулицю, а сам залишився у будинку потерпілої. Біля домоволодіння потерпілої стояв автомобіль мікроавтобус жовтого кольору у якому сиділи двоє чоловіків. Коли приблизно через 10-15 хв. він повернувся до будинку ОСОБА_5 , то побачив, як ОСОБА_18 вийшов з домоволодіння ОСОБА_33 , сів до автомобіля та поїхав в сторону міста. Він зайшов до будинку потерпілої і остання йому сказала, що ОСОБА_18 забрав у неї гроші з паспорта та мобільний телефон.

Детальна розповідь свідка ОСОБА_13 про обставини і обстановку, яка мала місце під час вчинення злочину 18.03.2018, свідчить про його безпосередню участь в цих подіях.

З відеозапису слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 вбачається, що останній добровільно надавав покази на місці вчинення злочину. Суд звертає увагу на ту обставину, що в ході проведення слідчого експерименту свідок не плутався у своїх показах, добре орієнтувався на території домоволодіння та у приміщенні будинку.

Як убачається з протоколу слідчого експерименту від 20 березня 2018 року, зазначену слідчу дію було проведено слідчою СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_34 за участю потерпілої ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_13 та понятих. (Том № 1 а.п. 81-84). За результатом проведення слідчого експерименту слідчою складено відповідний протокол, який підписаний усіма учасниками слідчої дії без будь-яких зауважень чи заперечень стосовно проведеного слідчого експерименту.

Зі змісту протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 убачається, що слідча дія проведена за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України. Протокол слідчого експерименту в повній мірі відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст. 104 КПК України.

Враховуючи наведене, суд визнає даний доказ допустимим. Та обставина, що на момент розгляду справи свідок помер, свідчить лише про те, що суд не має можливості посилатися у вироку на його показання, дані під час досудового розслідування. У той же час, як зазначено вище, слідчий експеримент є окремою процесуальною дією, а тому вказаний протокол суд визнає допустимим доказом.

З огляду на вказані обставини та позицію суду щодо належності й допустимості такого доказу як слідчий експеримент, що проведений з участю свідка ОСОБА_13 20 березня 2018 року, суд вважає твердження ОСОБА_3 про його непричетність до вчинення злочину щодо потерпілої ОСОБА_5 неправдивими, та такими що не відповідають дійсності і розцінює їх як спосіб уникнути відповідальності.

Отже, суд визнає докази обвинувачення належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, вони передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно електронного рапорту про подію, 18.03.2024 о 12:35 год. надійшло повідомлення зі служби 102 до Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про те, що 18.03.2018 о 12:34 год. за адресою: м. Нікополь, вул. Горького, 51, 5 хв. тому, матір заявника побив сусід ОСОБА_3 , забрав гроші в сумі 2 000 грн. та мобільний телефон марки «Самсунг» темно-сірого кольору. Вдарив матір по обличчю та штовхнув, в результаті чого вона впала. Заявником був син потерпілої.

Аналогічні обставини зазначено потерпілою і в протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Щодо вилучених у обвинуваченого грошових коштів

Не зазначення у протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18.03.2024, а саме під час здійснення обшуку затриманої особи ( ОСОБА_3 ) серії та номерів вилучених грошових купюр, за обставин цієї справи, суд не ставить під сумнів в розрізі допустимості, ні протокол слідчої дії, ні самі грошові кошти.

Сторона захисту не обґрунтувала, яким чином відсутність зазначення номера і серії купюр за обставин цієї справи впливають на допустимість доказів.

Суд звертає увагу на те, що вилучені гроші, не мають якихось певних відмінностей (крім серії і номера) від інших купюр, що введено в обіг в Україні. Суд, враховує, що потерпіла не записувала серії та номери наявних у неї купюр, і той факт, що уповноважена особа не зафіксувала серії та номерів вилучених грошових купюр не ставить під сумнів допустимість їх як доказів.

На цих підставах суд відхиляє відповідні доводи сторони захисту.

Щодо кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло»

Статтею 30 Конституції України передбачено, що кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи ...

Ця конституційна норма, що охороняє права і свободи людини, знайшла закріплення в Кримінальному процесуальному кодексі України як засади кримінального судочинства (ст. 7, 13 КПК), за якими не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи ...

Крім того, ч. 1 ст. 233 КПК України передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як за добровільною згодою особи, яка ними володіє ...

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої палати Верховного Суду від 18.04.2018 № 13-14кс18, проникнення як кваліфікуюча ознака злочинів проти власності передбачає, що особа потрапила в житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності вільної можливості та права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час скоєння злочину. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має. При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення в житло, інше приміщення чи сховище» у складі кримінального правопорушення вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) та наявність в особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення (сховища, тощо) або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.

Під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира, дача, номер у готелі тощо).

При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло» в складі кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення грабежу та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.

Двері будинку, відповідно до наданих показів потерпілої, що проживала у ньому та є його власником, не був закритий на замок, однак обвинувачений ОСОБА_3 потрапив самостійно до будинку без її на те згоди.

Житло має засоби захисту від доступу сторонніх осіб (такими засобами можуть бути двері, обладнані чи не обладнані замком, огорожа тощо).

Проникненням у житло є незаконне вторгнення до нього винної особи будь-яким способом, у тому числі й без подолання засобів захисту, в даному випадку - дверей, які можуть бути закриті на замок чи за допомогою іншого охоронного пристрою, так і відкриті.

До будинку, відповідно до наданих показів потерпілої, що проживала у ньому та є його власником, обвинувачений ОСОБА_3 потрапив самостійно без її на те згоди.

В даному випадку у будинку потерпілої є двері, які на момент, коли до будинку зайшов ОСОБА_3 , не були замкнені. Для того, щоб проникнути всередину будинку потерпілої, ОСОБА_3 , який не являється власником даного будинку, необхідно було відкрити двері, що вказує на відсутність у обвинуваченого вільного доступу до нього, а тому останній здійснив вказані дії шляхом незаконного проникнення, входження (потрапляння) до житла потерплої з метою заволодіння чужим майном.

Та обставина, що вхід до будинку був тимчасово полегшений через незамкнені двері ще не свідчить про те, що доступ до житла потерпілої був вільним.

Суд враховує, що незаконність проникнення ОСОБА_3 до житла потерпілої ОСОБА_5 підтверджується показами потерпілої, яка вказала, що не давала добровільної згоди на входження обвинуваченого до її житла.

Суд вважає надуманими посилання сторони захисту про відсутність проникнення, оскільки саме незаконне вторгнення до будь-якого приміщення має певну мету, в даному випадку відкрите викрадення чужого майна. Сторона захисту не надала доказів того, що обвинувачений пройшов до будинку потерпілої без будь-якого злочинного наміру.

З урахуванням викладеного, суд вважає наявність в діях обвинуваченого кваліфікуючої ознаки за ч. 3 ст. 186 КК України проникнення у житло.

Щодо судимості та наявності ознаки повторності

Згідно з положеннями Розділу ХІІІ Кримінального кодексу України судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

Судимість має строковий характер, адже у кримінальному законі визначено, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлено підстави її припинення (погашення судимості та її зняття). Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних строків, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Сторона захисту вважає, що у діях обвинуваченого відсутня кваліфікуюча обставина «повторність», без обґрунтування вказаного.

Суд, вважає такий висновок сторони захисту помилковим.

Так, відповідно до наявної в матеріалах справи вимоги про судимості ОСОБА_3 він є раніше судимою особою, а саме вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.04.2013 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 70, 71, 72 КК України до 4 років 10 днів позбавлення волі. 18.04.2014 він був звільнений згідно ст. 2 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014.

Строк погашення судимості за вищевказаним вказаним вироком становить 6 років, і спливає 18.04.2020 (п. 8 ч. 1 ст. 89 КК України)

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 90 КК України строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання. Якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.

Закон про амністію не може передбачати ... зняття судимості стосовно осіб, які звільняються від відбування покарання, крім випадків індивідуальної амністії. (ст. 2 Закону України «Про застосування амністії в Україні»).

Питання про погашення або зняття судимості щодо осіб, до яких застосовано амністію, вирішується відповідно до положень статей 88 - 91 КК, виходячи із виду і строку фактично відбутого винним покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 186 КК України ОСОБА_3 вчинив 18 березня 2018 року, маючи непогашену судимість за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2013 року, що в свою чергу впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 КК України судимість має правове значення у разі вчинення нового кримінального правопорушення, а також в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно з приміткою до ст. 185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

З огляду на те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 186 КК України маючи непогашену судимість за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2013 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, дії ОСОБА_3 кваліфіковано правильно за ознакою повторність.

Щодо насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої

Грабіж (ст. 186 КК) - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює, що його дії помічені, та оцінюються як викрадення.

Частина 2 ст. 186 КК передбачає відповідальність за грабіж, поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства ...

Суспільна небезпечність такого грабежу підвищується у зв`язку з тим, що додатковими об`єктами тут виступають свобода, тілесна недоторканність особи.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. N 10 під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння.

Таким чином, до фізичного насильства, що є ознакою грабежу, належить насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, тобто в момент застосування не створювало небезпеки для життя та здоров`я потерпілої.

Як встановлено судом, обвинувачений наніс один удар долонею правої руки в область лівої частини обличчя потерпілої ОСОБА_8 , від чого остання впала на підлогу. Також, обвинувачений підійшли до потерпілої ОСОБА_8 лівою ногою наніс один удар у праву ногу потерпілої, спричинивши різкий фізичний біль, від чого остання впала на підлогу. Суд констатує, що такі дії обвинуваченого, з урахуванням обставин вчинення злочину, показань потерпілої, вказують та підтверджують факт насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

Твердження сторони захисту, що потерпіла ОСОБА_5 відмовилася від проходження медичного освідчення, а тому вказане свідчить про відсутність факту насильства, може свідчити лише про відсутність у потерпілої тілесних ушкоджень, однак не вказує на те, у що діях ОСОБА_3 було відсутнє насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

Оцінка небезпечності насильства, проводитися з урахуванням дійсності, реальності й характеру можливого насильства.

З огляду на вищенаведене, версію сторони захисту в ході судового розгляду повністю спростовано дослідженими в судовому засіданні доказами, таким чином суд дійшов переконання, що версія сторони обвинувачення є єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених в суді, а тому суд приходить до остаточного переконання про доведеність «поза розумним сумнівом» вини обвинуваченого ОСОБА_3 та вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 мають правильну правову кваліфікацію за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, вчинений повторно, поєднаний з проникнення у житло.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод не встановлено.

Суд вважає, що невизнання вини у судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_3 , як вище вказувалося, є його способом захисту який пов`язаний з бажанням обвинуваченого уникнути відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Вина ОСОБА_3 у скоєному доведена у повному обсязі.

Призначення покарання

При визначенні виду та міри покарання суд враховує вимоги ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином (ч. 3 ст. 186 КК України).

Також суд враховує обставини справи, особу винного.

Так, ОСОБА_3 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих кримінальних правопорушень, відбував покарання в місцях позбавлення волі (Том № 2 а.п. 37-38), однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний, корисливий злочин. ОСОБА_3 працездатною особою, однак офіційно на момент вчинення злочину 18.03.2018, працевлаштованим не був (згідно наказу генерального директора ТОВ «ХОСВОКОМ» від 16.03.2018, ОСОБА_3 у зв`язку із закінченням строку трудового договору звільнено з 16.03.2018 (Том № 2 а.п. 50)). Не одружений, на утриманні нікого не має. Що стосується наданої суду копії свідоцтва про народження ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Том № 2 а.п. 53), то батьком дитини ОСОБА_36 , є ОСОБА_37 , а не ОСОБА_3 . Окрім того, згідно повідомлення в.о. начальника Нікопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, вих. № 1245/14.26-14 від 06.04.2018, актові записи про шлюб складеного на ОСОБА_3 , про народження дітей, батьком яких є ОСОБА_3 , відсутні (Том № 2 а.п. 44). ОСОБА_3 має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо (том № 2 а.п. 54). На «Д» - обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога, не перебуває (Том № 2 а.п. 43).

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав.

Суд звертає увагу на відсутність щирого каяття у обвинуваченого.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Вилучення викраденого майна та передачу його потерпілій, пом`якшуючою обставиною суд не визнає, оскільки воно фактично відбулося без участі обвинуваченого, а завдяки діям співробітників поліції.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковані його дії, у виді позбавлення волі.

Виходячи з приписів кримінального закону, правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК України, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і скласти покарання повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження 4 жовтня 2024 року вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, ОСОБА_3 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 4 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_3 засуджений вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2024 року, вчинено до постановлення вироку по кримінальному провадженні, що розглядається, менш суворе покарання за даним вироком на підставі ч. 4 ст. 70 КК України підлягає поглиненню більш суворим покаранням призначеним за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2024 року.

З урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, встановлених даних про особу винного, конкретних обставин справи, свідомого порушення обвинуваченим закону, незважаючи на невідворотність покарання, суд вважає неможливим виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, а тому підстав для застосування ст. 69, 75 КК України, стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 суд не вбачає.

Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Вирішення цивільного позову

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Вирішення питання про запобіжний захід

Згідно протоколу затримання підозрюваної особи у вчиненні злочину від 18 березня 2018 року, ОСОБА_3 затримано 18.03.2018 о 14:10 год.

Стосовно ОСОБА_3 обрано ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2018 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Запобіжний захід у виді тримання під ватою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 продовжувався судом під час судового розгляду.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.08.2018 змінено щодо ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з забороною цілодобово залишати житло. Строк дії ухвали до 09.10.2018.

Після 09.10.2018, у даному кримінальному провадженні, під час судового розгляду, строк дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту закінчився і судом не продовжувався.

Згідно Закону України № 3342-ІХ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 23 серпня 2023 року статтю 72 КК України було доповнено частиною 7 такого змісту «домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі».

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 перебував під вартою в період з 18.03.2018 до 09.08.2018, суд вважає за необхідне на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому у строк відбування покарання зазначений строк попереднього ув`язнення.

При цьому, суд на підставі ч. 7 ст. 72 КК України вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 до покарання і строк перебування його під цілодобовим домашнім арештом з 10.08.2018 до 09.10.2018, оскільки положення ч. 7 ст. 72 КК України, які набрали чинності 28.03.2024 на підставі Закону № 3342-IX від 23.08.2023, поліпшують становище останнього.

Також, суд вважає за необхідне зарахувати у строк відбування покарання за цим вироком строк відбування покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2024 року.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирішення питання про долю речових доказів

Суд вирішує долю речових доказів відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Речові докази:

- грошові кошти у загальній сумі 684 грн. та мобільний телефон «Samsung Gt-E1202i» темно-синього кольору, іmеi1: НОМЕР_4 , іmеi2: НОМЕР_5 , що передані на зберігання потерпілій ОСОБА_5 - залишити останній;

- ключі від автомобіля «Honda Civik» у кількості 2 шт., що передані на зберігання власнику автомобіля «Honda Civik» реєстраційний номер НОМЕР_6 , ОСОБА_38 - залишити останньому.

Що стосується речових доказів, які знаходилися на зберіганні у камері схову Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області, а саме вилучених під час затримання у ОСОБА_3 при проведенні обшуку останнього: спортивна сумка синього кольору з чорними вставками фірми «Адідас» з речами які знаходилися у ній, а також мобільні телефони (квитанція № 003368 та квитанція № 003367), то доля вказаних речових доказів вирішена ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.12.2018.

Вирішення питання про процесуальні витрати

Також суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати на залучення експертів при проведенні судової товарознавчої експертизи № 189 від 02.04.2018 та судової трасологічної експертизи № 22/4.6/218 від 03.04.2018, згідно довідок, в загальній сумі 1 374 грн. 00 коп., оскільки відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі винесення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 3 ст. 186 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2024 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 міс.

Строк покарання рахувати з моменту проголошення вироку.

Зарахувати у строк відбування покарання за цим вироком строк відбування покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 4 жовтня 2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню з 18 березня 2018 року до 9 серпня 2018 року, з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 10 серпня 2018 року до 9 жовтня 2018 року, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Строк дії запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_3 закінчився.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави у відшкодування процесуальних витрат на залучення експертів 1 374 (одна тис. триста сімдесят чотири) грн. 00 коп.

Речові докази:

- грошові кошти у загальній сумі 684 грн. та мобільний телефон «Samsung Gt-E1202i» темно-синього кольору, іmеi1: НОМЕР_4 , іmеi2: НОМЕР_5 , що передані на зберігання потерпілій ОСОБА_5 - залишити останній;

- ключі від автомобіля «Honda Civik» у кількості 2 шт., що передані на зберігання власнику автомобіля «Honda Civik» реєстраційний номер НОМЕР_6 , ОСОБА_38 - залишити останньому.

Що стосується речових доказів, які знаходилися на зберіганні у камері схову Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області, а саме вилучених під час затримання у ОСОБА_3 при проведенні обшуку останнього: спортивна сумка синього кольору з чорними вставками фірми «Адідас» з речами які знаходилися у ній, а також мобільні телефони (квитанція № 003368 та квитанція № 003367), то доля вказаних речових доказів вирішена ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.12.2018.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку у суді.

Суддя: ОСОБА_1