02.05.2025 Єдиний унікальний номер 205/1566/20
1-кп/205/404/25
Новокодацький районний суд міста Дніпра
Провадження №1-кп/205/404/25 Справа № 205/1566/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001981 від 05.05.2016 стосовно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Васильківка Дніпропетровської області, громадянина України, українця, має середню-спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 146, ч. 1 ст. 153 (в ред. Закону №2295-VI від 01.06.2010), ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

представника потерпілої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування, відповідно до обвинувального акта від 20 лютого 2020 року ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він 02.05.2016 близько 23.40 год. (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено) прибув до домоволодіння АДРЕСА_3 , де в цей час ОСОБА_7 , відзначала свій день народження з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , де став вести безцеремонно, чіпляючись до присутніх, висловлюючись нецензурною лайкою в їх бік. Для уникнення конфлікту, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вийшли на подвір`я, де за ними прослідував ОСОБА_3 , де продовжив чіплятися до жінок, які із застосуванням фізичної сили стали виводити ОСОБА_3 за межі домоволодіння.

В подальшому ОСОБА_3 02.05.2019 близько 23.55 год. (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено) перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_3 , керуючись раптово виниклим умислом на незаконне викрадення людини, з особистої зацікавленості схопив своєю рукою ОСОБА_9 за волосся на голові, та застосовуючи фізичну силу посадив її проти її волі до салону автомобіля марки «Нива», білого кольору (державний номер в ході досудового розслідування не встановлено), який був припаркований біля домоволодіння №8 за адресою м. Дніпро, вул. Академіка Задонцева, закривши вищевказаний автомобіль на центральний замок, щоб остання не змогла вийти. В цей час до автомобіля підбігли ОСОБА_7 і ОСОБА_12 , які стали намагатися відчинити двері автомобіля та звільнити ОСОБА_9 , прохаючи ОСОБА_3 її відпустити, однак ОСОБА_3 повідомив їм, що відвезе ОСОБА_9 додому, сів за кермо вищевказаного автомобіля і проти волі ОСОБА_9 , яка намагалася відчинити двері зсередини і прохала зупинити автомобіль, повіз її в лісопосадку, що розташована в районі вул. Вільямса м. Дніпро. (більш точне місце під час досудового розслідування не встановлено).

Умисні дії ОСОБА_3 , що виразилися у незаконному викрадення людини, органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст.146 КК.

Продовжуючи свою злочину діяльність ОСОБА_3 03.05.2016 близько 01.00 год. (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено) на автомобілі «Нива» білого кольору (державний номер в ході досудового розслідування не встановлено) прибув до лісопосадки, що розташована в районі вул. Вільямса в м. Дніпро, (більш точне місце під час досудового розслідування не встановлено), разом з ОСОБА_9 , де керуючись раптово виниклим корисливим умислом на напад з метою заволодіння чужим майном, а саме: срібними сережками та срібним ланцюгом, що належать ОСОБА_9 . Реалізуючи свій прямий, корисливий, злочинний умисел, ОСОБА_3 став наносити ОСОБА_9 удари руками по голові. Згідно висновку експерта №4114е від 03.11.2016 у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, внутрішньо-шкіряного крововиливу у лівій скроневій області внутрішньо-шкіряного крововиливу на верхній повіці лівого ока, субкон?юктивального крововиливу у зовнішнього кута лівого ока, трьох внутрішньо-шкіряних крововиливів - в лобній області праворуч ближче до надбрівної дуги, у лівій тім?яно-потиличній області та у правій скронево-тім?яній області, синця на лівій вушній раковині в середній третині з частковим переходом на задню її поверхню, які були спричинені від не однократної механічної дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв в область голови та обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). Після чого ОСОБА_3 продовжуючи реалізувати свій прямий, корисливий, злочинний умисел, зірвав руками з шиї і з вух ОСОБА_9 ланцюг, 925 проби, вагою 32,19 гр., вартість якого згідно висновку експерта №246-20 від 23.01.2020 становить 2 140,64грн. та сережки, 925 проби, вагою 0,38г., вартість яких згідно висновку експерта №246-20 від 23.01.2020 становить 25,27 грн.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК

В подальшому продовжуючи свою злочину діяльність ОСОБА_3 , 03.05.2016 близько 01.00 год. (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено) в автомобілі «Нива» білого кольору (державний знак в ході досудового розслідування не встановлено), що був припаркований в лісопосадці, що розташована в районі вул. Вільямса м. Дніпро, (більш точне місце під час досудового розслідування не встановлено), разом з ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті неприродним способом з ОСОБА_9 , всупереч її волі із застосуванням фізичного насильства, що виразилося у нанесені неодноразових ударів руками по тулубу ОСОБА_9 , спричинив останній тілесні ушкодження. Згідно висновку експерта №4114е від 03.11.2016 у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: двох ділянок осадження - на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя від середньої до нижньої третини та на тильній поверхні лівої кисті в проекції 5-ї п?ясної кіски з переходом на 5-й палець; чотирьох синців - на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, на задній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, на внутрішній поверхні лівого променево- зап?ясткового суглобу та на зовнішній поверхні правого променево - зап?ясткового суглобу; внутрішньо-шкіряного крововиливу на передній поверхні правого плечового суглобу; чотирьох синців - на зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині, на зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині та на зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, десяти саден - на зовнішній поверхні лівого колінного суглобу та на зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині (на тлі синців), які були спричинені від не однократної механічної дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв в область кінцівок, а синці та садна в області лівої верхньої та нижньої кінцівки і при ударі об тупу тверду поверхню, по часу виникнення можуть відповідати часу події та які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки Після чого ОСОБА_3 примусив ОСОБА_9 проти її волі задовольнити його статеві пристрасті неприродним способом, а саме до орального сексу.

Умисні дії ОСОБА_3 , що виразилися у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, органом досудового розслідування кваліфікована за ч. 1 ст. 153 КК (в ред. Закону №2295-VI від 01.06.2010).

В судовому засіданні, прокурор, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 338 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), змінив обвинувачення та правову кваліфікацію дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 146, ч. 1 ст. 153, ч. 1 ст. 187 КК на ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 125 КК, відповідно до обвинувального акта від 15 листопада 2024 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 02.05.2016, близько 23 години 40 хвилин (більш точний час під час не встановлено) прибув до домоволодіння АДРЕСА_3 , де в цей час ОСОБА_7 , відзначала свій день народження з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , де став вести безцеремонно, чіпляючись до присутніх, висловлюючись нецензурною лайкою в їх бік. Для уникнення конфлікту, ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 вийшли на подвір`я, де за ними прослідував ОСОБА_3 , де продовжив чіплятися до жінок, які із застосуванням фізичної сили стали виводити ОСОБА_3 за межі домоволодіння.

В подальшому ОСОБА_3 02.05.2019 близько 23 години 55 хвилин (більш точний час не встановлено) перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_3 , керуючись раптово виниклим умислом на незаконне викрадення людини, з особистої зацікавленості схопив своєю рукою ОСОБА_9 за волосся її голові, та застосовуючи фізичну силу, посадив її проти її волі до салону автомобіля марки «Нива», білого кольору (державний номер не встановлено), який був припаркований біля домоволодіння №8 за адресою: м. Дніпро, вул. Академіка Задонцева, закривши вищевказаний автомобіль на центральний замок, щоб остання не змогла вийти.

В цей час до автомобіля підбігли ОСОБА_7 і ОСОБА_12 , які стали намагатися відчинити двері автомобіля та звільнити ОСОБА_9 , прохаючи ОСОБА_3 її відпустити, однак ОСОБА_3 повідомив їм, що відвезе ОСОБА_9 додому, сів за кермо вищевказаного автомобіля і проти волі ОСОБА_9 , яка намагалася відкрити двері зсередини і прохала зупинити автомобіль, повіз її в лісопосадку, до розташована в районі вул. Вільямса м. Дніпро, (більш точне місце не встановлено).

Продовжуючи свою злочину діяльність, ОСОБА_3 від`їхав на деяку відстань на автомобілі «Нива» білого кольору (державний номер не встановлено) знаходячись районі вул. Вільямса в м. Дніпро, (більш точне місце не встановлено) разом з ОСОБА_9 , де керуючись раптово виниклим наміром, зупинив автомобіль та почав витягати силою з нього ОСОБА_9 , наносячи їй удари по голові та іншим частинам тіла.

Витягнувши з автомобіля «Нива» потерпілу ОСОБА_9 , ОСОБА_3 сів до автомобіля та поїхав у невідомому напрямку, залишив ОСОБА_9 на місці події.

Незаконними діями ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, внутрішньо-шкіряного крововиливу у лівій скроневій області, внутрішньо-шкіряного крововиливу на верхній повіці лівого ока, субкон?юктивального крововиливу у зовнішнього кута лівого ока, трьох внутрішньо-шкіряних крововиливів - в лобній області праворуч ближче до надбрівної дуги, у лівій тім?яно-потиличній області та у правій скронево-тім?яній області, синця на лівій вушній раковині в середній третині з частковим переходом на задню її поверхню, які були спричинені від не однократної механічної дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв в область голови та обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).

Крім того, у неї виявлені тілесні ушкодження у вигляді: двох ділянок осадження - на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя від середньої до нижньої третини та на тильній поверхні лівої кисті в проекції 5-ї п?ясної кіски з переходом на 5-й палець; чотирьох синців - на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, на задній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, на внутрішній поверхні лівого променево- зап?ясткового суглобу та на зовнішній поверхні правого променево - зап?ясткового суглобу; внутрішньо-шкіряного крововиливу на передній поверхні правого плечового суглобу; чотирьох синців - на зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині, на зовнішній поверхні лівого стегна з середній третині та па зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, десяти саден - на зовнішній поверхні лівого колінного суглобу та на зовнішній поверхні лівого стегна з середній третині (на тлі синців), які були спричинені від не однократної механічної дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв в область кінцівок, і синці та садна в області лівої верхньої та нижньої кінцівки і при ударі об тупу тверду поверхню, по часу виникнення можуть відповідати часу події та які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 146 КК, а саме незаконне викрадення людини та за ч. 2 ст. 125 КК, а саме спричинив умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

Відповідно до ч. 3 ст. 338 КПК, якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 56 КПК, під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Відповідно до правової позиції ККС ВС, викладеної у постанові від 14.01.2025 у справі №308/12144/15, саме на суд покладено функцію роз`яснення потерпілому права на підтримання обвинувачення у первинному обсязі. Таке роз`яснення є гарантією забезпечення прав потерпілого у кримінальному провадженні і забезпечення того, щоб останній був почутий судом.

На виконання вказаних вимог процесуального Закону, після зміни прокурором обвинувального акта, представнику потерпілої судом було роз`яснено положення п. 4 ч. 3 ст. 56 КПК та ч. 3 ст. 338 КПК, а саме право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі та у справі оголошено перерву для погодження позиції з потерпілою.

В наступному судовому засіданні представником потерпілої було повідомлено суд, про незгоду потерпілої зі зміненим прокурором обвинуваченням та її бажання підтримувати первинне обвинувачення у повному обсязі.

У зв`язку з цим, подальший судовий розгляд справи, здійснювався за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 146, ч. 1 ст. 153 (в ред. Закону №2295-VI від 01.06.2010), ч. 1 ст. 187 КК, обвинувачення яке підтримувала потерпіла, а також за ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 185 КК, обвинувачення яке підтримував прокурор.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 суду пояснив, що свою провину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнає частково, а саме визнає факт спричинення потерпілій легких тілесних ушкоджень та надав суду наступні покази.

Між ним та потерпілою ОСОБА_13 протягом 16 років до подій були близькі любовні стосунки. 02 травня 2016 року близько 10 години ранку, він заїхав в автомагазин, що розташований на ж/м Парус та в цей час отримав дзвінок від потерпілої під час якого вона повідомила про своє бажання зустрітись. Десь о 21 годині він сів у власний автомобіль та поїхав за місцем проживання своїх батьків, де він зустрів ОСОБА_14 , яка є його сусідкою та яка запросила його на святкування дня народження її доньки. Прибувши на місце святкування дня народження, він побачив людей, які святкують день народження та він присів поряд з ОСОБА_14 та вони спілкувались. Через деякий час за ним приїхав його товариш та він повідомив присутніх, що буде вже їхати, на що потерпіла ОСОБА_13 , яка також була присутня на дні народженні, спитала його чи поїдуть вони гуляти, на що він погодився. Вони сіли в автомобіль та поїхали. Під час руху, його товариш ОСОБА_15 , вирішив з ним розрахуватись за дизельне пальне на що він йому повідомив, щоб поклав гроші десь в автомобілі, бо йому зараз немає куди їх діти. В цей час потерпіла висловила йому претензію з приводу того, що вони не їдуть у сауну та почала вихоплювати з рук ОСОБА_16 грошові кошти, які розсипались по автомобілю. Після цих подій, будучи обуреним, він попросив ОСОБА_17 зупинити автомобіль, вийшов з авто та почав витягувати потерпілу, яка чинила опір та не хотіла виходити. Врешті йому вдалось витягнути потерпілу з автомобіля та вони з товаришем поїхали.

На наступний день, близько 13 годин, потерпіла зателефонувала йому на телефон та почала вимагати грошові кошти у розмірі 10 000, в якій валюті не уточнила, за те, щоб вона не писала заяву на що він їй повідомив, щоб вона йшла писати заява, оскільки жодних коштів він їй не дасть. Вважає, що вказані кошти вона просила для свого сина, який відбував покарання, оскільки близько за місяць до вказаних подій, він давав вже їй гроші для її сина.

На додаткові питання учасників кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 суду повідомив, що будь якого нападу на потерпілу або незаконного позбавлення її волі він не здійснював, в автомобіль вона сіла добровільно. На його думку потерпіла його оговорює, оскільки він не дав їй гроші для її сина. Не заперечує, що міг спричинити їй тілесні ушкодження, коли витягував потерпілу з автомобілю, оскільки вона чинила опір, тому він застосовував певну фізичну силу. В цей день потерпіла перебувала в стані легкого алкогольного сп`яніння. Припускає, що потерпіла могла впасти чи вдаритись об автомобіль, коли він її витягував. ОСОБА_15 їй казав, щоб вона добровільно вийшла з автомобілю. Якби не конфлікт з грошима, вони б поїхали спільно відпочивати. Чи були на потерпілій якісь прикраси він не звертав уваги. Перед тим, як вони поїхали з дня народження, подруги потерпілої проводили її до автомобілю. Після того, як потерпіла звернулась до поліції з заявою, його викликали до поліції більше ніж через місяць. Під час досудового розслідування він повідомляв, що визнає лише спричинення тілесних ушкоджень потерпілої. Огляд автомобілю поліцейські не проводили, навіть не відкривали двері. Близько через 2 роки після цих подій до нього приїхав оперуповноважений, який ходив по його подвір`ю. На його питання, що він тут робить останній відповів, що шукає злочинця і після цього поїхав. Через 10 днів після цього до нього знову приїхали поліцейські та затримали його, заборонили телефонувати адвокату та доставили в райвідділок. Лише за допомогою доньки йому вдалось зв`язатись з адвокатом та після цього йому віддали мобільний телефон і тільки тоді він дізнався про наявність кримінального провадження за обвинуваченням у розбійному нападі та зґвалтуванні, а також про незаконне позбавлення волі людини. Вони були коханцями протягом 16 років до цих подій.

Безпосередньо допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_18 ( ОСОБА_9 ) суду пояснила, що 02 травня 2016 року вона перебувала на дні народженні своєї подруги ОСОБА_19 , де, разом з іншими подругами, вони святкували день народження останньої. В цей же день, без запрошення прибув ОСОБА_3 та який почав до них чіплятись, наполегливо пропонував вживати алкоголь, танцювати та розважатись, однак з ним не дуже хотіли спілкуватись та вирішили вийти на двір. Стояли на вулиці та палили, в цей час вийшов ОСОБА_3 , без будь яких причин вдарив її сестру, вони почали її захищати, а ОСОБА_20 просила його залишити подвір`я та підштовхувати у плече. Наче він погодився вийти, однак повернувся, схопив її за волосся та почав витягувати за ворота, відкрив автомобіль, помістив її туди та закрив авто. В цей час ОСОБА_21 та ОСОБА_20 намагались її забрати, однак він повідомив їх, що повезе її додому, сів в машину та вони поїхали. Вони доїхали до якоїсь посадки, де він знущався на нею, бив її, примушував до дій сексуального характеру, а саме орального сексу, зірвав з неї срібний ланцюжок та сережки та поклав у автомобіль, зазначивши, що залишить собі на згадку. Вона намагалась втекти, скориставшись його неуважністю, однак він її схопив за волосся та продовжував знущатись і завдавати тілесних ушкоджень. Їй вдалось збігти в кручу та сховатись від нього, де вона лежала до тих пір, поки він не поїхав, після чого вона повернулась додому. Прибувши додому вона розповіла все своєму чоловіку та вирішила звернутись до поліції з метою покарати ОСОБА_3 .

На додаткові запитання учасників кримінального провадження потерпіла повідомила, що ці події відбувались 02 травня 2016 року близько 23 години 00 хвилин. На дні народженні були мати та бабуся ОСОБА_19 , ОСОБА_8 та вона. З обвинуваченим вона раніше була знайома, оскільки вони проживають на одній місцевості та її чоловік з ним працював, а також намагався втягнути його неповнолітню дитину в свою незаконну діяльність. Навпроти будинку ОСОБА_22 проживали батьки ОСОБА_3 , але чому він прийшов на день народження їй не відомо. Коли він прийшов він мав ознаки алкогольного сп`яніння та вживав алкоголь з матір`ю ОСОБА_20 . ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_8 , оскільки вона сказала йому відчепитись від них. Автомобіль був марки «Нива» білого кольору. Вона не мала змоги вийти з автомобіля, оскільки він вкинув її туди та зачинив машину. Між ним та дівчатами був діалог та вони просили відкрити двері та відпустити її, однак він сів в автомобіль та поїхав з нею у лісопосадку. Прибувши туди ОСОБА_3 став вчиняти дії сексуального характеру щодо неї, примушуючи до статевих зносин шляхом застосування фізичної сили, вдаривши її кулаком по голові. Зайнявся з нею оральним сексом, після чого закурив і вона намагалась втекти, але він наздогнав її та повернув її до автомобілю, знову примушуючи до орального сексу. Закінчивши статевий акт, він відкинувся на спинку, а вона, в цей час, вибігла з автомобілю та стрибнула у кручу, де скотилась вниз і сховалась в кущах, поки він не поїхав. Коли він поїхав, вона вийшла вверх і по стежках добралась додому. Вдома вона розповіла про те, що відбулось своєму чоловіку. На ранок вона поїхала на судово-медичне обстеження, де їй виписали направлення на стаціонарне лікування, де вона перебувала протягом тижня. Про вчинення стосовно неї кримінального правопорушення вона заявила на наступний день. Вона не вказала про розбій та сексуальні дії щодо неї, оскільки не могла довести ці обставини. Про всі обставини вона повідомляла працівників поліції, які все записували і вона в подальшому їх підписала, що саме там було зазначено вона не знає, оскільки погано себе почувала. Речі зі слідами ДНК ОСОБА_3 слідчими не вилучались, хоча перебували у неї вдома. Просила суд про призначення ОСОБА_3 суворого покарання з реальним позбавленням волі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_3 вона знайома, оскільки проживають в одному районі міста. 02 травня 2016 року вона прийшла зі своєю сестрою ОСОБА_13 та її чоловіком ОСОБА_23 на святкування дня народження до їх подруги ОСОБА_19 . Чоловік потерпілої поїхав, а вони продовжували святкувати далі. Невдовзі на подвір`я прийшов ОСОБА_3 та став чіплятись до дівчат, а потім чіплявся й до потерпілої ОСОБА_13 . Точних обставин вона не пам`ятає, але згадує, що вона, разом з ОСОБА_24 , намагались відтягнути потерпілу ОСОБА_13 від автомобіля обвинуваченого ОСОБА_3 , але останній мав значну перевагу у фізичній силі та він силою посадив потерпілу в автомобіль та заблокував двері, після чого сів в автомобіль та поїхав у невідомому напрямку. Додатково зазначила, що бачила потерпілу на наступний ранок, яка мала видимі ознаки тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 суду пояснив, що стояв на перехресті біля кладовища та побачив на відстані метрів 50, як зупинився білий автомобіль «Нива», з якої вийшов раніше йому знайомий ОСОБА_3 та витягнув жінку з машини, сів в автомобіль та поїхав. Через деякий час він зустрів ОСОБА_3 та намагався з`ясувати що відбулось, однак він нічого йому не пояснив. Чи був хтось ще у авто він не бачив.

На виклику та безпосередньому допиті інших свідків сторони обвинувачення та захисту не наполягали.

Крім показань вищевказаних осіб, на переконання сторони обвинувачення, провина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується також й письмовими доказами, які були безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, а саме:

-протоколом проведення слідчого експерименту від 27 жовтня 2016 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_13 за участю свого представника ОСОБА_26 розказала та показала час, місце, спосіб, обставини та механізм вчинення ОСОБА_3 щодо неї кримінальних правопорушень;

-висновком експерта №4114е від 03.11.2016 за результатами проведення судово-медичної експертизи, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, внутрішньо-шкіряного крововиливу у лівій скроневій області, внутрішньо-шкіряного крововиливу на верхній повіці лівого ока, субкон?юктивального крововиливу у зовнішнього кута лівого ока, трьох внутрішньо-шкіряних крововиливів - в лобній області праворуч ближче до надбрівної дуги, у лівій тім?яно-потиличній області та у правій скронево-тім?яній області, синця на лівій вушній раковині в середній третині з частковим переходом на задню її поверхню, двох ділянок осадження - на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя від середньої до нижньої третини та на тильній поверхні лівої кисті в проекції 5-ї п?ясної кіски з переходом на 5-й палець; чотирьох синців - на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, на задній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, на внутрішній поверхні лівого променево- зап?ясткового суглобу та на зовнішній поверхні правого променево - зап?ясткового суглобу; внутрішньо-шкіряного крововиливу на передній поверхні правого плечового суглобу; чотирьох синців - на зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині, на зовнішній поверхні лівого стегна з середній третині та па зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, десяти саден - на зовнішній поверхні лівого колінного суглобу та на зовнішній поверхні лівого стегна з середній третині (на тлі синців).

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння (синці багряно-синюшного кольору без чітких меж; садна з підсохлим буро-червоним та темно-червоним дном нижче рівня оточуючої шкіри; внутрішньо-шкіряні крововиливи яскраво-червоного та багряно-червоного кольору), можливо вказати, що термін їх спричинення становить біля 1-1,5 доби до моменту огляду (04.05.2016 року), тобто вони могли бути отримані і в термін на який вказує обстежена та слідчий у постанові.

За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синців, саден та внутрішньо-шкіряних крововиливів на голові та обличчі - відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).

Виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: синців, саден та внутрішньо-шкіряних крововиливів на верхніх та нижніх кінцівках (як кожне окремо) відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Локалізація та характер виявлених у неї тілесних ушкоджень не суперечать механізму їх спричинення, на який вказує ОСОБА_13 в ході проведення слідчого експерименту;

-висновком експерта №4639-19 від 16 жовтня 2019 року за результатом проведення судової-товарознавчої експертизи, відповідно до якого станом на 03.05.2016 дійсна ринкова вартість товару становить 2 931 гривня, а саме: сережки 925 проби вагою 0,38 г з кристалами 34 гривні; ланцюжок 925 проби, вагою 32.19 г довжиною 50 см 2897 гривень;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 жовтня 2019 року за участю свідка ОСОБА_10 , відповідно до якого остання впізнала ОСОБА_3 , як особу, яка незаконно позбавила волі потерпілому ОСОБА_13 ;

-протоколом огляду місця події від 12 жовтня 2019 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого об`єктом огляду є територія домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 під час якого нічого виявлено та вилучено не було;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 12 жовтня 2019 року за участю свідка ОСОБА_7 , відповідно до якого остання розказала та показала, час, місце, спосіб та механізм викрадення ОСОБА_3 потерпілої ОСОБА_13 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 12 жовтня 2019 року за участю свідка ОСОБА_27 , відповідно до якого остання розказала та показала, час, місце, спосіб та механізм викрадення ОСОБА_3 потерпілої ОСОБА_13 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 12 жовтня 2019 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_13 розказала та показала час, місце, спосіб, обставини та механізм вчинення ОСОБА_3 щодо неї кримінальних правопорушень;

-висновком експерта №246-20 від 23 січня 2020 року за результатом проведення судової-товарознавчої експертизи, відповідно до якого станом на 03.05.2016 дійсна ринкова вартість товару становить 2 165,91 гривня, а саме: сережки 925 проби вагою 0,38 г з кристалами 25,27 гривні; ланцюжок 925 проби, вагою 32.19 г довжиною 55 см 2140,64 гривень.

Інших доказів, стороною обвинувачення не надавалось та судом не досліджувалось.

Суд, оцінюючи безпосередньо досліджені докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, доходить до наступних висновків.

Щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 153 КК (в ред. Закону №2295-VI від 01.06.2010) та ч. 1 ст. 187 КК, яке підтримується потерпілою.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 368 КПК, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, зокрема чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.

Відповідно до п. 1 ст. 91 КПК, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене та обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У даному випадку, суд, зі свого боку, забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в межах кримінального процесуального закону. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу суд розглянув відповідно до вимог закону.

Проте сторона обвинувачення, в особі потерпілої та її представника, на переконання суду, не надала до суду належних, достатніх, вагомих та допустимих доказів, які б у сукупності доводили, поза розумним сумнівом, що мала місце подія вчинення кримінальних правопорушень, які згідно обвинувального акта, кваліфіковані за ч. 1 ст. 153 (в ред. Закону №2295-VI від 01.06.2010) та ч. 1 ст. 187 КК, з огляду на таке.

Так, про наявність події вказаних вище кримінальних правопорушень, свідчила безпосередньо допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_13 .. На вартість заявленого останньою, викраденого майна, вказує висновок судової товарознавчої експертизи, який на переконання суду не є належним доказом, на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_3 у епізодах по обвинуваченню потерпілої.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів в підтвердження наявності події даних кримінальних правопорушень, стороною обвинувачення в особі потерпілої та її представника, суду не надано.

Оцінюючи покази потерпілої в їх сукупності з іншими доказами та матеріали справи, суд приходить до обґрунтованого сумніву в їх об`єктивності, переконливості та щирості, а у сукупності на наявність події вказаних вище кримінальних правопорушень.

Так, суд не може не звернути увагу на дії потерпілої, на які вказують її покази в суді, про те, що після насильницьких дій щодо неї з боку обвинуваченого ОСОБА_3 , як сексуального характеру так і пов`язаними з заволодінням її особистого майна, вона (потерпіла) не тільки не звернулася своєчасно з заявою до правоохоронних органів про скоєння відносно неї раніше знайомим ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, а при цьому навпаки, особисто позбулася можливих слідів злочину, які могли були бути виявлені як на її тілі так і на одязі.

Такі дії потерпілої, при наявності фактичних обставин на які вказувала остання у своїх показах, на переконання суду, не свідчить про її бажання, при наявності події даних злочинів, задокументувати докази злочинів, надати можливість провести об`єктивне розслідування справи та покарати винну особу. Покази потерпілої ОСОБА_13 про причини, які вплинули на її поведінку, не є для суду переконливими та суд відноситься до них критично.

Крім того, об`єктивність та правдивість показів потерпілої ОСОБА_13 частково спростовуються показами допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_25 , який повідомив суд, що бачив, як обвинувачений ОСОБА_3 примусово витяг з автомобіля якусь жінку на узбіччя, після чого поїхав. Покази вказаного свідка, підтверджують показання обвинуваченого у цій частині.

Зі змісту ст. 370 КПК, де визначено вимоги стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Як регламентовано ч. 2 ст. 17 КПК, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Статтею 62 Основного Закону передбачено, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Капо проти Бельгії» від 13 січня 2005 року зауважив, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом у світлі п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і вимагає воно, крім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Статтею 373 КПК встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено такого: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Розглянувши це кримінальне провадження, суд доходить однозначного та обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення, в особі потерпілої та її представника, не здобуто і не надано суду жодних переконливих доказів, які б підтвердили, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства до потерпілої ОСОБА_13 , а також напад на потерпілу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), тобто, що подія даних кримінальних правопорушень мала місце, що, з огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК є підставою для ухвалення виправдувального вироку в цій частині.

Щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 КК, яке підтримується прокурором та за ч. 1 ст. 146 КК, яке підтримується прокурором та потерпілою, в особі її представника.

Не дивлячись на часткове визнання ОСОБА_3 своєю винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 146 КК, суд, оцінюючи безпосередньо досліджені докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла повне підтвердження під час судового розгляду даного кримінального провадження, і доходить висновку, що його умисні дії, які виразилися в незаконному викраденні людини за ч. 1 ст. 146 КК та в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності за ч. 2 ст. 125 КК кваліфіковано правильно.

Так, суд критично ставиться до показів обвинуваченого ОСОБА_3 в тій частині, що потерпіла ОСОБА_13 добровільно сіла в належний йому автомобіль, оскільки такі твердження обвинуваченого спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, зокрема показаннями самої потерпілої ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_8 , протоколами проведення слідчих експериментів з потерпілою та свідками, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, оскільки вказаними доказами доводиться та обставина, що ОСОБА_3 насильно, проти її волі, помістив потерпілу ОСОБА_13 у власний автомобіль та, зачинивши двері, не надавав змоги вийти.

Так, об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК передбачає такі діяння: 1) незаконне позбавлення волі; 2) викрадення людини.

Незаконне позбавлення волі полягає в протиправному перешкоджанні людині обирати за своєю волею місце знаходження.

Викрадення людини полягає в протиправному таємному або відкритому захопленні потерпілого, переміщення його з того місця, де він знаходився, та подальше утримання потерпілого викрадачем або іншою особою.

Діяння як у формі незаконного позбавлення волі, так і у формі викрадення людини вважаються закінченими з моменту фактичного обмеження свободи переміщення потерпілого.

Відтак, у даному випадку, належними та допустимими доказами підтверджується та обставина, що обвинувачений ОСОБА_3 проти волі потерпілої ОСОБА_13 з застосуванням фізичної сили, помістив останню у власний автомобіль, обмеживши її вільне пересування та зник у невідомому напрямку, що вказує на наявність усіх об`єктивних та суб`єктивних ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК.

Щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, суд вважає його також повністю доведеним зібраними у справі доказами, а також враховує, що сам обвинувачений визнає спричинення потерпілій легких тілесних ушкоджень.

В судових дебатах сторона захисту заявила клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 146 КК на підставі ст. 49 КК, тобто у зв`язку з закінченням строків давності.

Відповідно до правового висновку щодо застосування норм матеріального та процесуального закону, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 521/8873/18, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частинами 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Не роз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягнуло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення йому судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Заперечення потерпілого при прийнятті судом рішення про закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності з підстав закінчення строків давності (ст. 49 КК) не є визначальним.

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права викладені у Постанові ККС ВС від 28.07.2021 у справі №552/5595/18.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 369 КПК, судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.

Судове рішення, у якому слідчий суддя, суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

З системного аналізу наведених норм кримінального процесуального Закону слідує, що закриття кримінального провадження, в тому числі й з підстав спливу строків давності, можливе виключно шляхом постановлення ухвали суду.

У зв`язку з вказаним та з огляду на, з одного боку, процесуальну неможливість прийняти рішення по суті клопотання про закриття провадження у формі вироку, а з іншого боку, на імперативність процесуальних норм, які встановлюють для суду обов`язок, за наявності для того підстав, розглянути клопотання сторони про закриття кримінального провадження, суд зазначає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності буде вирішено в окремому судовому рішенні.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_13 до обвинуваченого ОСОБА_3 було заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 КПК, у разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові.

З огляду на ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_3 підлягає виправданню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК, тобто у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, враховуючи викладену імперативну вимогу процесуального Закону, суд зобов`язаний відмовити в задоволенні цивільного позову.

В той же час, оскільки судом встановлено наявність в діях ОСОБА_3 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 146 КК та враховуючи підстави для закриття кримінального провадження за вказаними злочинами, які не є реабілітуючими, з метою забезпечення права потерпілої на відшкодування заподіяної шкоди, суд вважає за доцільне, у даному випадку, застосувати правові висновки, що містяться в Постановах ККС ВС від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к, від 15 травня 2019 року у справі № 617/609/15-к, від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, від 10 січня 2022 року у справі № 661/2681/18, від 19 грудня 2023 року у справі378/1005/20, від 08 травня 2024 року у справі № 376/2282/21, від 12 лютого 2025 року у справі 758/6166/22, та залишити позовну заяву потерпілої ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди без розгляду, роз`яснивши їй право на звернення до суду з позовною заявою в порядку цивільного судочинства.

Крім цього, в даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення було понесено процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи.

З огляду на ту обставину, що судом ухвалюється виправдувальний вирок, суд вважає за необхідне віднести вказані процесуальні витрати на рахунок держави.

Також, під час досудового розслідування даного кримінального провадження, ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року було застосовано заходи забезпечення кримінального провадження та накладено арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_3 , які підлягають скасуванню на підставі п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК.

Речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 126, 129, 373, 374 КПК, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 153 (в ред. Закону №2295-VI від 01.06.2010), ч. 1 ст. 187 КК та виправдати його на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК у зв`язку з тим, що не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду, одночасно роз`яснивши потерпілій право на звернення з вказаним позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладені ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року скасувати.

Процесуальні витрати на залучення експерта, для проведення судової товарознавчої експертизи №246-20 від 23.01.2020 віднести на рахунок держави.

Вирок суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра.

Копії вироку вручити ОСОБА_3 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1