Справа № 638/9251/25
Провадження №1-кп/638/1706/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду кримінальне провадження №0000536 від 15.04.2025 року стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Селидове Донецької області, громадянки України, із вищою освітою, незаміжня, офіційно не працевлаштованої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.309 КК України, -

встановив:

ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання особливо небезпечної психотропної речовини, у невстановлений час та за невстановлених в ході судового розгляду обставин незаконно придбала особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, в особливо великому розмірі, яку в подальшому зберігала за місцем мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 з метою подальшого вживання.

Злочинна діяльність ОСОБА_4 була припинена працівниками правоохоронних органів, які 28.01.2025 року в період часу з 06 години 52 хвилини до 12 години 25 хвилин в ході проведення обшуку за адресою АДРЕСА_3 , де перебувала ОСОБА_4 , виявили та вилучили: картонну коробку, всередині якої міститься кристалічна речовина білого кольору, яка за візуальними ознаками схожа на особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, прозорий полімерний пакет, всередині якого міститься кристалічна речовина рожевого кольору, яка за візуальними ознаками схожа на особливо небезпечну психотропну речовину - PVP та 455 (чотириста п`ятдесят п`ять) полімерних згортків, в яких у розфасованому вигляді міститься кристалічна речовина рожевого кольору, яка за візуальними ознаками схожа на особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, та електронні ваги у кількості двох штук з нашаруванням речовини кристалоподібної форми рожевого та білого кольорів, які ОСОБА_4 незаконно придбала та зберігала за місцем мешкання з метою подальшого вживання.

Згідно з висновками судових експертиз дослідження матеріалів, речовин, виробів за експертною спеціальністю 8.6 «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» за №СЕ-19/121-25/2247-НЗПРАП від 28.01.2025 року, №СЕ-19/121-25/2624-НЗПРАП від 04.02.2025 року, №СЕ-19/121-25/2622-НЗПРАП від 05.02.2025 року, №СЕ-19/121-25/2623-НЗПРАП від 04.02.2025 року, №СЕ-19/121-25/2626-НЗПРАП від 07.02.2025 року, №СЕ-19/121-25/2628-НЗПРАП від 05.02.2025 року, №СЕ-19-121-25/2629-НЗПРАП від 11.02.2025 року, №СЕ-19/121-25/2627-НЗПРАП від 11.02.2025 року, №СЕ-19/121-25/2625-НЗПРАП від 04.02.2025 року надана на експертизу речовини містять у своєму складі небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонений - PVP.

Загальна вага особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP становить 559,0297 грам, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», становить особливо великий розмір психотропної речовини, який ОСОБА_4 незаконно придбала та зберігала за місцем свого мешкання для власного вживання без мети збуту.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнала повністю, щиро покаялась у скоєному злочині та щодо обставин вчинення кримінального правопорушення пояснила, що у 2023 році повернулась до міста Харкова та почала спочатку вживати алкогольні напої, а потім наркотичні засоби - «солі», які купувала через додаток «Телеграм». Намагалась це приховувати від знайомих та близьких. Також додатково зазначила, що така її поведінка зруйнувала її життя, на теперішній час пройшла лікування та більше не вживає психотропних речовин.

Винність обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочині ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст.349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 у незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечної психотропної речовини, без мети збуту, вчинене в особливо великих розмірах та кваліфікує його дії за ч.3 ст.309 КК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України - є тяжким злочином, відомості про особу винної, наявність обставини, яка пом`якшує та відсутність обставини, що обтяжує покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.

При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченої в даній ситуації ґрунтується на належній критичній оцінці нею своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше не судима, незаміжня, офіційно не працевлаштована, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» не перебуває; впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП ХОР «Обласний психоневрологічний диспансер №3» не зверталась, згідно досудової доповіді Шевченківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченій суд призначає покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого злочину, суб`єктивне ставлення обвинуваченої до скоєного та її поведінку після вчинення злочину, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку про призначення покарання у межах санкції інкримінованої статті у виді позбавлення волі.

Однак суд вважає, що обвинувачена не потребує ізоляції від суспільства, її виправлення можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за її поведінкою та виконання покладених на неї обов`язків, та приймає рішення про звільнення її у відповідності зі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Об`єктивні обставини, які б давали підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченої при призначенні їй покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком відсутні.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, має бути індивідуальним щодо кожної особи та на думку суду не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинуваченої без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння нею нових кримінальних правопорушень.

У той же час, з метою контролю за поведінкою засудженої, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування - підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

У відповідності до положення ч.4 ст.174 КПК України та для можливості вирішення питання по речовим доказам, скасувати арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.309 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку - 2 (два) роки не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати засуджену ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення у період з 28.01.2025 року по 29.01.2025 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю - ОСОБА_6 заставу у розмірі 242 240 гривень, сплачену згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 29.01.2025 року за ОСОБА_4 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області 29.01.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення судових експертиз у розмірі 50 141(п`ятдесят тисяч сто сорок одну) гривню 70 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 30.01.2025 року.

Речові докази - мобільний телефон марки «Apple», моделі iPhone 7, у чохлі чорного кольору, IMEI: НОМЕР_1 із сім-картою оператора зв`язку із номером: НОМЕР_2 - повернути законному володільцю.

Речові докази - мобільний телефон «Apple», моделі iPhone 11 у корпусі білого кольору, у чохлі чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 із наявною у ньому сім-картою оператора зв`язку із номером: НОМЕР_5 - повернути законному володільцю.

Речові докази згідно постанови старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області від 10.04.2025 року, а також електронні ваги чорного та сірого кольору із нашаруванням речовини білого кольору у кількості 2 шт., які упаковані до експертного пакету № PSP1105332 - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1