1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/2073/23 1-кс/335/2644/2025
30 липня 2025 року м. Запоріжжя
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільне Розівського району Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
30.07.2025 року старший слідчий СВ Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Більмацького відділу Пологівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , звернулась до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи свої вимоги тим, що останній підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, але переховується від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим був оголошений у розшук.
Одночасно з клопотанням про надання дозволу на затримання, орган досудового слідства шляхом внесення відповідного клопотання ініціював питання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала, пославшись на викладені у ньому факти і норми права.
Дослідивши матеріали клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, з таких підстав.
За змістом клопотання, 20.02.2016 року приблизно о 20.00 годин ОСОБА_6 , проживаючи в найманому житлі за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_7 та маючи умисел на таємне викрадення майна, шляхом вiльного доступу з території домоволодіння ОСОБА_7 таємно викрав 13 листів 5-ти хвильового б/у шиферу вартістю, згідно довідки ФОП « ОСОБА_8 » 55 грн. за 1 лист, та 12 листів 7-ми хвильового б/у шиферу вартістю, згідно довідки ФОП « ОСОБА_8 » 60 грн. за 1 лист, які зберігалися на території вищевказаного домоволодіння між будинком господарською будівлею.
Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , який умислу на крадіжки не мав, оскільки вважав що це майно належить ОСОБА_6 , завантажили вказаний шифер до причепу автомобіля ЗАЗ 1102 р/н НОМЕР_1 , тим самим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 шкоду на суму 1435 грн.
Крім того, 27.02.2016 року близько 20.00 годин ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_10 , шляхом вільного доступу з вищевказаної території домоволодіння, таємно викрав металеву саморобну тачку загальною вагою 70 кг, вартістю за ціною металобрухту, згідно довідки ТОВ «ТМК» 2 грн. 30 коп. за 1 кг, після чого, викрадену тачку викотив за територію домоволодіння потерпілої ОСОБА_7 та в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 шкоду на суму 161 грн.
Таким чином, ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 1 596 гривень.
Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраданні чужого майна, ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України.
В подальшому, 05.04.2016 року приблизно о 23.00 годин ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, проник через дерев`яну хвіртку на огороджену територію домоволодіння ОСОБА_11 розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , проник через незачинені двері в приміщення літньої кухні, звідки повторно, таємно викрав продукти харчування, та парфуми на загальну суму 2601,40 грн.
Після чого викрадене майно склав в свою куртку, виніс за територію домоволодіння потерпілої ОСОБА_11 та розпорядився ним на власний розсуд.
06.04.2016 року приблизно о 00.30 годині, ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_12 знову повернувся та проник аналогічним способом на територію домоволодіння ОСОБА_11 , розташованої АДРЕСА_2 , зайшов через незачинені двері в погріб, який знаходиться на вищезазначеній навпроти приміщення літньої кухні, звідки повторно, таємно викрав продукти харчування, а саме: одну банку засоленого сала із свинини (об`ємом 3 л.), вартістю згідно довідки ПП « ОСОБА_13 » 40 грн. за 1 банку (об`ємом 3 л.); одну банку домашнього виноградного консервованого соку (об`ємом 3 л.), вартістю довідки ПП « ОСОБА_13 » 55 грн. за 1 банку (об`ємом 3 л.), загальною вартістю 95 грн.
Після чого викрадене майно він зложив в сумку, яку знайшов в погребi та виніс за територію домоволодіння потерпілої ОСОБА_11 , і розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
06.04.2016 року приблизно о 01:00 годині ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на майна потерпілої ОСОБА_11 , повернувся та проник аналогічним способом на територію домоволодіння останньої, звідки повторно, таємно викрав металеву каністру, в якій знаходилося 20 літрів дизельного палива вартістю згiдно довідки ТОВ «Запоріжнафтопродукт» 16 грн. за 1 літр., чим спричинив ОСОБА_11 320 грн.
Після чого, викрадене майно виніс із території домоволодіння потерпілої ОСОБА_11 та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 3 016 гривень 40 копійок.
Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна, скоєному повторно та поєднаному з проникненням в інше приміщення, ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
25.11.2016 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 3 ст. 185 КК України, але останній на даний час відсутній за місцем мешкання та переховується від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місце знаходження невідоме.
Однак слідчий суддя з останнім ствердженням не погоджується з таких мотивів.
Відповідно до статті 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення.
Відповідно до частини 1 статті 183 КК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути заснований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`яти років.
Статтею 188 КПК України передбачено, що прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Це клопотання може бути подане: 1) одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою; 2) після подання клопотання про застосування запобіжного заходу і до прибуття підозрюваного, обвинуваченого до суду на підставі судового виклику; 3) після неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і відсутності у слідчого судді, суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю.
Відповідно до частини 4 статті 189 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.
За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.
З наведеного випливає, що у питанні вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру орган досудового розслідування мав керуватись положеннями ч. 2 ст. 135 КПК України, згідно з у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом
Так, до клопотання дійсно додана копія повідомлення про підозру від 25.11.2016, підписаного слідчим СВ Розівського ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_14 та погодженого прокурором ОСОБА_15 .
Водночас підпису ОСОБА_6 на вказаному документі немає, але є запис «Повідомлена …. ОСОБА_16 » та підпис невідомої особи.
Прокурор в судовому засіданні стверджувала, що повідомлення про підозру було вручене матері ОСОБА_6 , про що й свідчить вказаний запис, однак це спростовується доданою до клопотання довідкою виконкому Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області від 06.07.2017 № 379 про те, що ОСОБА_6 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , але з червня 2016 року за вищевказаною адресою не проживає. До складу його сімї входить мати ОСОБА_17 , 1979 року народження, яка також на території цієї сільської ради не проживає з травня 2016 року.
Отже, коли, де і чому повідомлення про підозру було вручене особі на імя « ОСОБА_16 », і чому з цих підстав слід вважати, що ОСОБА_6 було повідомлено про підозру, сторона обвинувачення належних доказів не надала.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про те, що сторона обвинувачення в межах розгляду цього клопотання не доведеного того, що ОСОБА_6 набув процесуального статусу підозрюваного, що виключає задоволення клопотання.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 135, 278, 188-190, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1