ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/906/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/229/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст. 296, ч. 2 ст. 289 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

за участі обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

при секретарі ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/229/25 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Борщівського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.3 ст.296, ч.2 ст.289 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання за ч. 3 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня проголошення вироку, зарахувавши в такий строк утримання під вартою в період з 13 по 18 вересня 2023р., та з 26 березня по 17 квітня 2024р.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2023 року щодо ухвалено виконувати самостійно.

Заставу, внесену платником ОСОБА_11 за ОСОБА_6 в розмірі 53 680 грн. 18.09.2023р., 58 400 грн. 17.04.2024р ухвалено повернути заставодавцю ОСОБА_12 , відповідно до ст. 182 КПК України, після набрання вироком законної сили. Вирішено питання щодо речових доказів, судових витрат відповідно до ст.ст. 100, 124 КПК України.

Згідно з вироком суду, 22 травня 2023 року біля 2 год. 50 хв. ОСОБА_6 , будучи засудженим 22 лютого 2023 року Борщівським районним судом за вчинення у неповнолітньому віці кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, маючи не погашену судимість, прибув до приміщення манікюрного салону «Блік», який розташований в м.Борщів по вул. Шевченка, 15 Чортківського району Тернопільської області, є громадським місцем, де, на той час перебували потерпілий ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Зайшовши всередину салону «Блік», ОСОБА_6 , діючи умисно, протиправно та цілеспрямовано, реалізуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, з метою самоствердитись шляхом завдання тілесних ушкоджень потерпілому, демонструючи особливу зухвалість, що виразилося в ігноруванні встановлених у суспільстві загальноприйнятих норм моралі та правил поведінки, відвертій зверхності, нахабному поводженні та прояві грубої сили, усвідомлюючи суспільно небезпечний та неправомірний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_13 , який сидів на кріслі, та наніс йому один удар правою ногою в область обличчя, тим самим спричинивши легке тілесне ушкодження у вигляді рани на червоній каймі верхньої губи зліва та синця на слизовій верхньої губи.

Крім того, 13 вересня 2023 року біля 2 год. ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, таємно, з корисливих спонукань, знаходячись біля автозаправної станції (надалі АЗС) «БРСМ», що в м. Борщів по вул. Я. Кондри, 19, переліз через огорожу із металевої сітки та проник на територію - площадку для зберігання автомобілів, яка знаходиться біля АЗС «БРСМ».

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 підійшов до автомобіля марки «ВАЗ» модель «2106» державний номерний знак « НОМЕР_1 » та, скориставшись відсутністю потерпілого ОСОБА_17 - користувача даного транспортного засобу, рукою відчинив передні водійські двері, які були незамкнені, проник у салон та сів за кермо даного автомобіля.

Після чого, ОСОБА_6 за допомогою ключа, який знаходився в замку запалювання транспортного засобу, привів у дію (запустив) його двигун та всупереч волі користувача транспортного засобу ОСОБА_17 , виїхав легковим автомобілем марки «ВАЗ» модель «2106» державний номерний знак « НОМЕР_1 » з місця його первинного знаходження у м. Борщів по вул. Я.Кондри, 19 у напрямку с. Кривче Чортківського району Тернопільської області, де і залишив його у даному населеному пункті на вул. Центральна, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом - легковим автомобілем марки «ВАЗ» модель «2106» державний номерний знак « НОМЕР_1 », спричинивши ОСОБА_17 матеріальних збитків на загальну суму 14492, 65 грн.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 , просить вирок суду змінити в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України, перекваліфікувавши його дії на ч.1 ст. 125 КК України, за якою призначити йому покарання у вигляді штрафу в мінімальному розмірі.

Вважає що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у діях обвинуваченого ознак хуліганства посилаючись на те що події, які стали підставою для кримінального переслідування, мали місце на тлі особистого конфлікту з потерпілим, а не з мотивів явної неповаги до суспільства.

Зазначає що суд необґрунтовано використав як докази обставини та матеріали, які не були предметом обвинувачення: зокрема, пошкодження майна у манікюрному салоні та добровільну видачу ножа, який не був використаний у злочині і не є холодною зброєю.

Також просить визнати неналежними та недопустимими доказами відеозаписи, які були зроблені свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на їх мобільні телефони, в зв`язку з тим що ці особи не є процесуально уповноваженими на фіксацію доказів .

Вказує на те, що у приміщенні салону на момент інциденту не було відвідувачів, події відбувались у нічний та позаробочий час, а сам салон був зачинений, тому обвинувачений не допустав порушення громадського порядку Зазначає, що між ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_13 існував особистий конфлікт, який виник під час телефонної розмови напередодні подій, і саме ця обставина зумовила поведінку обвинуваченого.

Вказує на те, що у матеріалах кримінального провадження не встановлено жодних дій, які б свідчили про прагнення ОСОБА_6 самоствердитися за рахунок приниження інших осіб чи демонстративно порушити загальновизнані правила поведінки в суспільстві.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.289 КК України, просить вирок змінити в частині призначеного обвинуваченому покарання за ч.2 ст.289 КК України, зокрема застосувати положення ст. 69 КК України та визначити йому покарння за вказаною нормою закону України прок римінальну відповідальність у виді 2 років позбавлення волі та відповідно на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання за вчинені злочини у виді позбавлення волі строком на 3 роки без конфіскації майна, в решті вирок залишити без змін.

Вважає що суд першої інстанції при постановленні вироку не врахував пом`якшуючих покарання ОСОБА_6 обставин, зокрема, те що він є особою молодого, щиро розкаявся у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, відшкодував потерпілому завдану шкоди, який просив його суворо не карати, позитивно характеризується за місцем проживання.

Вважає, що ОСОБА_6 слід призначити більш м`яке покарання, з огляду на його поведінку після вчинення злочину визнання вини, вибачення перед потерпілим, сприяння розкриттю злочину та компенсацію заподіяної шкоди.

Вказує, що суд у вироку не надав жодного мотивованого обґрунтування, чому не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України щодо призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті.

Звертає увагу на те, що у ОСОБА_6 на момент постановлення вироку народилася дитина, яку він утримує, та він фактично працює підсобником на будівництві, що свідчить про його соціальну відповідальність. Потерпілий не має до обвинуваченого майнових претензій і в судовому засіданні просив не застосовувати до нього суворого покарання.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині повернення внесеної заставодавцем ОСОБА_11 несено за обвинуваченого застави згідно квитанції від 17.04.2024 року в сумі 58400 грн. , яку суд безпідставно повернув оскільки її внесено у іншому кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000030 від 31.01.2024., яке ще перебуває на розгляді в Борщівському районному суді. Така застава не стосувалася розгляду справи, по якій ухвалено вирок, і тому мала залишитися в межах відповідного провадження. В іншій частині вирок просить залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги сторони захисту , просили їх задовольнити та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав вимоги зміненої апеляційної скарги та заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисників обвинуваченого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України за встановлених судом та викладених у вироку обставин, є правильними і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну оцінку, визнавши їх належними, допустимими та достатнімита апеляційних скаргах не оспорюються, тому колегією суддів не переглядаються.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, також є правильною та апелянтами не оспорюється.

Перевіряючи доводи захисника ОСОБА_9 щодо необхідності перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч.3 ст. 296 КК України, зокрема, хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене особою, яка раніше судима за хуліганство на ч.1 ст.125 КК України заподіяння легких тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає їх такими що не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, які мають значення для з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення та на підтвердження винуватості ОСОБА_6 за ч.3 ст. 296 КК України обгрунтовано зіслався на такі докази.

Сам ОСОБА_6 щодо вчинення по відношенню до потерпілого саме хуліганських дій заперечив, показавши про те що його дії з приводу нанесення останньому тілесного ушкодження мали місце у зв`язку з тим що ОСОБА_18 вступив з ним у суперечку під час його телефонної розмови з ОСОБА_19 , а подальше спілкування фактично перейшло у конфлікт, після чого він приїхав з перукарський салон і вдарив його, розцінює такі свої дії як такі, що відбулись на грунті особистих неприязних стосунків.

Потерпілий ОСОБА_18 надав суду показання про те, що в ніч на 22 травня 2023 року близько 2 год. перебував у приміщенні салону «Блік», що в м. Борщів, де на той час також знаходились ще 3 дівчини, які говорили по телефону з незнайомим йому чоловіком через гучномовець, як згодом дізнався, що це був обвинувачений, який почав погрожувати дівчатам, він сказав йому щоб припинив це робити .Через деякий час ОСОБА_6 прийшов до них у салон та почав вимагати, щоб він вийшов на вулицю та поговорив з ним. Після його відмови, висловлюючись нецензурною лайкою, ОСОБА_6 підійшов до нього та наніс удар ногою в обличчя, від чого втратив свідомість. До цих подій, з обвинуваченим не спілкувався, знайомий з ним не був, та жодних відносин не підтримував.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_20 , які були очевидцями події, надали суду аналогічні показання, також повідомили про те що обвинувачений тримав у руках ніж, після нанесення тілесного ушкодження потерпілому перекинув дзеркало в салоні та залишив його у зв`язку з приїздом працівників поліції.

Суд першої інстанції також дослідив та обгрунтовано зіслався у вироку на дані, які містяться у рапорті чергового ВП № 1 (м.Борщів) Чортківського РВ про те, що ОСОБА_6 наніс тілесні ушкодження її хлопцю на ім`я ОСОБА_21 ; протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.05.2023р., витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань ; протоколі огляду місця події від 24.05.2023р., з доданою до такого таблицею ілюстрацій,в якому зафіксовано місце вчинення злочину, виявлено розбите дзеркало, на рамі якого пошкоджене освітлення, на підлозі розкидані косметичні засоби, уламки дзеркала, на дивані помяте покривало та уламки дзеркала; протоколі проведення слідчого експерименту від 22 травня 2023року, з потерпілим ОСОБА_18 який, детально розповів та показав обставини, за яких обвинувачений близько 02 год. 50 хв. 22 травня 2023 року в приміщенні салону «Блік», завдав йому ногою удару в обличчя; висновку експерта № 39 від 23 травня 2023 року про виявлення у потерпілого рани на червоній каймі верхньої губи зліва та синця на слизовій верхньої губи, що за ступенем тяжкості належать до категорії легких, та які характерні для виникнення внаслідок дії тупих предметів і могли утворитись внаслідок нанесення удару ногою, яке утворилось незадовго до судово- медичної експертизи , а також протоколах огляду добровільно виданих свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_20 предметів від 23.05.2023р. - оптичних дисків із надписами «DVD-R 16 х4.7 GB 120 min Video», на яких міститься відеозапис з їх мобільних телефонів щодо події, які ставляться у провину обвинуваченому та протоколі огляду предмета від 23.05.2023р., з доданою до такого таблицею ілюстрацій, слідує, що 23 травня 2023 року обвинувачений добровільно видав працівникам поліції предмет зовні схожий на ніж, який згідно висновку експерта № СЕ -19/120-23/5792-ХЗ від 05.06.2023 р. не є холодною зброєю, є складаним ножем господарсько-побутового призначення, який виготовлений заводським способом.

Перевіряючи доводи захисника про те що обвинувачений не вчиняв хуліганства, а лише наніс легке тілесне ушкодження потерпілому, колегія суддів вважає що вони не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Для юридичної оцінки діяння за ст.286 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом і суб`єктивної сторони зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для правової оцінки визначається виходячи з часу місця обстановки й інших обставин його вчинення , характеру дій винного, а також поведінки потерпілого та стосунків що склались між ними.

Суд першої інстанції врахував мотиви і мету дій обвинуваченого, характер дій кожного з учасників конфлікту, порушення обвинуваченим громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у вчиненні протиправних дій у приміщенні, яке є громадським місцем, в присутності інших людей, зухвалу поведінку ОСОБА_6 , який порушуючи громадський порядок наніс у приміщенні перукарні удар ногою в обличчя потерпілого, з яким раніше не був знайомим, через незначний привід, що свідчить про прагнення обвинуваченого показати свою зневагу до правил і норм поведінки в суспільстві, самоствердитися за рахунок приниження інших осіб.

Доводи захисника ОСОБА_9 про те, що події, які стали підставою для кримінального переслідування, мали місце на грунті особистого конфлікту з потерпілим, а не з мотивів явної неповаги до суспільства не заслуговують на увагу, оскільки допитані судом потерпілий та свідки, кожен із них окремо послідовно та з достатньою деталізацією розповів про обставини перебігу подій у даній справі, учасником та очевидцем яких вони стали, які узгоджуються між собою та будь-яких істотних суперечностей не містять. Зазначені особи однозначно показали про те, що ОСОБА_6 проявляючи зухвалість підійшов безпосередньо до ОСОБА_22 , коли той знаходився в середині приміщення салону Блік, погрожував останньому що поріже йому автомобіль, якщо ОСОБА_23 не вийде, що супроводжувалося, нецензурною лайкою, та погрозами. Саме агресивна, неадекватна та невідповідна обстановці поведінка ОСОБА_6 , яка супроводжувалась погрозами та нецензурною лайкою, була очевидною для сторонніх людей, викликала страх, обурення, відчуття загрози здоров`ю потерпілого і необхідність втрутитися в ситуацію задля попередження негативних наслідків від дій обвинуваченого як для ОСОБА_13 , так і для оточуючих громадян.

Перевіряючи доводи захисника ОСОБА_9 щодо безпідставного посилання судом на ніж, який мав з собою обвинувачений та який згідно висновку експертизи не є холодною зброєю, а також на те що він перекинув дзеркало у перукарському салоні, не дивлячись на те що про вказані події не йшлось в обвинувальному акті, колегія суддів виходить з того що суд здійснював дослідження доказів, які надавала сторона обвинувачення та щодо дослідження яких не було жодних заперечень у сторони захисту та описував їх у вироку, як і показання свідків, однак, при викладенні обставин, які він визнав доведеними, суд , не відтворив дані події, таким чином не вийшов за межі обвинувального акту.

Щодо посилань захисника ОСОБА_9 на недопустимість відеозаписів, зроблених свідками на власні мобільні телефони, на яких зафіксовано хуліганські дії обвинуваченого колегія суддів вважає їх необгрунтованими оскільки ці відозаписи містять фактичні дані, які підлягають доказуванню в даному провадженні, отримані у визначеному законом порядку, зокрема, надані добровільно свідками та у відповідності до вимог ст.99 КПК України є документами, їх дослідження відповідає практиці Верховного Суду ( постанова від 22.12.2022 у справі № 199/3378/18), згідно з якою відеозаписи, зафіксовані очевидцями подій, можуть бути належними доказами, якщо вони досліджені в суді та сторонам надана можливість заперечити їх зміст. В даному випадку захист мав таку можливість та не оспорював правдивість відображених на них подій.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що за встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 296 КК України як вчиненні хуліганства, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене особою, яка раніше судима за хуліганство.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд вірно врахував суспільну небезпечність вчинених ним злочинних діянь, з яких кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України є тяжким злочином, а передбачене ч. 3 ст.296 КК України - нетяжким злочином, крім того, кількість та вартість майна, яким обвинувачений заволодів, характер вчинених ним дій, дані щодо його особи, мотиви та наслідки вчинених протиправних діянь, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих його покарання обставин, встановив, що ОСОБА_6 не вперше притягується до кримінальної відповідальності, врахував інформацію ВП №1 (м.Борщів) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області від 11.07.2023 року про те що неодноразово він притягувався до адміністративної відповідальності , а тому прийшов до висновку про те ОСОБА_6 є обізнаним з наслідками вчинених протиправних діянь кримінального характеру, проте, такі залишає поза увагою, вчиняючи нові правопорушення, незважаючи на застосовані відносно нього заходи впливу не пов`язані з ізоляцією від суспільства, про що, зокрема, свідчить кількість вмінених йому у вину епізодів злочинної діяльності, за період з 2022 року, неодноразове вчинення адміністративних правопорушень. Поряд з тим, офіційного місця роботи, як і офіційних джерел доходу не має, має постійне місце реєстрації,за місцем проживання органом місцевого самоврядування характеризується задовільно, в тому числі і як особа, щодо якої скарги не надходили. На обліку в психіатра, нарколога не перебуває.

З врахуванням цих обставин, думки прокурора, який просив суд обрати обвинуваченому міру покарання виключно у виді позбавлення волі, думки потерпілого ОСОБА_17 , який просив його суворо не карати та потерпілого ОСОБА_13 , який бажав притягнути ОСОБА_6 до відповідальності через негативну характеристику знайомими, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_6 слід обрати покарання відповідно до санкції ч. 2 ст.289, ч. 3 ст.296 КК України у виді позбавлення волі.

Перевіряючи доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 щодо пом?якшення призначеного ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.289 КК України, зокрема, застосування ст. 69 КК, та визначення його у виді позбавлення волі, однак, у меншому розмірі, ніж передбачено санкцією вказаної статті, в зв`язку з молодим віком обвинуваченого, щирим каяттям, визнанням вини, вибаченням перед потерпілим, відшкодуванням завданої шкоди, позитивної характеристики за місцем проживання, наявністю доходів хоча і без офіційного працевлаштування, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м?якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що можливість застосування ч. 1 ст. 69 КК України є правом, а не обов`язком суду і у тому разі, якщо суд встановить безумовні підстави для призначення обвинуваченому нижчого покарання ніж передбаченого санкцією частини статті інкримінованого йому злочину.

Колегія суддів не знаходить підстав для призначення ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, а саме нижче від найнижчої межі , визначеної санкцією вказаної статті, оскільки вважає що призначене судом покарання в мінімальній межі визначеній санкцією ч. 2 ст.289 КК України повністю відповідає ступеню суспільної небезпеки вказаного злочину, який є тяжким, характеру вчинених ним дій, вищепереліченим даним щодо його особи, щодо наявності судимості, посередній характеристиці, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Молодий вік ОСОБА_6 , народження у нього дитини, відшкодування шкоди потерпілому за автомобіль та позиція останнього щодо призначення обвинуваченому несуворого покарання, на які посилається захист, колегія суддів не вважає винятковими обставинами та такими що дають підстави для застосування ст. 69 КК України оскільки вони істотно не впливають на ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину та його особи.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо зміни вироку в частині повернення внесеної заставодавцем ОСОБА_11 за обвинуваченого застави згідно квитанції від 17.04.2024 року в сумі 58400 грн. , яку суд безпідставно повернув оскільки її внесено у іншому кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000030 від 31.01.2024., яке ще перебуває на розгляді в Борщівському районному суді підлягають до задоволення оскільки ця застава не стосується даного кримінального провадження, у якому ухвалено вирок, і тому у відповідності до вимог КПК України і повинна була залишитися в межах провадження, у якому її внесено та яке перебуває на розгляді у суді.

З цих підстав апеляційну скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, апеляційну скрагу прокурора задовольнити частково, а вирок суду щодо ОСОБА_6 за ч.3 ст.296, ч.2 ст.289 КК України змінити в частині вирішення питання про повернення застави, скасувавши судове рішення в частині повернення ОСОБА_11 внесеної за обвинуваченого застави згідно квитанції від 17.04.2024 року в сумі 58400 грн. В решті вирок суду залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково, вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.3 ст.296, ч.2 ст.289 КК України змінити в частині вирішення питання про повернення застави.

Скасувати судове рішення в частині повернення заставодавцю ОСОБА_12 , внесеної за обвинуваченого ОСОБА_6 застави згідно квитанції від 17.04.2024 року в сумі 58400 грн., визначеної у кримінальному провадженні № 0000030 від 31.01.2024. В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді