Справа №567/1666/24
Провадження №1-кп/567/42/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.07.2025 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю

прокурора ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000227 по обвинуваченню ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Донецьк Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України,

встановив:

27.08.2024 близько 14 год., тобто в умовах воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, яким введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб та після цього продовженого, востаннє Указом Президента України від 23.07.2024 №469/2024, затвердженого Законом України від 07.08.2024 №3891-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком з 05 год. 30 хв. 12.08.2024 на 90 діб, ОСОБА_5 , перебуваючи в салоні маршрутного таксі сполученням «Точевики-Острог», та рухаючись з с.Грем`яче в м.Острог Острозької МТГ Рівненського району Рівненської області, керуючись раптово виниклим умислом на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, скориставшись неуважністю власника ОСОБА_6 , таємно викрав мобільний телефон «Realme c51» моделі «RMX 3830» сірого кольору із захисним чохлом вартістю 2957 грн. із наявною у ньому сім-картою оператора «Київстар» вартістю 74 грн., картою пам`яті micro SD об`ємом 8 Gb вартістю 92 грн., належні ОСОБА_6 , всього викравши майна ОСОБА_6 на загальну суму 3123 грн.

Окрім того, ОСОБА_5 17.08.2024 біля 14 год. 30 хв., перебуваючи в м.Острог по пр-ту Незалежності Рівненського району Рівненської області, керуючись раптово виниклим умислом на привласнення банківської карти, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, привласнив банківську карту за номером НОМЕР_1 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_6 в АТ «ПУМБ», та яка відповідно до вимог ч.1 ст.1 Закону України «Про інформацію», п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1, п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні», п.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», є офіційним документом, після чого розпорядився нею на власний розсуд.

Під час досудового розслідування між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_7 , якому на підставі ст.36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000227 від 07.05.2024 та підозрюваним у цьому провадженні ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 20.09.2024 було укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.468, 469, 470, 472 КПК України. Потерпілим надано письмову згоду прокурору на укладення такої угоди.

Згідно умов вказаної угоди прокурор ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, щодо обставин, викладених в обвинувальному акті від 20.09.2024, ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, вчинення яких ставиться йому у провину.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 у разі затвердження такої угоди, а саме за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років, за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком 1 рік, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення покарання менш суворого більш суворим узгоджено призначити остаточне покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні, підтримавши угоду, повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України в обсязі обвинувачення, підтвердив фактичні обставини справи та пояснив, що розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом та дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання. Зазначив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник в підготовчому судовому засіданні проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечив, зазначивши, що його підзахисний свою вину у вчинені кримінальних правопорушень як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні визнає, угоду про визнання винуватості уклав добровільно, зауважень до правильності кваліфікації дій обвинуваченого немає.

Потерпілий ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не з`явився. В поданій на адресу суду заяві підтвердив згоду на затвердження угоди про визнання винуватості та просить здійснювати розгляд справи в його відсутності. Наслідки укладення та затвердження угоди йому зрозумілі.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ч.4 ст.468 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відносяться до тяжкого злочину (ч.4 ст.185 КК України), санкція якого не передбачає інших видів покарання, окрім позбавлення волі та кримінального проступку (ч.1 ст.357 КК України), санкція якого передбачає альтернативу видів покарання.

Міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає санкціям, які передбачені ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та вимогам ч.1 ст.70 КК України.

Потерпілими надано письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст.66 КК України, суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , визначені ст.67 КК України, відсутні.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , особу обвинуваченого, а також те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах нагляду за ним та постійного контролю за його поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації, та вважає за необхідне призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням - встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Одночасно, при визначенні тривалості іспитового строку суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, виду і строку призначеного покарання, обставин, що характеризують особу обвинуваченого, середовище, в якому він перебуває та вважає за необхідне встановити його строком на 1 рік 2 місяці.

Міра покарання, яка узгоджена сторонами є достатньою для виправлення обвинуваченого та відповідає загальним засадам призначення покарання.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, судом встановлено, що ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, які передбачено ст.476 КПК України.

При цьому судом з`ясовано, що укладення угоди сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану та ч.1 ст.357 КК України, тобто привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів і наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення судової товарознавчої експертизи по даному кримінальному провадженню становлять 11359 грн. 20 коп., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_5 витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог п.5 ч.9 ст.100 КПК України, згідно якого гроші, цінності та інше майно, які були об`єктом кримінального правопорушення, повертаються законним володільцям.

Керуючись ст.100, 124, 314, 374, 475 КПК України, суд

з а с у д и в:

затвердити угоду від 20.09.2024 про визнання винуватості, укладену між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України і призначити йому покарання

за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком п`ять років,

за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України покарання ОСОБА_5 призначити за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік 2 місяці.

Покласти на ОСОБА_5 , відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 11359 грн. 20 коп.

Речові докази у справі мобільний телефон «Realme c51» моделі «RMX 3830» із захисним чохлом, сім-картою оператора «Київстар», картою пам`яті micro SD об`ємом 8 Gb та банківську карту за номером НОМЕР_1 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_6 в АТ «ПУМБ», які зберігаються в камері речових доказів ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд Рівненської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1