ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1890/25 Справа № 189/1458/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000305 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2025 року, ухвалений щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . уродженця м. Донецьк, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, групи інвалідності не має, депутатом не являється, офіційно працює на ПП «Перемоги АВК» на посаді: охоронця, державних нагород не має, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2025 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду, ОСОБА_9 перебуває на військовому обліку з 18.10.2011 року, як військовозобов`язаний в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16.05.2024 року отримав під підпис повістку для проходження військово-лікарської комісії.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії №693 від 16.05.2024 року КНП «Покровська лікарня» ДОР, виданої головою військово-лікарської комісії ОСОБА_10 .. ОСОБА_9 , було визнано придатним до військової служби.

16.05.2024 року, близько о 13 год. 00 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи у ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованому по АДРЕСА_2 , відмовився від отримання повістки про призов за мобілізацією до лав Збройних сил України, згідно з якою, останній повинен був 17.05.2024 року о 07 год. 00 хв. з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки до військової частини НОМЕР_1 . Після чого, 16.05.2024 року, близько 13 год. 10 хв., на гр. ОСОБА_9 , був складений акт про відмову від отримання повістки військовозобов`язаного. В цей же час ОСОБА_9 був під особистий підпис попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 336 КК України, за ухилення від призову за мобілізацією.

Цього ж дня, тобто 16.05.2024 року ОСОБА_9 , після відмови від бойової повістки перебуваючи в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , будучи військовозобов`язаним і придатним до військової служби, не маючи права на відстрочку, з метою ухилення від призову у зв`язку з оголошенням загальної мобілізації на військову службу у Збройні Сили України по мобілізації, без поважних на це причин, безпідставно пославшись на небажання проходити військову службу, умисно, у категоричній формі і відкрито відмовився від проходження служби та вибуття у військову частину про що власноручно написав заяву про відмову від мобілізації в Збройних силах України, будучи заздалегідь попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 336 КК України за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, застосувавши до ОСОБА_9 положення ст.ст. 74-75 КК України.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, захисник вказує, що суд, призначаючи обвинуваченому покарання, належним чином не врахував правові позиції Верховного Суду, Постанову Пленуму Верховного Суду України, практику ЄСПЛ, а також не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який раніше не судимий, вину визнав, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання та працевлаштування, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває та обставин, що пом`якшують покарання. А саме щирого каяття й активного сприяння розкриттю злочину, внаслідок чого призначив обвинуваченому занадто суворе покарання, яке не відповідаю ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, й не обгрунтував у своєму рішенні чому саме вбачає підстави для призначення обвинуваченому покарання лише у виді позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник підтримав апеляційну скаргу, й просив її задовольнити з підстав викладених в ній.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника й просив вирок суду залишити без змін.

Обвинувачений, належним чином повідомлений про час, дату та місце апеляційного перегляду, до зали суду не з`явився, заяв та клопотань не подавав.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційних скарг.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи захисника щодо невідповідності призначеного судом покарання ОСОБА_9 ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їхньої небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Згідно зі ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, призначаючи ОСОБА_9 покарання за ст. 336 КК України, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, працює, дітей на утриманні не має, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують обвинуваченій покарання й дійшов висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 у виді позбавлення волі, в межах санкцій ст. 336 КК України, на мінімальний строк, з його реальним відбуванням.

Разом з цим, колегія суддів наголошує на тому, що Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що положення статті 75 КК України підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 цього Кодексу, що вимагає від суду переконливо вмотивувати наявність підстав до висновку про можливість досягнення цілей покарання в конкретному кримінальному провадженні внаслідок звільнення особи від відбування покарання із випробуванням. Питання призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням повинні вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару, а і виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Як видно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 26.07.2025 ОСОБА_9 прийнято на військову службу за контрактом та призначений на посаду солдат резерву 64 запасної роти військової частини НОМЕР_2 та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , й вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою.

Враховуючи те, що обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, щиро розкаявся, що колегія суддів вважає за необхідне визнати як обставину, що пом`якшує йому покарання, виходячи з про відвертого осуду ОСОБА_9 своєї поведінки, усвідомлення ним протиправності своїх дій та вчинив дії на усунення негативних наслідків своїх дій, а саме добровільно був призваний на військову службу до Збройних Сил України.

З огляду на викладене, колегія суддів зважаючи на відсутність обставин, які обтяжують покарання, приходить до висновку що обвинувачений ОСОБА_9 не потребує ізоляції від суспільства, а тому призначення покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України відповідатиме його особі та у цьому конкретному випадку буде необхідним і достатнім, для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням не несе для нього позитивних наслідків у майбутньому, оскільки він є особою, яка матиме судимість із певними юридичними наслідками, при цьому відповідно до вимог ст. 76 КК України протягом двох років має виконувати покладені на нього обов`язки, тобто перебувати під тягарем кримінальної відповідальності за їх невиконання.

Крім того, апеляційний суд вважає, що у цьому конкретному випадку звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням не демотивує інших осіб, які підлягають мобілізації, не створить в очах громадян та суспільства негативного враження безладдя та безкарності, а навпаки, доводить, що призначення покарання є індивідуальним, з урахуванням не тільки вчиненого особою кримінально правопорушення, але й відомостей про його особу, який усвідомивши суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення та суспільну значущість охоронюваних суспільних відносин у сфері обороноздатності та національної безпеки України, виявив бажання та виправив свою помилку, й на цей час реально виконує свій конституційний обов`язок громадянина України, із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд (постанови від 31 липня 2025 року (справа № 947/10923/24, провадження № 51-846 км 25), від 18 лютого 2025 року (справа № 226/1856/23, провадження № 51 3211 км 24, ухвала від 17 травня 2024 року ( справа № 596/801/23, провадження № 51-6639 км 23)

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника є частково обґрунтованими, а вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 підлягає зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2025 року, ухвалений щодо ОСОБА_9 змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ст. 336 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2, 6 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_9 обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до командира (начальника) військової частини;

-письмово повідомляти командира (начальника) військової частини (установи) про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з командиром (начальником) військової частини (установи);

-письмово повідомляти командира (начальника) військової частини (установи) про неможливість виконання встановлених обов`язків.

На підставі ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_9 як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира ВЧ НОМЕР_2 , у разі зміни місця служби командира військової частини за новим місцем служби, а у разі звільнення з військової служби контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.

У разі звільнення з військової служби ОСОБА_9 зобов`язати, згідно з ч. 1 ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4