Провадження № 1-кс/127/9058/25
У Х В А Л А

Іменем України

16 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

підозрюваного: ОСОБА_4 , його захисника: адвоката ОСОБА_5 ,

законного представника: ОСОБА_6 , психолога: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області майора юстиції ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області майор юстиції ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділом УСБУ у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000002 від 02.01.2025, за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України.

В межах даного кримінального провадження 26.03.2025 під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000002 від 02.01.2025 ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , у відповідності до вимог КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, а саме: незакінчений замах на вчинення з метою ослаблення держави вибухів, спрямованих на масове знищення людей, заподіяння тілесних ушкоджень чи іншої шкоди їхньому здоров`ю, вчинені в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою Вінницького міського суду від 27.03.2025 відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 21.05.2025 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 4 місяців, тобто до 26.07.2025.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.05.2025 ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 20.07.2025.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 26.09.2025.

На даний час, у вказаному кримінальному провадженні проведено більшість необхідних слідчих (розшукових) дій, спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, однак закінчити досудове розслідування до 26.07.2025, не представляється можливим, оскільки необхідно отримати ще ряд доказів, які можуть бути використані у подальшому під час судового розгляду та перевірити вже отримані докази.

Зокрема, в рамках даного кримінального провадження необхідно провести наступні слідчі та процесуальні дії, що потребують додаткового часу, зокрема: отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновки судово-психологічних експертиз, згідно постанов від 02.06.2025 за показами підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , амбулаторних судово психолого-психіатричних експертиз, згідно постанов від 09.06.2025.

Згідно листа Вінницького НДЕКЦ №19/102/23-14218 від 11.06.2025 виконання призначених судово-біологічних експертиз буде розпочате у IV кварталі 2025 року. Окрім того, згідно листа Вінницької філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» дослідження підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_4 заплановане на 14.07.2025, а видача висновків напротязі тридцяти календарних днів з дня дослідження підозрюваних.

За результатом отриманих висновків, у разі необхідності, виконати з підозрюваними вимоги ст. 279 КПК України, а саме повідомити ОСОБА_9 та ОСОБА_4 про зміну раніше повідомленої підозри; виконати інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, які необхідні для закінчення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, в тому числі виконання вимоги ст. 290 КПК України; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, виконати інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, в яких виникне необхідність для закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Проведення вищевказаних процесуальних та слідчих дій має важливе значення для повного, об`єктивного та неупередженого досудового розслідування даного кримінального провадження, отримання належних та допустимих доказів, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення в передбачені кримінальним процесуальним законодавством строки.

Строк дії ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.05.2025, щодо обраної підозрюваному ОСОБА_4 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, закінчується 19 липня 2025 року.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час залишаються та не зменшились.

Так, ОСОБА_4 вчинив особливо тяжкий умисний злочин, що становить значну суспільну небезпеку, особливо в умовах повномасштабної збройної агресії рф проти України. Санкція якого передбачає позбавлення волі на строк п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, а тому усвідомлюючи можливу відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, може спробувати переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне. Крім того, на даний час проводяться слідчі (розшукові) заходи спрямовані на виявлення та фіксацію доказів, що можуть становити доказове значення під час досудового розслідування та судового розгляду, що також дає підстави вважати, що перебуваючи на волі він може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Крім того, слід врахувати те, що наявні у ОСОБА_4 соціальні зв`язки не являються для нього достатнім стримуючим фактором, що свідчить про відсутність в нього стійких соціальних зв`язків. Стан здоров`я та вік підозрюваного ОСОБА_4 дозволяють утримувати його під вартою.

Окрім того, згідно матеріалів кримінального провадження встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 тривалий час проживав за рахунок коштів отриманих від протиправної діяльності зі своїми знайомими, в тому числі підозрюваною ОСОБА_9 на орендованих квартирах в м. Харків. Зокрема, встановлено, що 02.05.2025 ОСОБА_4 та ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України у кримінальному провадженні № 0000269 від 17.03.2025, досудове розслідування у якому проводиться слідчими слідчого відділу Управління СБ України у Харківській області.

Останній має розвинуті та стабільні зв`язки із представниками держави агресора, а тому перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, а також продовжити вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі аналогічних, що може призвести до подальшої шкоди національним інтересам та обороноздатності України та свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також на даний час встановлюються інші співучасники інкримінованого йому злочину, зокрема замовники або організатори, наявний обґрунтований ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний перебуваючи на волі може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення всіх причетних до вказаного кримінального правопорушення. Окрім того, ОСОБА_4 може незаконно впливати на осіб, з якими за попередньою змовою вчиняв інкриміновані йому злочини, оскільки вказані особи йому особисто знайомі, вони підтримують особисті дружні відносини, та при вчиненні злочину діяли за попередньою змовою групою осіб, що свідчить про обізнаність вказаних осіб про діяння один одного, та дає змогу останнім «скорегувати» показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до суду з вищевказаним клопотанням та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала, просила продовжити підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання. просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Психолог ОСОБА_7 в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення клопотання.

Законний представник ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання, підтримала позицію прокурора.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження №0000002, заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного, захисника, законного представника та психолога, дійшов висновку, що клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що слідчим відділом УСБУ у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000002 від 02.01.2025, за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 , перебуваючи на території м. Вінниці, діючи умисно та на виконання вказівок невстановленої на даний момент особи, яка організувала вчинення даного кримінального правопорушення та керувала його підготовкою і вчиненням, за попередньою змовою та у співучасті із вказаною вище невстановленою особою та громадянкою України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи їх можливі наслідки у вигляді масового знищення людей, заподіяння тілесних ушкоджень чи іншої шкоди їхньому здоров`ю, вчинив, з метою ослаблення держави, незакінчений замах на диверсію, за наступних обставин:

Відповідно до Конституції України Основного Закону України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Виключно законами України встановлюються порядок допуску та умови перебування підрозділів збройних сил інших держав на території України.

Згідно зі статтями 132 134 Конституції України, територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Однак, з метою зміни меж території та державного кордону України під безпосереднім керівництвом та контролем осіб з числа політичного й військового керівництва Російської Федерації 7 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка», а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України терористичну організацію «Луганська народна республіка», у складі яких утворені незаконні збройні формування.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. При цьому, ефективний контроль та координацію діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади держави-агресора Російської Федерації та її Збройних Сил.

Визнання Верховною Радою України так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки» терористичними організаціями, як і численні злочини вчинені їх представниками, знайшли своє відображення у Заяві Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1596-VII, Заяві Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтримуваного російською федерацією міжнародного тероризму», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1597-VII, Зверненні Верховної Ради України до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому постановою Верховної Ради України від 14 січня 2015 року № 106-VIII, Заяві Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленій постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII, Заяві Верховної Ради України щодо ескалації російсько-українського збройного конфлікту від 30 березня 2021 року № 1356-IX, Заяві Верховної Ради України у зв`язку з визнанням Російською Федерацією незалежності незаконних самопроголошених утворень на тимчасово окупованих територіях окремих районів Донецької та Луганської областей України від 22 лютого 2022 року № 2093-IX, Заяві Верховної Ради України у зв`язку із злочинними рішеннями керівництва російської федерації щодо спроби анексії тимчасово окупованих територій Донецької, Луганської, Запорізької та Херсонської областей України від 6 жовтня 2022 року № 2632-IX.

Враховуючи викладене, так звані «Донецька народна республіка» та «Луганська народна республіка» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), створені з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», є терористичними організаціями.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України. Керівники терористичних організацій так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки», за сприяння та координації представників влади Російської Федерації, провели фіктивні референдуми про відокремлення Донецької і Луганської областей від України та проголошення їх незалежними «державами».

У подальшому, з метою створення приводів для ескалації і спроби виправдання своєї агресії перед світовою спільнотою, громадянами України, що проживають на тимчасово окупованих територіях, 21 лютого 2022 року Російською Федерацією визнано так звані «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами. Так, 21 лютого 2022 року підписано так звані Договір про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між Російською Федерацією і Донецькою Народною Республікою, а також Договір про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між Російською Федерацією і Луганською Народною Республікою. Зазначені Договори ратифіковані шляхом прийняття 22 лютого 2022 року Державною думою відповідного Федерального закону, який затверджений Радою Федерації. Після цього, 30 вересня 2022 року підписано так звані Договори про прийняття до складу Російської Федерації Донецької Народної Республіки, Луганської Народної Республіки, Запорізької області та Херсонської області та утворення нових суб`єктів Російської Федерації, які ратифіковано шляхом прийняття 3 жовтня 2022 року Державною думою відповідних Федеральних законів, які затверджені Радою Федерації.

Верховною Радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки» до терористичних організацій, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників терористичної організації, рішуче засуджено підписання Російською Федерацією нікчемних «міжнародних угод» із так званими «Донецькою народною республікою» та «Луганською народною республікою».

Крім того, відповідно до вимог Конституції України перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч вимогам Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року, Гельсінського заключного акту 1975 року, Гаазької конвенції 1907 року, Женевських конвенцій 1949 року та інших міжнародно-правових актів є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Усупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права, вищі посадові особи політичного та військового керівництва держави-агресора Російської Федерації, діючи всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі 1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй, Декларацій Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали повномасштабну агресивну війну проти України, шляхом віддання наказу на збройне вторгнення підрозділів Збройних Сил Російської Федерації на територію України.

24 лютого 2022 року, приблизно о 5 годині 00 хвилин, Російська Федерація, за результатами здійснених нею підготовчих неправомірних дій, розпочала так звану «спеціальну військову операцію» в Україні, про що оголосив президент Російської Федерації.

Надалі, Збройні Сили Російської Федерації, які діяли за наказом вищого політичного та військового керівництва, вторглися на територію Україну шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, цивільні та інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське, оборонне значення, та здійснили окупацію частини території України, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків. Аналогічні дії були вчинені підрозділами терористичних організацій самопроголошених «Луганської народної республіки» та «Донецької народної республіки», які увійшли до складу Збройних Сил Російської Федерації.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжено Указами Президента України та який діє на даний час. Укази Президента України про введення воєнного стану в Україні, відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», затверджені Верховною Радою України шляхом прийняття відповідних законів.

Також 1 березня 2022 року Європейський суд з прав людини, враховуючи свою попередню практику застосування тимчасових заходів, відповідно до правила 39 Регламенту Суду, вирішив в інтересах сторін і належного розгляду справи наказати Уряду Росії утримуватися від військових нападів на цивільне населення та цивільні об`єкти, у тому числі житлові приміщення, транспортні засоби швидкої допомоги й інші цивільні об`єкти, що перебувають під спеціальною охороною, зокрема школи та лікарні, а також негайно забезпечити безпеку закладів медичної допомоги, їх особового складу й автомобілів швидкої допомоги на території, яка піддається нападу або облозі російських військ.

Надалі, 16 березня 2022 року Міжнародний суд справедливості ООН видав наказ про тимчасові запобіжні заходи, відповідно до якого: 1) Російська Федерація повинна негайно зупинити військові операції, які почала 24 лютого 2022 року на території України; 2) Російська Федерація повинна забезпечити, щоб будь-які військові або нерегулярні збройні формування, які можуть бути керовані або підтримувані нею, а також будь-які організації та особи, які можуть бути під її контролем або керівництвом, не вживали жодних заходів для сприяння військовим операціям, зазначеним у пункті (1); 3) Обидві сторони повинні утримуватися від будь-яких дій, які можуть погіршити або розширити спір перед Судом або ускладнити його вирішення.

Незважаючи на те, що вищенаведеними міжнародними документами закріплено обов`язок держав утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності, інших дій, що заборонені міжнародним гуманітарним правом, Російська Федерація, у порушення Статуту ООН, ігноруючи норми міжнародного права та рішення міжнародних органів, продовжила агресію проти України шляхом застосування збройної сили проти суверенітету, територіальної недоторканності, політичної незалежності України, а також продовжила здійснювати вторгнення та раніше розпочату у 2014 році окупацію території України.

Водночас, з початком повномасштабного військового вторгнення Російської Федерації на територію України 24.02.2022 відбулося значне посилення диверсійної діяльності спецслужб держави-агресора, зокрема Федеральної служби безпеки Російської Федерації. Ці структури систематично здійснюють комплексні заходи, спрямовані на дестабілізацію суспільно-політичної ситуації в Україні, поширення дезінформації, провокацію внутрішніх конфліктів та вчинення інших дій, спрямованих на підрив суверенітету, територіальної цілісності та обороноздатності держави, у тому числі шляхом активного вербування громадян України, з використанням методів залякування, шантажу або ж матеріального стимулювання, з метою залучення їх до вчинення диверсій, зокрема, масове знищення людей, заподіяння тілесних ушкоджень чи іншої шкоди їхньому здоров`ю, пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, збору розвідувальної інформації та інших протиправних дій на шкоду національній безпеці України.

Так, громадянин України ОСОБА_4 , усвідомлюючи вищевказані обставини, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23.03.2025, діючи спільно з ОСОБА_9 , спілкуючись через інтернет-месенджер «Телеграм», погодився на виконання завдання невстановленої на даний час особи, яка використовувала аккаунт з іменем « ОСОБА_10 » у вказаному месенджері, щодо вилучення із схованки саморобного вибухового пристрою (далі СВП), перевірки його готовності до використання та переміщення (встановлення) у іншому місці з метою подальшого вчинення вибуху та масового знищення людей, заподіяння тілесних ушкоджень чи іншої шкоди їхньому здоров`ю.

23.03.2025, на виконання вказаного завдання, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_9 , прибули до м. Вінниця з м. Харків, орендували квартиру АДРЕСА_2 , з якої 24.03.2025 переїхали у квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , від якої, використовуючи методи конспірації, 25.03.2025 прибули до місця, де був захований вказаний СВП (м. Вінниця, вул. 600-річчя, 23, гаражний кооператив «Ветеран Плюс», гараж № НОМЕР_1 ).

В подальшому, у цей же день, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , діючи за вказівками особи, яка використовувала аккаунт з іменем « ОСОБА_10 », вилучивши СВП зі схованки, помістили його у власний рюкзак та перемістили в орендовану квартиру ( АДРЕСА_3 ), де розібрали та перевірили його справність. Вказаний вибуховий пристрій виготовлений на основі термосу з примотаними до його корпусу металевими гайками у якості вражаючих елементів для нанесення максимальної шкоди життю та здоров`ю людей, які потраплять у зону його дії. Встановивши під час огляду СВП, що скляна колба термосу розбита, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 о 15 год. 13 хв. повідомили про це зазначену невстановлену особу.

У зв`язку із викладеними обставинами, користувач аккаунту з іменем « ОСОБА_10 » надав ОСОБА_4 та ОСОБА_9 вказівку помістити пошкоджений СВП до нової схованки з метою виправлення несправності виготовлювачем та наказав очікувати у м. Вінниці нових вказівок щодо подальшого встановлення відновленого СВП.

25.03.2025 о 15 год. 54 хв., під час руху ОСОБА_4 та ОСОБА_9 до місця нової схованки, по вул. Л. Чайкіної у м. Вінниці, останні були затримані працівниками УСБУ у Вінницькій області в порядку ст. 208 КПК України.

З огляду на викладене, вказані особи з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

25 березня 2025 року о 15:54 год. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

26 березня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України диверсія, закінчений замах на вчинення з метою ослаблення держави вибухів, спрямованих на масове знищення людей, заподіяння тілесних ушкоджень чи іншої шкоди їхньому здоров`ю, вчинені в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.03.2025 по справі №127/9670/25 застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 25.03.2025 по 23.05.2025 включно.

В подальшому, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.05.2025 по справі №127/15720/25 продовжено строк досудового розслідування по кримінальному провадженні № 0000002 внесеному до ЄРДР 02.01.2025, за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, до 4 (чотирьох) місяців, тобто до 26.07.2025.

Разом з тим, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.05.2025 по справі №127/15714/25 продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 діб, тобто до 20.07.2025 року.

Окрім того, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2025 по справі №127/21821/25 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000002 від 02.01.2025 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, продовжено до 6 (шести) місяців, тобто до 26.09.2025.

Проаналізувавши зміст поданого клопотання та додані до нього документи слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, оскільки це підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом затримання ОСОБА_4 від 25.03.2025; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 ; протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_9 ; протоколами огляду мобільних телефонів ОСОБА_4 ; протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_9 ; протоколом обшуку від 25.03.2025; протоколом затримання ОСОБА_9 від 25.03.2025; протоколом за результатами проведення НС(Р)Д від 25.03.2025; протоколом за результатами проведення НС(Р)Д від 14.03.2025; протоколом за результатами проведення НС(Р)Д від 14.03.2025; протоколом за результатами проведення НС(Р)Д від 25.03.2025; протоколом слідчого експерименту з підозрюваною ОСОБА_9 від 17.06.2025; повідомленням про підозру від 26.03.2025, іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Як зазначено вище, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2025 по справі №127/21821/25 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000002 від 02.01.2025 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, продовжено до 6 (шести) місяців, тобто до 26.09.2025 року.

При цьому, строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 закінчується 20 липня 2025 року, однак як пояснив у судовому засіданні прокурор завершити досудове розслідування до вказаного терміну не представляється можливим, оскільки у кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих та інших процесуальних дій, а саме: отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновки судово-психологічних експертиз, згідно постанов від 02.06.2025 за показами підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , амбулаторних судово психолого-психіатричних експертиз, згідно постанов від 09.06.2025.

Згідно листа Вінницького НДЕКЦ №19/102/23-14218 від 11.06.2025 виконання призначених судово-біологічних експертиз буде розпочате у IV кварталі 2025 року. Окрім того, згідно листа Вінницької філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» дослідження підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_4 заплановане на 14.07.2025, а видача висновків напротязі тридцяти календарних днів з дня дослідження підозрюваних.

За результатом отриманих висновків, у разі необхідності, виконати з підозрюваними вимоги ст. 279 КПК України, а саме повідомити ОСОБА_9 та ОСОБА_4 про зміну раніше повідомленої підозри; виконати інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, які необхідні для закінчення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, в тому числі виконання вимоги ст. 290 КПК України; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, виконати інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, в яких виникне необхідність для закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Зі змісту положень частини п`ятої статті 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурором, слідчим буде доведено, що обставини, зазначені у частині 3 названої статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, зокрема, що заявлені ризики не зменшилися, а також є обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування.

Згідно зі статтею 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті п`ятої Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

В той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з того, що «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»).

На підставі викладеного, слідчий суддя при вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання враховує у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, наявність таких ризиків як можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; продовжити злочинну діяльність; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також особу підозрюваного, який на час розгляду клопотання підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України), яке відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, відповідальність за яке передбачена у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі.

Також, судом враховано особливості та заплановану тривалість досудового слідства, пов`язану з необхідністю додаткового часу для проведення слідчих дій та неможливістю у зв`язку з цим проведення всіх необхідних слідчих дій, які в свою чергу свідчать про наявність однієї з підстав надання строку для продовження тримання підозрюваного під вартою.

Суд звертає увагу на те, що на час розгляду клопотання вищевказані ризики, що встановлені ухвалами суду про застосування запобіжного заходу та його продовження не зменшилися. Відомостей, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_4 в місцях затримання, зокрема, за станом здоров`я під час розгляду клопотання надано не було, а тому слідчий суддя вважає, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою, що також доведено прокурором при розгляді даного клопотання.

Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на викладене слідчий суддя вважає за необхідне клопотання задовольнити та продовжити строк тримання підозрюваному ОСОБА_4 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 13 вересня 2025 року (включно), в межах строку досудового розслідування.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176 - 178, 183, 184, 186, 193, 196, 197, 199, 309, 372, 400 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 13 вересня 2025 року (включно), в межах строку досудового розслідування.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 діє до 13 вересня 2025 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя