ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному кримінальне провадження № 0000364 від 01 квітня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Обарів Рівненського району, Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

з участю учасників судового провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 01 квітня 2024 року, в темну пору доби, приблизно о 00 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в межах населеного пункту проїзною частиною вул. Соборна в м. Рівне зі швидкістю 70-76 км/год, зі сторони вул. Гоголя в напрямку вул. Дубенська, порушуючи вимоги підпункту б) пункту 2.3. Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), проявив неуважність до дорожньої обстановки, порушуючи встановлений пунктом 12.4. Правил дорожнього руху швидкісний режим, який в межах населеного пункту не повинен перевищувати 50 км/год., допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка лежала на проїзній частині.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження несумісні з життям, в результаті чого померла на місці пригоди.

Порушення ОСОБА_3 вимог пункту 12.4. Правил дорожнього руху, згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год., перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Тобто, ОСОБА_3 , визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

На підтвердження встановлених судом обставин свідчать наступні докази, які суд враховує та бере до уваги.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення суті обвинувачення, визнавши себе виним у вчиненні злочину, підтвердив обставини вчинення злочину. Пояснив, що 01 квітня 2024 року, в темну пору доби, приблизно о 00 годині 10 хвилин, керував автомобілем марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався в межах населеного пункту по вул. Соборна в м. Рівне зі швидкістю 70-76 км/год, зі сторони вул. Гоголя в напрямку вул. Дубенська, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка лежала на проїзній частині. Після наїзду зупинився та викликав швидку допомогу та поліцію, але ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження несумісні з життям, в результаті чого померла на місці пригоди.

У вчиненому щиро розкаюється. На досудовому слідстві та в суді усе добровільно розповів, збитки потерпілій відшкодував повністю.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася про час і місце судового засідання належним чином. До початку судового розгляду подала до суду письмову заяву у якій вказала, що вона не заперечує проти того, щоб не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Вказала, що зважаючи на те, що обвинувачений повністю відшкодував їй збитки. Претензій матеріального та морального характеру вона до обвинуваченого не має. Покарання обвинуваченому просить призначити на розсуд суду.

Суд, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, після допиту обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.

А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками, не досліджувалися, за виключенням документів, які стосуються особи обвинуваченого, характеризуючих даних на нього.

При призначенні покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше не був судимий, характеризується позитивно, на ОСОБА_8 обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину та вагітну дружину.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне добровільне відшкодування збитків.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та приймаючи до уваги позицію потерпілої та наявність у ОСОБА_3 декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України.

Крім того, зважаючи на те, що у обвинуваченого ОСОБА_3 на утриманні наявна неповнолітня дитина та вагітна дружина, яких необхідно матеріально забезпечувати, а також позицію потерпілої та прокурора по даному питанню, які просили не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд вважає за можливе не призначати ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.

По справі проведено ряд експертиз за ухвалою слідчого. Ці судові витрати, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 12116,48 (дванадцять тися сто шістнадцять) гривень 48 копійок.

Речовий доказ автомобіль марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне збереження для ОСОБА_3 повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1