Справа № 750/1776/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/411/25
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

29 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференцій із захисником з використанням її власних технічних засобів та ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Короп`є Козелецького району Чернігівської області, громадянина України, з вищою освітою, командира військової частини НОМЕР_1 (сел. Десна), одруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що з урахуванням тяжкості можливого покарання в співставленні з характеризуючими даними та процесуальною поведінкою підозрюваного, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 заявляє, що ухвала слідчого судді про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, не відповідає імперативним вимогам кримінального процесуального закону, вимогам законності та обґрунтованості, у зв`язку з чим просить її скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Вказує на незаконність затримання ОСОБА_6 в порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України о 14 годині на робочому місці в розташуванні військової частини, адже органом досудового розслідування не було надано доказів наявності підстав для затримання, визначених ст. 208 та п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, до клопотання не долучено будь-якого документу, в якому були зафіксовані обставини, які б свідчили про можливу втечу ОСОБА_6 з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Звертає увагу колегії суддів на те, що долучений до матеріалів рапорт про намір ОСОБА_6 самовільно залишити розташування військової частини та незаконно перетнути державний кордон України, який був складений на виконання доручення від 12.11.2024 року, тобто за 9 місяців до складання цього рапорту, не може бути прийнятий до уваги, оскільки відсутній будь-який зв`язок між наявністю паспорта громадянина України для виїзду за кордон у ОСОБА_6 та його нібито наміром незаконно перетнути кордон України, оскільки за час повномасштабного вторгнення рф ОСОБА_6 не перетинав державний кордон, а належна та достовірна інформація про такий його намір у працівників СБУ відсутня. Більш того, працівниками СБУ не зафіксовано жодного випадку самовільного залишення військової частини ОСОБА_6 і затриманий він був за місцем несення служби.

Таким чином, наведені слідчим СВ СБУ в Чернігівській області підстави для затримання ОСОБА_6 (за відсутності обґрунтованості) не відповідають обставинам та матеріалам провадження, відтак затримання ОСОБА_6 без ухвали слідчого судді є протиправним та незаконним.

Зазначені посилання захисту на незаконність затримання не знайшли належної визначеної кримінальним процесуальним законом реакції слідчого судді.

Наголошує також на тому, що оголошена ОСОБА_6 підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст.114-1, ч. 4 ст. 410 КК України, складається з двох ідентичних частин, тобто, фактично сторона обвинувачення двічі притягує особу до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину, що порушує принцип ne bis in idem. Серед численних додатків, долучених до клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною обвинувачення не долучено жодного доказу, який би підтверджував обґрунтованість підозри в частині обвинувачення за ст. 114-1 КК України.

За відсутності обґрунтованої підозри в частині ст. 114-1 КК України, слідчий суддя з посиланням виключно на вказану правову кваліфікацію, помилково прийшов до переконання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу без визначення розміру застави.

Фактично упереджене ставлення слідчого судді до дій підозрюваного, формальний підхід до їх кваліфікації, знаходить своє підтвердження і в суб`єктивних, оціночних твердженнях судді, з порушенням презумпції невинуватості.

Крім того, слідчий суддя, будучи суб`єктом оцінки доказів, відповідно до ст. 94 КПК необґрунтовано, хибно оцінив доводи сторони захисту щодо порушення підслідності кримінального провадження та допустимості здобутих доказів.

Звертає увагу на порушення правил підслідності даного кримінального провадження, адже у прокурора у кримінальному провадженні не було правових підстав для визначення органом досудового розслідування слідчих СБУ, оскільки вказане кримінальне провадження було підслідне слідчим органам ДБР, а відомості за ч. 1 ст. 114-1 КК України до ЄРДР були внесені лише 21.02.2025, тобто по спливу п`яти місяців після реєстрації першого кримінального провадження за ч. 4 ст. 410 КК України. Отже, помилковим є посилання слідчого судді на той факт, що відсутність постанови в долучених до клопотання матеріалів не свідчить, що така постанова не виносилась, оскільки відповідно до вимог ч. 7 ст. 214 КПК України вона повинна бути винесена з дотриманням вимог підслідності, тобто за слідчим органом ДБР, і не могла бути винесена за слідчими СБУ.

Більш того, відомості до ЄРДР були внесені до того, які відповідно до повідомленої підозри підозрювані вступили у злочинну змову і розпочали вчинення кримінального правопорушення. Здійснення досудового розслідування не уповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та призводить до визнання отриманих доказів недопустимими.

На переконання захисту, зазначені обставини свідчать про відсутність станом на час розгляду клопотання належних матеріалів (доказів), поданих слідчому судді на підтвердження обґрунтованості підозри в частині пред`явленої підозри за ч. 1 ст. 114-1 КК України. Водночас, і відсутність посилання на зазначені матеріали, які б підтверджували в цій частині пред`явлену підозру, в тексті оскаржуваної ухвали, свідчать про протиправне залишення наведених обставин поза увагою слідчого судді під час розгляду клопотання. Відсутність обґрунтовано підозри з посиланням на відсутність відповідних матеріалів, поданих на розгляд слідчому судді є самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Просить прийняти до уваги, що на підтвердження заявлених у клопотанні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не було надано жодного доказу їх існування, а слідчий суддя послався виключно на тяжкість можливого покарання та особу підозрюваного. Разом з тим, слідчим суддею залишено поза увагою, що ОСОБА_6 був обізнаний з наявністю кримінального провадження, прибував до органу досудового розслідування для допиту в якості свідка, знав, що його підлеглі утримуються під вартою, затриманий був за місцем несення служби, не вчиняв активних дій, які б свідчили про його намір переховуватись від органу досудового розслідування або суду.

Крім того, органом досудового розслідування не доведено передачу грошових коштів ОСОБА_6 , і в цій частині доводи зводяться до викривальних показань підозрюваного, що він такі кошти отримував, але спрямовував їх на покращення військової частини, в якій проходив службу, і що підтверджується наданими стороною захисту доказами.

За такої визнавальної позиції підозрюваного ОСОБА_6 , щодо часткової причетності до інкримінованого корупційного правопорушення, обставин його вчинення в умовах воєнного стану, ризик здійснення тиску на свідків нівелюється, і є таким, що не має реального підтвердження та підґрунтя.

На переконання захисника, саме такі дії ОСОБА_6 вказують на виключне дотримання процесуальних прав та обов`язків, та відповідно можливість забезпечення виконання процесуальних обов`язків без додаткового примусу у вигляді найсуворішого запобіжного заходу.

Ухвала слідчого не містить посилань на обов`язкову складову «неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», що вказує на те, що така можливість навіть не розглядалась. При цьому, захисник посилається на те, що ОСОБА_6 є діючим офіцером з числа старшого офіцерського складу ЗСУ, приймав безпосередню участь у бойових діях під час проведення АТО на сході країни, на фоні позитивних службових характеристик, численних відзнак та подяк, жодного разу не притягувався до будь-якої в тому числі й кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки.

Захисник вважає, що наведені характеризуючі відомості щодо ОСОБА_6 знижують навіть гіпотетичні ризики кримінального провадження настільки, що мають переконати будь-якого «стороннього спостерігача» (або незалежний суд) у можливості забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу домашнього арешту, або ж визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Заслухавши доповідача, захисників підозрюваного та самого підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, вказали про незаконність затримання ОСОБА_6 , необгрунтованість пред`явленої за ч. 1 ст. 114-1 КК України підозри, порушення підслідності кримінального провадження, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , обставини їх вчинення та предмет злочинного посягання, особу підозрюваного та наявність обґрунтованих ризиків його можливої неналежної процесуальної поведінки, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження, ОСОБА_6 підозрюється у тому, що будучи військовослужбовцем та маючи старше офіцерське звання (підполковник), проходячи військову службу за контрактом на посаді командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), діючи за попередньою змовою із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в період з 02.11.2024 по 01.03.2025 списали та викрали дизельне пальне з військової частини на загальну суму 1 757 908,96 грн., чим створили перешкоди, перепони в діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, що впливає на створення суспільно-небезпечних наслідків у вигляді ослаблення обороноздатності та підриву боєготовності Збройних Сил України при відсічі збройної агресії рф проти України.

За даним фактом слідчим відділом Управління СБУ в Чернігівській області 23 вересня 2024 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000512, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України.

12 серпня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України.

У цей же день, у порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, ОСОБА_6 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 615 КПК України, у разі введення воєнного стану та якщо наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені статтею 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, - уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати таку особу.

Найпоширенішою законною підставою для позбавлення волі, без сумніву, є те, що особа обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, що узгоджується і з положеннями Європейської конвенції. При цьому, задля забезпечення прав і свобод затриманої особи, законодавцем визначено, що с трок затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати строк, визначений статтею 211 КПК України.

За таких підстав, після вручення ОСОБА_6 підозри, відповідно до якої останній підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, з огляду на займану ним посаду, стадію досудового розслідування, кількість підозрюваних у даному провадженні, які перебували у безпосередньому підпорядкуванні ОСОБА_6 та, частина з яких станом на 12 серпня 2025 року вже перебували під вартою, тобто підозрюваний усвідомлював можливі наслідки вручення йому підозри та мав не тільки підстави, але й реальні можливості для того, щоб ухилитися від органу досудового розслідування та суду до вирішення питання про застосування щодо нього запобіжного заходу слідчим суддею, у зв`язку з чим уповноважена особа органу досудового розслідування мала всі законні підстави для затримання ОСОБА_6 .

Більш того, слідчий у визначений законодавцем строк звернувся з відповідним клопотанням до слідчого судді про вирішення питання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу, в той час, як затриманий не був обмежений у праві доступу до правової допомоги.

За таких підстав, необґрунтованими є твердження сторони захисту про незаконність затримання ОСОБА_6 , тому вони не приймаються до уваги колегією суддів, як підстава для скасування оскаржуваної ухвали.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

Право сторони захисту на оскарження законності оголошення підозри, її обґрунтованості, вмотивованості врученого повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, дотримання чи порушення порядку його вручення, тощо законодавцем закріплено в пункті 16 ч. 3 ст. 42 та пункті 10 частини 1 статті 303 КК України.

У даному конкретному провадженні слідчим суддею докази оцінюються лише з огляду на те, що вони підтверджують ймовірність того, що підозрюваним можливо вчинене кримінальне правопорушення. Встановлення фактичних обставин для підтвердження цих доказів є наступним етапом досудового розслідування та судового розгляду.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів судового провадження вбачається, що в рамках проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, за які, у разі визнання його винуватим, йому загрожує покарання до 15 років позбавлення волі, отже, обґрунтованим є ризик того, що відчуваючи страх та невідворотність можливого покарання, підозрюваний може змінити місце проживання з метою ухилення від органу досудового слідства та суду.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обумовлений тим, що на даний час досудовим розслідуванням не виявлено грошові кошти, які передавались учасникам кримінального провадження (підозрюваним) за продаж дизельного пального.

Ризик незаконно впливати свідків обґрунтовується тим, що підозрюваний може вплинути на свідків, які проходили військову службу під його безпосереднім керівництвом та є його підлеглими, та які на даний час надали викривальні показання щодо інших учасників кримінального провадження, при тому, що може впливати й на інших осіб, які можуть бути допитані як свідки, коли яких на даний час встановлюється.

Більш того, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Ризик продовжити вчинення кримінального правопорушення обумовлений характером кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , оскільки підозрюється у тому, що будучи командиром військової частини НОМЕР_1 , за попередньою змовою групою осіб здійснив викрадення військового майна (палива) в умовах воєнного стану, тому може продовжувати формувати надлишки паливно-мастильних матеріалів з метою їх подальшого збуту або ж приховування наслідків злочинів, у вчиненні яких він підозрюється.

При цьому, зміст розмов ОСОБА_6 , які зафіксовані у протоколах негласних слідчих (розшукових) дій, вказують на те, що після проведення затримання перших підозрюваних в рамках досудового розслідування цього кримінального провадження, ним вживались заходи щодо вироблення загальної стратегії з метою приховування слідів кримінальних правопорушень, що свідчить про обґрунтованість заявлених стороною обвинувачення ризиків та неможливість їм запобігти, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, як про це просить захисник.

Безпідставними є доводи захисника в тій частині, що слідчим суддею не були враховані дані щодо особи підозрюваного, наведені стороною захисту, оскільки це суперечить мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

Зокрема, слідчим суддею, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім даних про суворість покарання, передбаченого за злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , характер вчинених протиправних діянь та спосіб вчинення - викрадення військового майна, що вчинено в умовах воєнного стану військовою службовою особою, врахував дані про особу підозрюваного, який має старше офіцерське звання й проходить військову службу за контрактом, вік підозрюваного, відомості щодо бойових заслуг та нагород, його сімейний і матеріальний стан, ризики, які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому висновок слідчим суддею зроблено в результаті аналізу сукупності даних про обставини вчинених кримінальних правопорушень, відомостей про особу підозрюваного, а також оцінки доводів не лише сторони обвинувачення, а й сторони захисту.

Наведені захисником обставини про наявність постійного місця проживання, родини та даних, що позитивно характеризують особу підозрюваного не є тими обставинами, які гарантуватимуть дотримання ОСОБА_6 належної процесуальної поведінки та виконання всіх покладених на нього обов`язків, як помилково вважає захисник.

Саме проходження військової служби, високе офіцерське звання та займана посада, з огляду на розуміння настання негативних наслідків для Держави та її громадян в разі окупації ворожими військами, усвідомлення нестачі військовослужбовців, мало б спонукати підозрюваного діяти виключно в інтересах країни та забезпечення належної підготовки військовослужбовців, берегти військове майно (паливо), яке вкрай необхідне для захисту Держави та виконання не тільки навчальних, а й бойових завдань. При тому, що облаштування побуту військовослужбовців в розташуванні військової частини, на які посилається захисник, як на об`єкт куди були витрачені грошові кошти підозрюваним, є не менш важливим ніж паливо, якого в незаконний спосіб позбулася військова частина.

Фактично перебуваючи в тиловій частині, ОСОБА_6 підозрюється у розкраданні палива, що впливало на підготовку військовослужбовців, які будучи не належно підготовленими наражали на небезпеку не тільки себе, а й ставили під загрозу виконання поставлених перед ними бойових завдань, що негативно могло відобразитись на захисті кордонів нашої країни військовослужбовцями тих військових частин, які на відміну від підозрюваного перебувають на лінії вогневого ураження військами російської федерації.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду не було встановлено достатніх підстав вважати, що інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі буде здатний забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , при тому, що положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України, визначено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114 - 2, 258-258 - 6, 260, 261, 437-442 - 1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Положення цієї частини статті 176 КПК України, відповідно до рішення Конституційного Суду № 7-р(II)/2024 від 19.06.2024 є діючими, не визнані неконституційними, а отже, є обов`язковими для суддів всіх інстанцій, що виключає обов`язок слідчого судді вирішувати питання про можливість застосування до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, за умови обґрунтованості пред`явленої підозри та доведеності наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності всі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Щодо вимоги захисника про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до змісту чинної редакції абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109114-2, 258258-6, 260, 261, 402405, 407, 408, 429, 437442 КК України.

Отже, вказавши, що суд має право не визначати розмір застави, законодавець відніс можливість визначення розміру застави у кримінальних провадженнях щодо злочинів певних категорій до дискреційних повноважень суду.

Питання порушення правил підслідності кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть визнання доказів недопустимими, не можуть бути предметом розгляду під час оцінки правильності обрання запобіжного заходу. Ці питання вирішує суд під час розгляду обвинувального акту щодо особи, вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність предявленого обвинувачення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 серпня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18