Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3744/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/308/25
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представників

власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №296/3744/25 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 14.04.2025,

в с т а н о в и в:

зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Житомирській області підполковника поліції ОСОБА_10 , погоджене прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_11 , поданого в межах кримінального провадження №0000551 від 02.12.2024 про арешт майна.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить скасувати вище зазначену ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 , накласти арешт на пошкоджену ліву блокфару автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON», три прозорі пластикові уламки з передньої лівої блокфари автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON», решітку радіатора автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON» та мобільний телефон ОСОБА_12 «SAMSUNG GALAXY А16», які були вилучені 08.04.2025 в ході обшуку володіння за адресою: АДРЕСА_1 , та позбавити власника або будь-яких осіб права на відчуження, розпорядження та користування ним.

При цьому, зазначає, що слідчим суддею не враховано, що вище зазначені предмети можуть містити на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, є необхідними об`єктами дослідження для проведення відповідних експертиз з метою підтвердження чи спростування причетності особи до вчинення злочину. Наголошує, що метою проведення обшуку було саме відшукання уламків та пошкоджених частин автомобіля, мобільного телефону і саме ці предмети і було знайдено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 . Рахує, що відмова суду в накладені арешту на вилучене під час обшуку майно нівелює мету та результати проведення вказаної слідчої дії, дозвіл на яку надано слідчим суддею. Вважає, що вилучені під час обшуку предмети можуть містити сліди вчинення злочину, і вказаний факт підлягає перевірці в ході досудового розслідування. Крім того, повернення речових доказів може негативно вплинути на всебічність, повноту та неупередженість проведення досудового розслідування, оскільки власник може вжити заходи, спрямовані на приховування, спотворення або знищення речових доказів з метою перешкоджання органу досудового розслідування у повному встановленні обставин вчинення кримінальних правопорушень.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора представники власника майна адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вважають її безпідставною, просять залишити її без задоволення, а рішення слідчого судді законним залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, заперечення представників власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

В свою чергу, відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Як встановлено судом апеляційної інстанції за результатами перевірки матеріалів провадження, ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею не дотримано.

Як убачається з матеріалів судового провадження №296/3744/25 (а.п.1-4), в провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000551 від 02.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Згідно змісту клопотання слідчого, 24.11.2024 у період часу з 06 год. 15 хв. по 06 год. 40 хв. водій невстановленого автомобіля рухаючись по автодорозі між с.Осівці та смт.Брусилів Житомирського району Житомирської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , яка від отриманих травм загинула. Водій на причетному до ДТП транспортному засобі з місця пригоди зник.

У ході проведення досудового розслідування та оперативно-розшукових заходів встановлено, що до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинула пішохід ОСОБА_13 , може бути причетний ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який міг здійснити наїзд на потерпілу автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За указаним фактом 02.12.2024 СВ ВП № 2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області внесені відомості до ЄРДР за №0000551 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України з додатковою відміткою щодо кваліфікації «зниклий безвісти».

11.03.2025 процесуальним прокурором у зазначеному кримінальному провадженні кримінальне правопорушення перекваліфіковане з ч.1 ст.115 на ч.2 ст.286 КК України.

08.04.2025 на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 18.03.2025 проведено обшук володіння за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого виявлено та вилучено пошкоджену ліву блокфару автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON», три прозорі пластикові уламки з передньої лівої блокфари автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON», решітку радіатора автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON» та мобільний телефон ОСОБА_12 «SAMSUNG GALAXY Al6», які мають значення для кримінального провадження та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час досудового розслідування.

Постановою слідчого від 08 квітня 2025 року вилучені об`єкти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000551.

30.09.2024 вертаючись до суду з клопотанням, старший слідчий в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 просив накласти арешт на вище зазначене майно вилучене 08.04.2025 в ході проведення обшуку володіння за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_12 , за результатами судового розгляду якого слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При цьому, згідно оскаржуваного рішення, слідчий суддя прийшов до висновку, що органом досудового розслідування не доведена виправданість у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції вважає такі висновки слідчого судді помилковими, оскільки, майно, яке зазначене в клопотанні, об`єктивно підпадає під ознаки майна, передбаченого статтею 98 КПК України, відповідно до тієї фабули, яка зазначена у витягу з ЄРДР у вказаному кримінальному провадженні і ці обставини доведено доданими до клопотання доказами, а відтак існують реальні підстави для накладення арешту на все майно, з метою збереження і використання як доказів у кримінальному провадженні.

Крім того, як вважає апеляційний суд, підстави накладання арешту на майно наведені органом досудового розслідування є цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання про накладення арешту документами на підтвердження того, що обмеження прав власника ( ОСОБА_12 ) співвідносяться із обставинами кримінального провадження, а тому є належні (відповідні) передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для їх арешту.

На думку суду апеляційної інстанції, є достатні підстави вважати, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає вимогам ст.170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні.

Обґрунтованих підстав вважати, що накладення арешту на майно (пошкоджена ліва блокфару автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON», три прозорі пластикові уламки з передньої лівої блокфари автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON», решітка радіатора автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON» та мобільний телефон ОСОБА_12 «SAMSUNG GALAXY А16»), в даному випадку, може бути незаконним, на що посилається слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, судом апеляційної інстанції за результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження, не встановлено.

В свою чергу, у відповідності до матеріалів провадження №296/3744/25, 02.12.2024 СВ ВП №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області внесене до ЄРДР за №0000551 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України з додатковою відміткою щодо кваліфікації «зниклий безвісти». 06.03.2025 труп ОСОБА_13 виявлено в кюветі автодороги між с.Осівці та селищем Брусилів, в напрямку селища Брусилів з тілесними ушкодженнями характерними для ДТП (витяг з ЄРДР, а.п.5).

Постановою заступника начальника СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_14 про здійснення досудового розслідування слідчою групою від 10.03.2025 (а.п.18), в кримінальному провадженні №0000551 від 02.12.2024 створена відповідна група слідчих для подальшого досудового розслідування цього провадження.

Знову ж таки, постановою першого заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_15 від 10.03.2025 (а.п.19) визначено групу прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у кримінальному провадженні №0000551 від 02.12.2024.

11.03.2025 процесуальним прокурором у зазначеному кримінальному провадженні кримінальне правопорушення перекваліфіковане з ч.1 ст.115 на ч.2 ст.286 КК України.

При цьому, постанова заступника начальника СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_14 про здійснення досудового розслідування слідчою групою від 10.03.2025 (а.п.18) та постанова першого заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_15 від 10.03.2025 (а.п.19) визначено групу прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у кримінальному провадженні, дійсно постановлені у провадженні №0000551 від 02.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченому ч.1 ст.115 КК України, а не за ч.2 ст.286 КК України, на чому наголошують представника власника майна.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу, що обов`язкового створення нової групу слідчих та групи прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у кримінальному провадженні, за умови перекваліфікації кримінального діяння, як то відбулося в даному випадку, не передбачено нормами кримінального процесуального законодавства.

Посилання слідчого судді на відсутність доказів перекваліфікації кримінального правопорушення (постанова прокурора), за врахуванням вище зазначених процесуальних документів, об`єктивно не спростовує правових підстав для накладання арешту на майно. Більш того, вилученні речі (пошкоджені блокфари та решітка радіатора автомобіля) явно можуть бути пов`язаними з правою кваліфікацією за ч.2 ст.286 КК України, в межах якої і подано клопотання органом досудового розслідування. Вилучені в ході обшуку речі відповідають ознакам та властивостям речових доказів - могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення та містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, апеляційний суд вважає безпідставними і висновки слідчого судді прі відмові в задоволенні клопотання слідчого, з посиланням на те, що ОСОБА_12 не оголошено про підозру в межах кримінального провадження №0000551 від 02.12.2024, як і не доведено його причетність до вчинення кримінального правопорушення.

В даному випадку, апеляційний суд бере до уваги фактично доведене співвідношення встановлених обставин кримінального провадження, одночасно звертає увагу на норми ч.3 ст.170 КПК України, згідно яких у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

В свою чергу, факт добровільного надання ОСОБА_12 запчастин автомобіля під час проведення обшуку, на думку апеляційного суду не є визначальним, що нівелює потребу в накладанні арешту на майно.

Крім того, висновок слідчого судді щодо вилученого мобільного телефону, з беззаперечним встановленням факту відношення цього телефону до вчинення кримінального правопорушення, як і відсутність на ньому інформації, яка може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є явно передчасними, такими що можуть бути перевіреними відповідними заходами досудового розслідування (експертно-слідчим шляхом).

Таким чином, апеляційний суд за результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження №296/3744/25 та встановлених фактичних обставин кримінального провадження, знаходить слушними апеляційні посилання прокурора на необхідність накладання арешту на майно, яке було вилучено 08.04.2025 в ході обшуку володіння за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування.

З огляду на зазначене, як вважає апеляційний суд, доводи та підстави накладання арешту на майно викладені в клопотанні слідчого, цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання про накладення арешту документами на підтвердження того, що обмеження прав власника співвідносяться із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для їх арешту.

При цьому, накладення арешту на майно, на думку апеляційного суду в даному випадку жодним чином не порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Отже, з урахуванням наведеного, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати, з постановленням апеляційним судом свого рішення, яким слід накласти арешт на речі, які були вилучені 08.04.2025 в ході обшуку володіння за адресою: АДРЕСА_1 , та позбавити власника або будь-яких осіб права на відчуження, розпорядження та користування ними.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 14.04.2025, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Житомирській області підполковника поліції ОСОБА_10 , поданого в межах кримінального провадження №0000551 від 02.12.2024 про арешт майна, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Житомирській області підполковника поліції ОСОБА_10 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на пошкоджену ліву блокфару автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON», три прозорі пластикові уламки з передньої лівої блокфари автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON», решітку радіатора автомобіля «MITSUBISHI PAJERO WAGON» та мобільний телефон ОСОБА_12 «SAMSUNG GALAXY А16», які були вилучені 08.04.2025 в ході обшуку володіння за адресою: АДРЕСА_1 , та позбавити власника або будь-яких осіб права на відчуження, розпорядження та користування ними.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :