ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2448/25 Справа № 189/735/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Шостка, Сумської області, з середньою освітою, одруженого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, на посаді навідника 2 артилерійського відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_7 під вартою до 24 серпня 2025 року включно.

Визначено ОСОБА_7 альтернативну заставу у 60 (шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 181 680,00 грн. (сто вісімдесят одну тисячу шістсот вісімдесят гривень 00 коп.).

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованого злочину, за який передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того судом взято до уваги, що ризики, зазначені прокурором як підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати, а інший більш м`який запобіжний захід, крім застави у визначеному розмірі, не забезпечить належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити застосований розмір застави у межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 60 560,00 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень).

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що ухвала Покровського районного суду Дніпропетровської області є необґрунтованою, постановлена з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги недоведеність заявлених ризиків, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів здійснення ОСОБА_7 спроб переховування, впливу на свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вказує, що розмір застави є непомірним для ОСОБА_7 , який на даний час потребує медичної допомоги в умовах медичного закладу.

Сторони кримінального провадження в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились. Враховуючи, що участь останніх в апеляційному розгляді є не обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе з метою дотримання розумних строків розгляду справи, на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України, проводити судовий розгляд без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні Покровського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002767 від 24.02.2025 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Перевіривши з урахуванням доводів апеляційної скарги представлені матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які зумовлюють продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення достатнім для продовження запобіжного заходу підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого кримінального правопорушення.

В даному випадку, на думку колегії суддів, обвинувачення не є вочевидь безпідставним, а причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину є достатньо вірогідною для вирішення питання про продовження запобіжного заходу.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, а саме переховування.

Крім того колегією суддів враховується, що обвинувачений ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а саме у відкритій відмові виконати наказ командира у бойовій обстановці, що дозволяє грунтовно припускати, що останній може вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі пов`язані із проходженням військової служби.

Отже доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК, та відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.).

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Належить зазначити, що судом були належним чином враховані обставини, на які вказує захист, а саме позитивні характеризуючі відомості про особу обвинуваченого, тривалість тримання його під вартою, зменшення вагомості ризиків із плином часу, та встановлено оскарженою ухвалою альтернативну заставу у розмірі, меншому від максимального для злочинів відповідного ступеня тяжкості.

Доводи апелянта стосовно надмірності розміру призначеної ОСОБА_7 застави, що дорівнює 181 680, 00 грин. (сто вісімдесят одну тисячу шістсот вісімдесят гривень 00 коп.), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки висновки суду про необхідність визначення саме такого розміру застави ґрунтуються на відомостях про фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та особу підозрюваного.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Положеннями ч. 5 ст. 182 КПК України визначено, що застава щодо особи, підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні тяжкого злочину, визначається у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на нього обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням відомостей про його особу та обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж продовження тримання його під вартою, з визначенням розміру альтернативної застави, що складає 181 680, 00 грн. (сто вісімдесят одну тисячу шістсот вісімдесят гривень 00 коп.).

Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують, оскільки вони не містять нових відомостей, істотних для питання, що вирішується, та полягають у тенденційній переоцінці обставин, які були відомі суду першої інстанції та враховані достатньою мірою.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4