печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 від 17.12.2024 про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0001171 від 17.07.2023,

УСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга захисника підозрюваної ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 від 17.12.2024 про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0001171 від 17.07.2023.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що вона звернулася до ГСУ НП України з клопотанням від 16.12.2024 про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, однак постановою слідчого від 17.12.2024 у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено. Особа, яка подала скаргу, вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню як наслідок її незаконності та необґрунтованості.

У судове засідання особа, яка подала скаргу, не з`явилася, про місце і час розгляду провадження повідомлена належним чином. Адвокат ОСОБА_4 подала до суду клопотання про розгляд скарги у її відсутності, вимоги скарги підтримує, просить задовольнити.

У судове засідання слідчий, процесуальне рішення якого являється предметом оскарження, не з`явилася, про місце і час розгляду скарги повідомлена належним чином, заяви, клопотання або письмові заперечення не були подані, про причини неявки суду не повідомлено.

Згідно з частиною четвертою статті 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Частиною третьою статті 306 КПК України передбачено, що відсутність дізнавача, слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону, враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов такого висновку.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності дізнавача, слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Відповідно до статті 221 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається.

У постанові Верховного Суду України від 30.11.2017 у справі № 5-272кс(15) зазначається, що «особливістю кримінальних процесуальних норм, на відміну від, наприклад, кримінально-правових, є те, що їхні структурні елементи (гіпотеза, диспозиція, санкція) у переважній більшості випадків не зосереджені в одній статті КПК, а окремо викладені законодавцем у різних статтях, іноді навіть розділах, КПК України, а отже, зміст окремої норми може бути виявлено лише шляхом системного тлумачення положень КПК».

Відповідно до положень пункту 19 частини першої статті 3 КПК України стороною захисту у кримінальному провадженні є, зокрема, підозрюваний, його захисники та законні представники.

Згідно з пунктом 14 частини третьої статті 42 КПК України підозрюваний має право ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 цього Кодексу.

Статтею 45 КПК України передбачено, що захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного. Відповідно до частини четвертої статті 46 КПК України захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 цього Кодексу, слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.

Виходячи з системного аналізу вищевказаних статей, сторона захисту наділена правом на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у порядку статті 221 КПК України.

Як убачається з матеріалів скарги, ГСУ НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001171 від 17.07.2023.

На адресу ГСУ НП України надійшло клопотання захисника підозрюваної ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 від 16.12.2024 у кримінальному провадженні № 0001171 від 17.07.2023, у якому остання просить надати для ознайомлення матеріали кримінального провадження № 0001171.

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_5 від 17.12.2024 відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

Відповідно до статті 2 КПК України завданням кримінального провадження є у тому числі охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення повного розслідування, з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України, частини п`ятої статті 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою.

Вичерпний перелік підстав для відмови у задоволенні клопотання потерпілого законодавством передбачено у статті 221 КПК України.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 110, частини другої статті 220 КПК України постанова, крім змісту обставин, які є підставами для її прийняття, має містити мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Всупереч вказаній нормі оскаржувана постанова слідчого від 17.12.2024 не відповідає вимогам, встановленим частиною п`ятою статті 110 КПК України, є невмотивованою, оскільки в ній відсутній зміст обставин, які є підставами для винесення постанови, мотиви постановлення такого процесуального рішення.

Як убачається, у клопотанні, яке подано слідчому, захисник підозрюваної ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 просить надати для ознайомлення матеріали кримінального провадження № 0001171 від 17.07.2023, натомість слідчий у мотивувальній частині постанови обґрунтовує відмову тим, що 02.12.2024 підозрюваній ОСОБА_3 та її захиснику адвокату ОСОБА_4 вручено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою разом з додатками, які містили копії матеріалів вказаного кримінального провадження, якими обґрунтовуються доводи викладені у клопотанні. Таким чином, захиснику адвокату ОСОБА_4 надано для ознайомлення матеріали кримінального провадження № 0001171, відтак, на даному етапі досудового розслідування підозрюваній ОСОБА_3 та її захиснику ОСОБА_4 надано матеріли кримінального провадження №0001171, за виключенням матеріалів ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Тому слідчий суддя дійшов висновку, що дана постанова підлягає скасуванню через її недоведеність та необґрунтованість, зокрема, не вказано, які документи кримінального провадження не можливо надати на ознайомлення та з яких причин.

При цьому, важливим є дотримання процесуальної самостійності слідчого, встановленої частиною п`ятою статті 40 КПК України, згідно з якою слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Таким чином, зобов`язання слідчого надати матеріали досудового розслідування для ознайомлення наразі може бути розцінене як втручання в його діяльність, адже слідчому судді не відомі підстави як для можливості надання запитуваних матеріалів для ознайомлення, так і підстави їх ненадання, оскільки такі не наведені в оскаржуваній постанові, що унеможливлює їх оцінку слідчим суддею.

Як зазначено у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 у справі № 370/2316/18 (провадження № 51 - 9929 км 18), за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 10 КПК України не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних чи інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, громадянства, освіти, роду занять, а також за мовними або іншими ознаками, що є принципом рівність перед законом і судом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що є принципом змагальності сторін.

Керуючись статтями 2, 3, 7, 9, 10, 26, 40, 42, 45, 46, 56, 110, 220, 221, 303, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Постанову старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 від 17.12.2024 про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0001171 від 17.07.2023 скасувати.

У задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1