ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2226/25 Справа № 192/873/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеокоференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року про відмову у переведенні засудженого ОСОБА_7 до приміщення камерного типу,-

В С Т А Н О В И Л А :

09 квітня 2025 року до Солонянського районного суду Дніпропетровської області звернувся начальник ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» із клопотанням, в якому просив перевести до приміщення камерного типу установи строком на 2 місяці засудженого ОСОБА_7 відповідно до ст. 132 КВК України.

Оскаржуваною ухвалою суду у задоволенні клопотання керівника установи відбування покарання відмовлено.

Мотивуючи своє рішення суд послався на те, що Солонянським районним судом Дніпропетровської області від 01.04.2025 вже було відмовлено у задоволенні такого клопотання керівника установи, а також суд послався на погане самопочуття засудженого ОСОБА_7 при відмові від двогодинного залучення до робіт з благоустрою колонії, а тому судом було констатовано, що в судовому засіданні не знайшов своє підтвердження факт порушення засудженим режиму утримання і тому підстав для застосування до засудженого стягнення немає.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції у звязку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що за час відбування покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» засуджений ОСОБА_7 характеризується негативно, систематично порушує встановлений порядок відбування покарання, за що на нього було накладено 15 дисциплінарних стягнень. Із засудженим ОСОБА_7 неодноразово проводились заходи виховного характеру, спрямовані на формування у нього правомірної поведінки і стимулювання становлення на життєву позицію, яка відповідає соціальним нормам, але він належних висновків не зробив та вперто не бажає ставати на шлях виправлення. Застосовані до засудженого ОСОБА_7 заходи виховного та дисциплінарного впливу виявилися безуспішними і він знову допустив порушення режиму відбування покарання.

Так 03.04.2025 близько 09.45 год. засуджений ОСОБА_7 відмовився вийти на чергування для проведення робіт з благоустрою колонії, а саме відмовився підмести підлогу в спальному приміщені відділення СПС №7, що вказує на невиконання засудженим обов`язку, визначеному ч.3 ст.107, ч.5 ст.118 КВК України та ч.2 підрозділу II Основні правила та обов`язки засуджених в установах виконання покарань Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань щодо залучення без оплати праці до робіт з благоустрою колонії і прилеглих до неї територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених. Мотивом невиконання даного обов`язку є внутрішні переконання засудженого, який прагне підтримувати та поширювати традиції злочинного світу та не намагається довести своє виправлення в період відбування покарання, причиною психологічна установка особи на протиправну поведінку.

Апелянт вважає безпідставним та неприпустимим посилання суду на те, що Солонянським районним судом Дніпропетровської області від 01.04.2025 вже було відмовлено у задоволенні такого клопотання керівника установи. Аргументує тим, що такі висновки суду суперечать вимогам ст.84 КПК України, оскільки, як встановлено з ухвали суду від 01.04.2025 ( справа № 192/675/25 ), судом було відмовлено у задоволенні клопотання за вчинене засудженим ОСОБА_7 порушення у березні 2025 року, тоді як у даній справі № 192/873/25 розглядалося питання про поміщення засудженого до ПКТ за відмову виконувати законні вимоги адміністрації установи 03 квітня 2025 року.

Також прокурор не погоджується з висновками суду про погане самопочуття засудженого ОСОБА_7 , як поважну причину відмови ним вийти на чергування для проведення робіт з благоустрою колонії та посилається на покази допитаного у суді завідувача медичною частини №21 ОСОБА_10 , який у судовому засідання дав покази про те, що 03.04.2025 оглядав засудженого ОСОБА_7 на предмет можливості виконувати запропоновані роботи прибирання приміщення та при огляді було встановлено, що той може прибирати приміщення, а також може утримуватися в ПКТ. Однак суд безпідставно не взяв до уваги ці показання.

Крім того, як зауважує апелянт, суд першої інстанції не надав належної оцінки іншим доказам, на які посилався в ухвалі, а саме рапорти, акти, пояснення та інше.

З урахуванням вищенаведеного прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання начальника ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» про переведення до приміщення камерного типу установи строком на 2 місяці засудженого ОСОБА_7 відповідно до ст. 132 КВК України.

Представник представника СВК-21 ОСОБА_11 до апеляційного суду не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, але його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст. 405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити в повному обсязі, вислухавши думку засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог сторони обвинувачення та просили залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначених вимог закону судом першої інстанції не дотримано виходячи з наступного.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання начальника ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» про переведення до приміщення камерного типу установи строком на 2 місяці засудженого ОСОБА_7 відповідно до ст.132 КВК України, суд послався на те, що Солонянським районним судом Дніпропетровської області від 01.04.2025 вже було відмовлено у задоволенні такого клопотання керівника установи, а також на погане самопочуття засудженого ОСОБА_7 , як поважну причину відмови ним вийти на чергування для проведення робіт з благоустрою колонії.

З такими висновками не погоджується суд апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.3 ст.107 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі- КВК) засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Згідно ч.5 ст.118 КВК засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством.

До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.

За невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення, зокрема переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців (ч.1 ст.132 КВК).

При цьому, як зазначено ч.9 ст.134 КВК, стягнення у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) накладається в разі безуспішного застосування інших заходів впливу.

Як убачається з матеріалів даної справи засуджений ОСОБА_7 за останньою судимістю знаходиться в місцях позбавлення волі з 14.12.2022, характеризується негативно, систематично порушує встановлений порядок відбування покарання, неодноразово допускав порушення режиму відбування покарання, за що на нього було накладено 15 дисциплінарних стягнень. Із засудженим неодноразово проводились заходи виховного характеру, спрямовані на формування у нього правомірної поведінки і стимулювання становлення на життєву позицію, яка відповідає соціальним нормам, але він належних висновків не зробив та вперто не бажає ставати на шлях виправлення. Застосовані до засудженого заходи виховного та дисциплінарного впливу виявились безуспішними, і він знову допустив порушення режиму відбування покарання, 03.04.2025 близько 09 год 45 хв засуджений відмовився вийти на чергування для проведення робіт із благоустрою колонії, а саме відмовився підмести підлогу в спальному приміщенні відділення СПС № 7. Дії засудженого є невиконанням обов`язку, визначеного у ч. 3 ст. 107, ч. 5 ст. 118 КВК України та ч. 2 підрозділу ІІ «Основні права та обов`язки засуджених в установах виконання покарань» Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань щодо залучення без оплати праці до робіт з благоустрою колонії і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених. Мотивом невиконання даного обов`язку є внутрішні переконання засудженого, який прагне підтримувати та поширювати традиції злочинного світу та не намагається довести своє виправлення у період відбування покарання, причиною психологічна установка особи на протиправну поведінку.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі та дослідженими під час апеляційного розгляду письмовими доказами, зокрема:

- рапортами в.о. начальника відділення СПС №7 ОСОБА_12 та ст. о/у ОВ ДУ СВК-21 ОСОБА_13 від 03.04.2025 про те, що 03 квітня 2025 року близько 09.45 год. засуджений ОСОБА_7 двічі відмовився приступити до виконання 2-х годинного залучення до робіт з благоустрою колонії, посилаючись на своє погане самопочуття (а.с.7,9);

- актом про відмову засудженого ОСОБА_7 від відмови від 2-х годинного залучення до робіт з благоустрою установи, а саме підмести підлогу в спальному приміщенні відділення СПС №7 згідно графіку залучення засуджених до робіт на квітень 2025 року (а.с.11-13);

- протоколом засідання дисциплінарної комісії ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» від 09.04.2025 (а.с.2) та рішенням цієї комісії (а.с.3) про доцільність застосування до засудженого ОСОБА_7 дисциплінарного стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу.

Відповідно до характеристики (а.с.4) та довідки про заохочення та стягнення (а.с.5) засуджений ОСОБА_7 протягом серпня 2024 року березня 2025 року має 15 стягнень, у т.ч. тричі був поміщений до ДІЗО. При цьому заохочень засуджений не має.

Згідно наявних у справі медичних висновків засуджений ОСОБА_7 має захворювання на бронхіальну астму легкого ступеню. Працездатний з працевлаштуванням. Утримуватися в ПКТ може (а.с.46, 57), що було підтверджено під час розгляду справи у суді першої інстанції показами завідувача МЧ-21 ОСОБА_10 .

Отже, на переконання апеляційного суду, сукупність наявних у справі та досліджених доказів свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» та маючи систематичні порушення встановленого порядку відбування покарання, за що на нього було накладено 15 дисциплінарних стягнень, 03.04.2025 близько 09.45 год., навмисно, без наявності поважних причин, відмовився вийти на чергування для проведення робіт з благоустрою колонії, а саме відмовився підмести підлогу в спальному приміщені відділення СПС №7, що свідчить про небажання засудженого ставати на шлях виправлення, про що слушно вказує прокурор в поданій ним апеляційній скарзі.

Колегія суддів погоджується з наведеним у клопотанні начальника ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» доводами про те, що у даному конкретному випадку до засудженого ОСОБА_7 слід застосовувати дисциплінарне стягнення у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців, оскільки вочевидь раніше застосовані до засудженого інші заходи впливу виявилися безуспішними для його виправлення та перевиховання. За станом свого здоров`я засуджений може перебувати в ПКТ.

Суд апеляційної інстанції також вважає аргументованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що посилання місцевого суду на наявність попередньої ухвали Солонянським районним судом Дніпропетровської області від 01.04.2025 (а.с.31), якою вже було відмовлено у задоволенні такого клопотання керівника установи (справа №192/675/25 ), не може бути врахована судом при розгляді клопотання у нашій справі, оскільки згаданим судовим рішенням було відмовлено у задоволенні клопотання за вчинене засудженим ОСОБА_7 порушення у березні 2025 року, тоді як у нашій справі (№192/873/25) розглядається питання про поміщення засудженого до ПКТ за відмову виконувати законні вимоги адміністрації установи 03 квітня 2025 року. Тобто обома судовими рішеннями перевірялися різні фактичні обставини справи і висновки кожного із судових рішень не мають приюдиційного значення одне для одного.

Водночас медичні відомості, які містяться в карточках лікарського огляду засудженого ОСОБА_7 та на які посилався місцевий суд у своєму рішенні (а.с.32-35) датовані пізнішою датою 16.04.2025, аніж інкриміноване ОСОБА_7 порушення порядку відбування покарання, що мало місце - 03.04.2025, та не мають медичних застережень чи заборон щодо можливості залучення засудженого до робіт по благоустрою установи.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшла висновку про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що у свою чергу, згідно п.2 ч.1 ст.409 та п.п.1,2 ч.1 ст.411 КПК, тягне за собою скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою, яка підлягає задоволенню, а ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року такою, що підлягає скасуванню, з ухваленням нової ухвали про задоволення клопотання начальника ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» про переведення до приміщення камерного типу установи строком на 2 місяці засудженого ОСОБА_7 відповідно до ст.132 КВК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 409, 411 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 - задовольнити.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання начальника ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» про переведення до приміщення камерного типу установи строком на 2 місяці засудженого ОСОБА_7 відповідно до ст.132 КВК скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання начальника ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» та перевести засудженого ОСОБА_7 до приміщення камерного типу установи строком на 2 місяці відповідно до ст.132 КВК.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4