Справа № 309/3024/25
Провадження № 1-кс/309/492/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року м. Хуст

Слідчий суддя Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000471 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України про скасування арешту майна ,-

В С Т А Н О В И В:

Адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулася в суд з клопотанням про скасування арешту майна.

Клопотання вмотивовано тим, що ухвалою слідчого судді Хустського районного суду Закарпатської області від 11 липня 2025 року у справі № 309/2491/25 в межах кримінального провадження №0000471, внесеного до ЄРДР 09.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме мобільний телефон марки

IPHONE 11, який упаковано у спеціальний пакет № WAR1884002.

Досудовим розслідування встановлено, що 09.07.2025 о 18:15 за адресою: Хустський район, с. Велятино, прикордонним нарядом за 2000 м. до державного кордону було затримано наступних громадян в тому числі ОСОБА_4 , які мали намір незаконно перетнути ДК України.

09.07.2025 в ході проведення огляду місця події, який проводився у на території прикордонної застави було виявлено та вилучено у ОСОБА_4 мобільний телефон марки IPHONE 11, який упаковано у спеціальний пакет № WAR1884002.

Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 01 серпня 2025 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204-1 ч.2 КУпАП України, і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 11 900 грн. 00 коп.

Станом на сьогодні ОСОБА_4 мобілізований до Збройних

Сил України на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка.

Дотримуючись балансу інтересів досудового слідства та дотримання прав власника майна на його використання, вважають, що подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження є необґрунтованим.

27 липня 2025 року ОСОБА_4 мобілізований до Збройних

Сил України на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується відміткою у військовому квитку.

Накладення арешту шляхом заборони користування та розпоряджання (відчуження) на мобільний телефон не відповідає завданню кримінального провадження, Конвенції та практиці Європейського суду з прав людини, а такий ступінь втручання є невиправданими потребами досудового розслідування.

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у постанові від 15 квітня 2024 року по справі № 554/2506/22 «У разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном». Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист

особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За містом ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики

Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У висновках, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) наголошується, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних та неспростовних презумпцій щодо фактів.

Поряд з цим, у Рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» Судом вказується на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.

ОСОБА_4 не повідомлений про підозру у кримінальному провадженні, в межах якого було накладено арешт.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи» (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенстваправа, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш протиь Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50,

Series A N 98).

Відповідно до приписів п.5 ч.2, ч.4 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати зокрема розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а арешт повинен бути накладений найменш обтяжливий спосіб, який не повинен призводити до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

У своєму клопотанні адвокат просить суд скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Хустського районного суду Закарпатської області від 11 липня 2025 року на мобільний телефон марки IPHONE 11, що належить ОСОБА_4 .

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явилася, надіславши суду заяву про розгляд клопотання у її відсутність .

В судове засідання слідчий СВ Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області не з`явився. На адресу суду від заступника начальника СВ Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд клопотання у його відсутність.

Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

09.07.2025 о 18:15 за адресою: Хустський район, с. Велятино, прикордонним нарядом за 2000 м. до державного кордону було затримано громадян в тому числі ОСОБА_4 , які мали намір незаконно перетнути ДК України.

09.07.2025 в ході проведення огляду місця події, який проводився у на території прикордонної застави було виявлено та вилучено у ОСОБА_4 мобільний телефон марки IPHONE 11, який упаковано у спеціальний пакет № WAR1884002.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 11 липня 2025 року у межах кримінального провадження №0000471 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за кваліфікацією ч. 3 ст. 332 КК України накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на мобільний телефон марки IPHONE 11, який упаковано у спеціальний пакет № WAR1884002 та належить ОСОБА_4 .

Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 01 серпня 2025 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204-1 ч.2 КУпАП України, і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 11 900 грн. 00 коп.

Станом на сьогодні ОСОБА_4 мобілізований до Збройних

Сил України на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень ч.1,2 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено не обґрунтовано.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що ОСОБА_4 не повідомлено про підозру вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, на даний час він мобілізований та проходить військову службу в ЗСУ , а саме у військовій частині НОМЕР_1 , а тому на даний час, на переконання слідчого судді, у застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, а тому слідчий суддя вважає за можливе клопотання адвоката ОСОБА_3 задоволити та скасувати накладений арешт на мобільний телефон.

Керуючись ст. ст.100,170,174 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000471 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України про скасування арешту майна задоволити.

Скасувати арешт, який накладений відповідно до ухвали слідчого судді Хустського районного суду від 11 липня 2025 року на мобільний телефон марки IPHONE 11, який упаковано у спеціальний пакет № WAR1884002 та належить ОСОБА_4 .

Повернути мобільний телефон марки IPHONE 11, який упаковано у спеціальний пакет № WAR1884002, що належить ОСОБА_4 без сплати за зберігання уповноваженій особі ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя

Хустського районного суду: ОСОБА_1