Провадження 1-кс/201/3950/2025
УХВАЛА

Іменем України

17 вересня 2025 року

Слідчий суддя Соборного районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури ОСОБА_4 , про примусове відібрання біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000281, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 лютого 2025 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч.1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло погоджене прокурором клопотання слідчого про примусове відібрання зразків букального епітелію у підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою подальшого проведення молекулярно-генетичної експертизи, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000281 від 21 лютого 2025 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч.1 ст. 263 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що до СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що 21.02.2025 року близько о 02:10 год. невстановлена особа, перебуваючи за адресою м. Дніпро, пр. Героїв, біля буд. 12, шляхом підпалу умисно пошкодила належний заявниці транспортний засіб Toyota Land Cruiser Prado, д.н.з. НОМЕР_1 , 2021 р.в., чорного кольору.

В ході досудового розслідування було встановлено, що причетним до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення може бути гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується показами свідків.

21.06.2025 року слідчим СВ відділу поліції №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , на підставі ухвали слідчого судді Соборного районного суду м. Дніпра від 03.06.2025 року було проведено обшук транспортного засобу CHEVROLET VOLT, cipoгo кольору, 2014 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а також обшук квартири АДРЕСА_3 .

Під час проведення обшуку житла ОСОБА_5 було виявлено та вилучено:

- предмет, що схожий на ручну гранату в пластиковому тубусі, який поміщено до спеціального пакету RAW0054165.

В подальшому предмет, що схожий на ручну гранату було оглянуто за участю старшого інспектора управління вибухо-технічної служби після чого предмет було ідентифіковано як корпус гранати DM-61A1 яку поміщено до спеціального пакету WAR1205613 (разом з пластиковим тубусом) та запал DM82A3 який поміщено до спеціального пакету WAR1205614 (разом з первинним пакуванням та кришкою від пластикового тубусу).

Також, в ході проведення обшуку було вилучено:

- один змив з поверхні запобіжної скоби предмета, схожого на ручну гранату, який поміщено до паперового конверту;

- один змив з поверхні корпусу предмета, схожого на ручну гранату, який поміщено до паперового конверту.

Слідчий зазначав, що натомість, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину за наступних обставин.

У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, ОСОБА_5 маючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, в невстановлений в ході досудового розслідування спосіб придбав запал DM82А3 та корпус гранати DM-61A1. Після чого, ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, почав зберігати запал DM82A3 та корпус гранати DM-61A1 за місцем свого мешкання, а саме в житловій квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Далі, слідчим СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, 21.06.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді за місцем мешкання ОСОБА_5 було виявлено запал DM82А3 та корпус гранати DM-61Al.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 263 КК України, а саме зберігання вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

21.06.2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було повідомлено про підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України а саме: зберігання вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

25.08.2025 року прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра винесена постанова про відібрання біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_5 , а саме букального епітелію особи для проведення молекулярно-генетичної експертизи та порівняння біологічних зразків ОСОБА_5 з отриманими під час обшуку змивами з запалу та корпусу гранати. Але останній в письмові формі відмовився від добровільного надання своїх біологічних зразків.

Відтак, слідчий вказував, що для ефективного проведення досудового розслідування кримінального провадження, для виявлення слідів кримінального правопорушення, а також необхідності призначення та проведення відповідних порівняльних експертних досліджень, необхідно провести відібрання біологічних зразків, а саме відібрати букальний епітелій у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи вищевказане, а також у зв`язку з відмовою ОСОБА_5 добровільно надати букальний епітелій для проведення молекулярно-генетичної експертизи та поміщення ДНК на зберігання, слідчий просив надати дозвіл слідчому СВ ВП № 2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , з можливістю передоручення, організувати проведення примусового відібрання біологічних зразків, а саме: букального епітелію у підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою подальшого проведення молекулярно-генетичної експертизи.

Слідчий в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав, просив його задовольнити, додатково долучив до матеріалів клопотання постанову про продовження строку досудового розслідування від 21.08.2025 року.

Захисник ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву у якій вказувала, що пред`явлена підозра за ст. 263 КК України передбачає інші способи і методи доказування, ніж біологічні зразки. Крім того, Конституцією України заборонено проводити примусове медичне втручання, що також є порушенням положень Конвенції. Також, необхідно врахувати, що такі заходи суперечать положенням ст. 63 Конституції України та права особи на захист. Тому, захисник заперечує проти задоволення клопотання слідчого і просить відмовити в повному обсязі.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам (ст. 28 Конституції України). Право на особисту (тілесну) недоторканність - найважливіше демократичне право, яке отримало правове визнання не тільки на рівні Конституції, а й у міжнародних актах, зокрема, у Загальній декларації прав людини, Міжнародному пакті про громадянські та політичні права, Європейській конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, Декларації про захист всіх осіб від тортур та інших жорстоких, нелюдських чи таких, що принижують гідність видів поводження чи покарання, тощо. Визнання, дотримання і захист прав і свобод людини і громадянина - обов`язок держави та її органів, у тому числі органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Обмеження прав людини може бути здійснено виключно за рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом (ст. 29 Конституції України).

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 КПК України у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею. У випадку, якщо проведення експертизи доручено судом, відібрання зразків для її проведення здійснюється судом або за його дорученням залученим спеціалістом.

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КПК України відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Частиною 5 ст. 132 КПК України встановлено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Крім того, відповідно до правових позицій Європейського Суду з прав людини будь-яка інформація, що стосується існуючого наміру вчинити злочин або вчинюваного злочину, має бути такою, що може бути перевіреною, та державне обвинувачення повинно мати змогу продемонструвати на будь-якій стадії, що в його розпорядженні наявні достатні підстави для проведення оперативного заходу (див. серед інших §§ 38 - 42 рішення у справі Баннікова проти Росії; § 90 рішення у справі Веселов та інші проти Росії; § 49 рішення у справі Ванян проти Росії; § 134 рішення у справі Ванян проти Росії; § 36 рішення у справі Малінінос проти Литви).

У клопотанні слідчого відсутні підтверджуючі аргументи щодо необхідності отримання біологічних зразків, оскільки необхідність відібрання зазначених зразків обґрунтовується лише можливістю їх використання в подальшому для проведення відповідних експертиз та проведення об`єктивного досудового розслідування, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 245 КПК України.

Так, слідчим у клопотанні зазначено, що на даний час сторона обвинувачення вважає за необхідне провести молекулярно-генетичну експертизу для порівняльного дослідження.

Проте, слідчим не долучено до клопотання постанову про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, що позбавляє слідчого суддю дослідити питання, які поставлені експертам.

Статтею 18 КПК України встановлено, що жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення. Кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права. Жодна особа не може бути примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні її близькими родичами чи членами її сім`ї кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

У деяких випадках, у процесі досудового розслідування, надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків суперечить практиці ЄСПЛ. Біологічні зразки в особи вилучаються з метою встановлення причетності її до вчинення злочину, але примусове їх надання суперечитиме положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже право не свідчити проти себе має будь-яка особа.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободі практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи практику та рішення Європейського Суду (справа "Яллох проти Німеччини") доцільно зауважити на тому, що біологічні зразки у особи можуть бути отримані поза її згодою лише тоді, коли метою відібрання таких зразків не є отриманням доказів обвинувачення особи, яка надає такі зразки.

Враховуючи, що орган досудового розслідування просить відібрати біологічні зразки у підозрюваного, який відмовився від добровільного їх надання, з метою призначення порівняльної молекулярно - генетичної експертизи, слідчий суддя вважає, що задоволення такого клопотання порушуватиме основні засади кримінального провадження, встановлені ст. 7 КПК України, в тому числі: законності, свободи від самовикриття, оскільки слідчий не зазначає, що така експертиза потрібна для отримання належного доказу на підтвердження винуватості чи невинуватості підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 25.12.1993 року у справі «Функе проти Франції» зазначив, що не можливо здійснення по відношенню до особи будь - якого примусу з метою надання цією особою доказів, які згодом буде покладено в основу її обвинувачення.

За практикою Європейського суду з прав людини фізична недоторканість особи охоплюється поняттям «приватне життя», що охороняється статтею 8 Конвенції (рішення від 26 березня 1985 року у справі «Х та Y проти Нідерландів») і стосується найбільш інтимних аспектів приватного життя, а обов`язкове медичне втручання, навіть незначне, становить втручання у це право.

Проте, ЄСПЛ допускає можливість здійснення примусового отримання зразків для дослідження, водночас регламентуючи чіткі умови та порядок здійснення такого втручання, наголошуючи, що отримання біологічних зразків можна проводити тільки за розпорядженням уповноваженої на це посадової особи, його може робити тільки акредитований лікар, котрий вправі відмовитися від виконання аналізу з огляду на виняткові причини медичного характеру. Згідно практики ЄСПЛ обов`язковою умовою отримання біологічних зразків є проведення його акредитованим лікарем, оскільки такі маніпуляції потребують спеціальних медичних знань.

Під біологічними зразками для проведення експертизи розуміють різного роду виділення (слина, сперма, клітини епітелію, кров, зразки кісткового мозку, органів тощо). Відомо, що їх примусове відібрання потребує обов`язкового залучення відповідного спеціаліста.

При цьому, необхідно передбачити можливість здійснення примусового відібрання біологічних зразків, які потребують порушення анатомічної цілісності тканин організму за умови отримання попереднього висновку лікаря про можливість здійснення примусового відбору зразків, або проведення судово-медичної експертизи. Виключно за таких умов, отримання біологічних зразків, що потребує порушення анатомічної цілісності тканин організму чи різного роду медичних маніпуляцій може бути визнано виправданим в розумінні практики ЄСПЛ.

З огляду на практику ЄСПЛ, на момент розгляду клопотання про примусове відібрання біологічних зразків, слідчий суддя зобов`язаний переконатись, що така маніпуляція буде безпечною для життя та здоров`я особи. На це наголошено і в рішенні ЄСПЛ у справі «Яллох проти Німеччини», в якому зазначається про необхідність проведення медичного обстеження до моменту примусового відібрання зразків для проведення експертизи.

Відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року, зразки крові у осіб, які проходять у справі, зазвичай повинні відбиратися у зазначених відділеннях. Якщо забір зразків крові проводиться поза відділенням, він повинен проводитися особою, яка володіє даною маніпуляцією.

Однак, матеріали, долучені до клопотання, містять лише постанову прокурора про відібрання зразків для проведення експертизи від 25 серпня 2025 року. Проте, попереднього висновку лікаря про можливість здійснення примусового відбору зразків слідчому судді не надано.

Крім того, у клопотанні слідчого відсутні відомостей про виконання процесуальних дій, з якими законодавство пов`язує можливість вирішення питання про надання дозволу на відбирання біологічних зразків примусово, зокрема, до клопотання не додано матеріалів, які б підтверджували те, що з ОСОБА_5 проводилися процесуальні дії відповідно до правил, передбачених ст. 241 КПК України, зокрема, не додано протокол, який мав бути складений при відібранні біологічних зразків від особи та в якому і мала бути зафіксована відмова особи від добровільного надання біологічних зразків.

У матеріалах міститься лише заяви захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 від 08 вересня 2025 року про відмову від здачі біологічного матеріалу.

Слід також зазначити, що у відповідності до ч. 3 ст. 245 КПК України до компетенції слідчого судді відноситься надання слідчому, прокурору дозволу здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Питання, які порушуються слідчим у клопотання - як то дозвіл на організацію проведення примусового відібрання зразків букального епітелію у підозрюваного, залучення експертів не відносяться до повноважень слідчого судді.

Слідчий суддя не повинен в даному конкретному випадку компенсувати недоліки роботи слідчого відділу та не виконувати вимоги чинного законодавства України, якими встановлені обов`язкові передумови для задоволення відповідних клопотань, за органи досудового розслідування, та формально підходити до розгляду таких клопотань, та приймати рішення про задоволення клопотань слідчого.

Слідчий суддя враховує, що примус є єдиним можливим засобом, що унеможливлює надання оцінки обставинам на які наголошує практика Європейського суду з прав людини та з урахуванням зазначеної практики, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність наданих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.160-166,241,245,309 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання про примусове відібрання біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000281, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 лютого 2025 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч.1 ст. 263 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1