ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , яка подана на ухвалу слідчого судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000097,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 травня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 (м. Кіцмань) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області капітана поліції ОСОБА_8 та застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» терміном 60 діб, тобто до 30 червня 2025 року включно.

Одночасно для забезпечення виконання ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України, визначено їй запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн.

У разі внесення застави покладено на підозрювану ОСОБА_7 окремі обов`язки, які передбачені п. 1-3 ч.5 ст.194 КПК України.

На вказане рішення слідчого судді захисник адвокат ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та обрати підозрюваній більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Уважає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та незаконною.

На думку апелянта, слідчий суддя не розглянув можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

ЄУНСС:718/1191/25

НП:11-сс/822/127/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ст. 309 КПК України Доповідач: ОСОБА_1

Зазначає, що слідчий суддя не врахував те, що ОСОБА_7 на спеціальних обліках не перебуває, має постійне місце проживання, працює по найму, визнала вину, щиро розкаялась.

Стверджує, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не підтверджуються наданими стороною обвинувачення матеріалами справи і не доведені прокурором у судовому засіданні.

До початку апеляційного розгляду підозрювана ОСОБА_7 клопотання про розгляд апеляційної скарги за її участі не подавала, а тому апеляційний розгляд проведено за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та вимоги апеляційної скарги, доводи захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти поданої апеляційної скарги та просив рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить такого.

Положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що зазначені вимоги слідчим суддею дотримані.

Як вбачається із апеляційної скарги, захисником не оскаржується обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яким їй висунуто підозру, а тому колегія суддів, керуючись вимогами ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих обставин, які ніким не оспорені, та вважає висновки слідчого судді у цій частині правильними.

Що стосується встановлених слідчим суддею ризиків, то, на думку колегії суддів, такі обґрунтовано існують.

Так, апеляційним суд погоджується із висновками слідчого судді про існування ризику переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки вона обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, у неї немає постійного джерела доходу.

Оцінюючи існування вказаного ризику, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також існують ризики того, що підозрювана може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_11 ОСОБА_12 , оскільки досудове розслідування на даний час лише розпочато, не проведено всіх запланованих слідчих та процесуальних дій.

Отже, існування вказаних ризиків у сукупності з даними про особу підозрюваної ОСОБА_7 , яка неодружена, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину у період дії на території України воєнного стану, вказують на наявність підстав для застосування щодо неї найсуворішого запобіжного заходу.

Доводи апелянта про те, що слідчим не надано доказів на підтвердження існування ризиків, зазначених у клопотанні, є безпідставними, оскільки ризиком, у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

На переконання колегії суддів, прийняте слідчим суддею не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На думку колегії суддів, більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваної у майбутньому.

Посилання адвоката на те, що ОСОБА_7 не перебуває на спеціальних обліках, має постійне місце проживання, працює по найму, визнала вину, щиро розкаялась, враховані апеляційним судом, проте такі на даний час не свідчать про зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а відтак не можуть бути підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Не допустив слідчий суддя порушень і при визначенні розміру альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, адже саме такий розмір застави обумовлений тим ступенем довіри до підозрюваної, при якому перспектива втрати застави буде для неї необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання нею процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ст. 177 КПК України.

Виходячи з наведеного вище, слідчим суддею ухвалено рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 , яке відповідає вимогам КПК України і не суперечить практиці ЄСПЛ, а тому підстав для його скасування, як про це просить апелянт у поданій ним апеляційній скарзі, немає.

Істотних порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 травня 2025 року про застосовування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3