ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2354/25 Справа № 203/1236/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000723 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Центрального районного суду міста Дніпра від 18 червня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.2 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 серпня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та покласти на нього обов`язки: - не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; - повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; - утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками; - докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що прокурором не доведено ризики та неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Зазначає, що неотримання необхідної медичної допомоги веде до погіршення стану здоров`я обвинуваченого.

Стверджує, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, здобуває вищу освіту, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, у розшуку не перебував.

Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 більше 5 років перебуває під вартою.

Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 18 червня 2025 року ОСОБА_7 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 серпня 2025 року.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може перешкодити встановленню істини у справі, переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, продовжити вчинення кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів.

Від захисника надійшло клопотання про розгляд провадження без його участі, у зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність захисника, проти чого не заперечували обвинувачений та прокурор.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Центрального районного суду міста Дніпра перебуває обвинувальний акт № 0000723 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.2 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 12.01.2020 року до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 18.06.2025 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В правовій позиції, викладеній у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» зауважено, що «національні органи жодного разу не розглядали можливість обрання іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою».

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання прокурора були дотримані не в повному обсязі, оскільки, постановлюючи ухвалу про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, не врахував вимоги, передбачені ч.4 ст.182 КПК України, та не обгрунтував неможливість визначення розміру застави, з урахуванням тривалості перебування обвинуваченого під вартою.

Таким чином, рішення суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалено з порушенням вимог кримінального процесуального закону, що, відповідно до ст. 412 КПК України, є підставою для скасування ухвали та постановлення нової ухвали судом апеляційної інстанції.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.ст. 199, 331 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими.

Так, колегія суддів вважає, що наявний ризик, передбачений п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може:

- переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, при цьому враховується тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також особу обвинуваченого, який офіційно не працює. Окрім того, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема, ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки відповідно до клопотання прокурора на цей час досудовим розслідуванням не встановлено місцезнаходження речових доказів у кримінальному провадженні, а саме: майна, належного потерпілим;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки згідно із клопотанням на цей час не встановлено всіх співучасників обвинуваченого, які причетні до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а тому для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, та встановлені ризики; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки, з огляду на те, що інкриміновані йому злочини, вчинені із застосуванням насильства.

Твердження захисника, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, здобуває вищу освіту, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, у розшуку не перебував, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.

Таким чином, підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Твердження захисника про те, що прокурором не доведено ризики та неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, спростовується наявним в матеріалах провадження клопотанням прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , яке, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідає вимогам п.6 ч.1 ст.183, ч.3 ст.199 КПК України, так як у ньому зазначені виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Посилання захисника на те, що неотримання необхідної медичної допомоги веде до погіршення стану здоров`я обвинуваченого, - є безпідставним, оскільки відповідно до листа начальника філії ДУ Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України у Дніпропетровській та Донецькій областях від 23.06.2025 року, наданого на запит суду апеляційної інстанції, на цей час стан здоров`я ОСОБА_7 стабільний; ургентного лікування в закладі охорони здоров`я МОЗ України не потребує.

Таким чином, стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 не є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не встановлено факту неможливості тримання обвинуваченого під вартою.

Разом з тим, враховуючи тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою - більше 5 років, колегія суддів вважає за необхідне визначити альтернативний запобіжний захід - заставу.

Таким чином, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити частково, ухвалу Центрального районного суду міста Дніпра від 18 червня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.08.2025 року включно.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час (більше 5 років) перебуває під вартою, обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, кількість епізодів та розмір викраденого у потерпілих майна, що становить 15 545 грн, 6101 грн, 1758 грн, 1817,72 грн, відсутності відомостей щодо його майна та сімейного стану, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу в розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який на 01.01.2025 року встановлено в розмірі 3028 грн, що становить 2 119 600 грн і вважає, що саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладені на нього обов`язки.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Центрального районного суду міста Дніпра від 18 червня 2025 року - задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду міста Дніпра від 18 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 серпня 2025 року.

Визначити ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 700 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 2 119 600 гривень.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем.

У разі звільнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з-під варти під заставу, покласти на нього обов`язки до 16 серпня 2025 року: - прибувати до суду у визначений час; - утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками; - не відлучатися із населеного пункту, в якому зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4