ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2088/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/177/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1ст.125,ч.1ст.126КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2025 р.

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу прокурора Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14 грудня 2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000159 від 03.10.2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09.11.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.125 КК України у виді 200 (двісті) годин громадських робіт;

- за ч.1 ст.126 КК України у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2023 року призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Згідно ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язково:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно вироку суду, 30.09.2023 близько 14 години, між співмешканцями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які перебували на території земельної ділянки їх домогосподарства, що в АДРЕСА_1 , виник словесний конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин, під час якого у ОСОБА_7 виник кримінально-протиправний умисел спрямований на заподіяння фізичного болю ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, 30.09.2023р. близько 14 години, ОСОБА_11 перебуваючи на території земельної ділянки домогосподарства, що в АДРЕСА_1 , знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи умисно, цілеспрямовано зловив обома руками за праву руку ОСОБА_10 та викрутив її руку назад, внаслідок чого завдав ОСОБА_10 фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Вищевказаними діями, які виразились у формі фізичного насильства, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане із домашнім насильством.

Вказаними діями ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КК України - вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Надалі, продовжуючи свої протиправні дії 30.09.2023 близько 14 години, у ОСОБА_7 , який перебував на території земельної ділянки домогосподарства, що в АДРЕСА_1 , виник словесний конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин із сестрою ОСОБА_12 , жителькою АДРЕСА_2 , під час якого у ОСОБА_7 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , яка заступилась за ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, 30.09.2023 близько 14 години, ОСОБА_11 перебуваючи на території земельної ділянки домогосподарства, що в АДРЕСА_1 , знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи умисно, цілеспрямовано наніс один удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока ОСОБА_12 , внаслідок чого вона отримала тілесне ушкодження у вигляді синця повік лівого ока, яке за ступенем тяжкості належить до легкого тілесного ушкодження.

Вищевказаними діями, які виразились у формі фізичного насильства, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане із домашнім насильством.

Таким чином, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.125 КК України у виді 200 (двісті) годин громадських робіт;

- за ч.1 ст.126 КК України у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.

Покарання за даним вироком у виді громадських робіт, а також покарання за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2023 року - виконувати самостійно.

Свої доводи мотивує тим, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, так як ОСОБА_11 вчинив до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який він засуджується до реального відбування покарання, а тому за таких умов кожний вирок повинен виконуватися самостійно.

Звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 22.06.2022 р (справа № 485/239/21) та від 08.02.2022 р (справа № 673/370/19), відповідно до якої, у випадку коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте у ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч.4 ст.70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній та новий виконуються самостійно.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий, призначивши покарання, вид, строк та форма відбування якого зазначені в апеляційній скарзі; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які вирок суду вважають законним і обґрунтованим, а тмоу просять залишити його без зміни та відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження; частково провівши судове слідство в порядку ст.404 ч.3 КПК України; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, розгляд якого здійснювався в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.

Що ж стосується призначеного покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України, то суд першої інстанції обрав його правильно, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, як таке, що відповідає вчиненим кримінальним правопорушенням та особі обвинуваченого, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст.12 КК України відносяться до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та повне визнання вини, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, що узгоджується з приписами ст.ст.50, 65 КК України.

Разом з цим, колегія суддів вважає слушними доводи сторони обвинувачення, наведені в апеляційній скарзі прокурора, щодо порушення судом вимог кримінального закону, зокрема ст. 70 ч.4 КК України при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю злочинів, з урахуванням, вироку Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09.11.2023 року, яким ОСОБА_11 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів звертає увагу, що за змістом роз`яснень, які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2023 р. Про практику призначення судами кримінального покарання, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.

Окрім того, відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду щодо правил застосування ст.70 ч.4 КК України, висловлений у рішенні № 760/26543/17 від 15.02.3021 року, у випадку коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою закону силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ст.70 ч.4 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконується самостійно.

Як убачається з матеріалів справи, вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2023 року, який досліджено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_11 засуджений за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України та встановленням йому іспитового строку на 1 рік. (т.1 а. п.60-61)

До постановлення цього вироку ОСОБА_11 вчинив інші кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України, за які його вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14 грудня 2023 року засуджено до покарання у виді 200 годин громадських робіт та на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів, остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. При цьому, місцевий суд на ст.75 КК України звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ч.1,3 ст.76 КК України.

В даному випадку місцевим судом застосовано положення ч.4 ст.70 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2023 року та призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі і звільненням від відбудування покарання строком на 1 рік, хоча необхідно було призначити окремо покарання за новим вироком та кожен вирок - попередній і новий виконувати самостійно.

Таким чином, суд першої інстанції, застосувавши положення ч.4 ст.70 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 , застосував закону про кримінальну відповідальність, який не підлягає застуванню, що відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосовування більш суворого покарання.

За таких обставин, вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14 грудня 2023 року слід скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ст.ст.125 ч.1, 126 ч.1 КК України, призначивши йому покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді 200 годин громадських робіт, за ч.1 ст.126 у виді 150 годин громадських робіт та відповідно до ч.1 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 200 годин громадських робіт. Покарання за даних вироком у виді громадських робіт та покарання за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2023 року виконувати самостійно.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Теребовлянської окружної прокуратури задовольнити.

Вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14 грудня 2023 року?, в частині призначеного покарання, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ст.ст.125 ч.1, 126 ч.1 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.125 КК України у виді 200 годин громадських робіт;

- за ч.1 ст.126 КК України у виді 150 годин громадських робіт.

Відповідно до ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.

Вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2023 року, яким ОСОБА_11 засуджений за ч.4 ст.185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України та встановленням йому іспитового строку на 1 рік виконувати самостійно.

В решті вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14 грудня 2023 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий

Судді