Березівський районний суд Одеської області
29.08.2025
Справа № 494/644/25
Провадження № 1-кп/494/91/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2025 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження №0000060 від 27.01.2025 р щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Березівка, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 19.01.2025 приблизно о 01:00 год., точний час в ході досудового розслідування не встановлено, під час перебування біля домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у нього виникла сварка з ОСОБА_5 .

В ході сварки, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_4 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 кулаками обох рук завдав декілька ударів в область обличчя ОСОБА_5 , від яких останній впав на землю.

У продовження свої злочинних дій, ОСОБА_4 взяв дерев`яну палицю та завдав нею та ногами множинних ударів в область голови, тулубу, спині, руках та ногах ОСОБА_5 , який у цей час лежав на землі.

Своїми неправомірними діями, ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів поперечних відростків поперекових хребців L2-L3 з обох сторін та правого поперечного відростка L4; легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді струсу головного мозку, однієї забитої рани лівої тім`яної ділянки та однієї забитої рани верхньої губи, синця правої навколоочної ділянки та крововиливу в склеру правого ока, що є єдиним комплексом закритої внутрішньочерепної травми в формі струсу головного мозку, а також легкі тілесні ушкодження у вигляді одного синця лівого стегна.

На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_4 в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_4 скоїв умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засіданні 29.08.2025 року не з`явився. Одночасно 10.07.2025 р від нього надійшла заява про слухання справи у його відсутності. Обвинувачення підтримує та просить призначити ОСОБА_4 покарання відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.

Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Будучи допитаним під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчинені кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та надав суду пояснення про те, яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що він щиро розкаюється та запевнив, що в подальшому не буде вчиняти таких дій .

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, не перебуває на наркологічному та психіатричному обліку.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.

На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким обвинувачений скористався.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України відсутні

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за частиною першою статті 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки та на підставі ст. 75,76 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього відповідних обов`язків. Обвинувачений просив суворо не наказувати. Потерпілий просив у своїй заяві призначити покарання відповідно до чинного законодавства.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчинення ним злочину, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, з врахуванням ставлення обвинуваченого до вчинення діяння та наслідків діянь, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, суд доходить висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за частиною першою ст.122 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення , а саме на 2 роки позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків строком на один рік.

Цивільний позов по справі не заявлений. Витрати на експерта відсутні. Заходи забезпечення не обирались.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 374 КПК України, ч. 1 ст. 122 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК України, призначивши йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Заходи забезпечення кримінального провадження -не застосовувалися.

Речові докази- відсутні. Цивільний позов у справі -не заявлено.

Судові витрати -відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1