Справа № 161/4500/24
Провадження № 1-кп/161/48/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 08 травня 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в колегіальному складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000101, що надійшов з Волинської обласної прокуратури, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дем`янівка Мангушського району Донецької області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимого, -

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Наказом начальника Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» № 25/ОС-20 від 13.03.2020 ОСОБА_7 призначено на посаду молодшого інспектора відділу режиму і охорони Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор».

Згідно Положення про державну установу «Маріупольський слідчий ізолятор», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 892/5 від 01.03.2020, Маріупольський слідчий ізолятор є державною установою, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби, відповідно до діючого законодавства здійснює правозастосовні та правоохоронні функції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

За таких обставин, ОСОБА_7 , обіймаючи посаду молодшого інспектора відділу режиму і охорони Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор», згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу.

Частиною 6 статті 14 Закону України Про державну кримінально-виконавчу службу України встановлено, що старший сержант внутрішньої служби відноситься до молодшого начальницького складу кримінально-виконавчої служби.

Згідно ч. 4 ст. 14 Закону України Про державну кримінально-виконавчу службу України громадяни України, які вперше зараховуються на посади рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби та у відповідних випадках пройшли встановлений строк випробування, складають присягу наступного змісту:

"Я (прізвище, ім`я, по батькові), вступаючи на службу до Державної кримінально-виконавчої служби України, клянуся завжди залишатися відданим Українському народові, неухильно додержуватися Конституції та законів України, бути чесним, гуманним, сумлінним і дисциплінованим, зберігати державну та іншу охоронювану законом таємницю. Присягаю з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов`язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, не допускати порушень прав і свобод людини та громадянина, всіляко сприяти зміцненню правопорядку. Якщо я порушу цю присягу, то готовий нести відповідальність, установлену законом".

Відповідно до положень ст. ст. 17, 19, 65, 68 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України; кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Водночас, молодший інспектор відділу режиму і охорони Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 , в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст. ст. 1, 2, 17, 65 Конституції України, зрадив присязі Українському народові, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

Так, «президент» російської федерації 24.02.2022 оголосив про рішення розпочати так звану спеціальну воєнну операцію в Україні.

Після цього збройними силами російської федерації, які діяли за наказом військово-політичного керівництва рф, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах і складах Збройних сил України, а також підрозділами збройних сил та інших військових формувань рф 24.02.2022 здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна через державний кордон України, який проходить територіями Автономної республіки Крим, Донецької, Луганської, Харківської, Херсонської, Миколаївської, Сумської, Чернігівської та інших областей, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, окупували частину вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час і призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У свою чергу, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, дія якого неодноразово продовжувалась та який триває по даний час.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Наведені вище факти розв`язання та ведення рф агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, захоплення державних установ, організацій та військових частин, із 24.02.2022 широко висвітлювались більшістю засобів масової інформації, в тому числі іноземних держав, у зв`язку з чим були достовірно відомі ОСОБА_7 .

Всупереч указаним правовим нормам, в період з 01.04.2022 по 10.04.2022, тобто після повної окупації міста Маріуполь Донецької області військовослужбовцями збройних сил російської федерації, молодший інспектор відділу режиму і охорони Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 , діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України, державній, економічній та інформаційній безпеці, достовірно усвідомлюючи, що військовослужбовці збройних сил російської федерації шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях та здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, з метою окупації України, маючи проросійську позицію, добровільно вчинив в умовах воєнного стану перехід на бік ворога в період збройного конфлікту і надав представникам окупаційних військ збройних сил російської федерації та їх представникам допомогу в проведенні підривної діяльності проти України.

Зокрема, на виконання свого злочинного умислу, спрямованого на перехід на бік ворога, з метою завдання шкоди обороноздатності та державній безпеці України, будучи громадянином України, ОСОБА_7 , в період з 01.04.2022 по 10.04.2022, точніший час органом досудового розслідування не встановлено, перебуваючи на території Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Кам`янська, 52, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, що виразилось у добровільному поступленні на службу до незаконного органу держави-агресора Государственное бюджетное учреждение «Мариупольский следственный изолятор Государственной служби исполнения наказаний Министерства юстиции Донецкой Народной Республики».

Крім того, на виконання свого злочинного умислу, спрямованого на надання допомоги окупаційним військам збройних сил російської федерації та її представникам на території м. Маріуполь Донецької області допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, з метою завдання шкоди обороноздатності та державній безпеці України, просуваючи ідеї проросійської спрямованості, з метою дискредитації дій української влади, а також для подальшого встановлення у м. Маріуполь Донецької області окупаційної влади, з першої декади квітня 2022 року ОСОБА_7 систематично відвідував та ніс службу у незаконно створеному органі держави-агресора ГБУ «Мариупольский следственный изолятор ГСИН МЮ ДНР», при цьому носив формений одяг із розпізнавальними знаками та символікою російської федерації, тим самим, використовуючи своє попереднє становище представника правоохоронного органу та відповідно підтримуючи в такий спосіб факт окупації, як безповоротне встановлення окупаційної влади, створював у місцевого мирного населення хибне уявлення легітимності такої псевдо влади.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у державній зраді, тобто умисно вчиненому громадянином України діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України у формі переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, наданні іноземній державі або її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.111 КК України.

Судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 (in absentia), який показань суду не надавав, будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.07.2024 постановлено здійснювати спеціальне судове провадження на підставі обвинувального акту про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

При цьому, судом виконані вимоги ст.323 КПК України, оскільки повістки про виклик обвинуваченого були опубліковані у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Урядовий кур`єр», окрім того, розміщувались на офіційному веб-сайті Луцького міськрайонного суду Волинської області, а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_7 , який повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права постати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої обвинувачений над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри на ухилення від кримінальної відповідальності.

У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), що також є однією із ключових гарантій презумпції невинуватості.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язкової участі захисника, який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Волинській області.

Враховуючи наведене, суд вважає, що стороною обвинувачення та судом було вжито достатніх заходів щодо дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_7 на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 у ході судового розгляду вказав, що стороною обвинувачення із достовірністю не встановлено наявність чи відсутність підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, зокрема, чи вчинені інкриміновані йому дії ним умисно чи під впливом, наприклад, фізичного або психічного примусу, застосованого відносно нього або членів його сім`ї, чи можливо він виконує законний наказ або розпорядження, а докази сторони обвинувачення ґрунтуються виключно на припущеннях. У зв`язку із цим, виходячи з принципів презумпції невинуватості, захисник просив виправдати обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні за недоведеністю вчинення ним правопорушення.

Водночас, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, на думку суду, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.

Так, допитаний у судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_8 суду показав, що працює на посаді начальника старшого інспектора штурмового взводу м. Маріуполь Циклон воєнізованого формування Південно-східного міжрегіонального управління Департаменту з питань виконання кримінальних покарань. З 24.02.2022 по 21.04.2022 перебував в Державній установі Маріупольський слідчий ізолятор. Із обвинуваченим ОСОБА_7 бачився після 16.04.2024 коли в Державній установі Маріупольський слідчий ізолятор почала працювати окупаціна влада. Обвинувачений ОСОБА_7 без будь - якого примусу пішов на співпрацю з окупаційною владою, оскільки була реальна можливість виїхати із міста Маріуполь на підконтрольну територію України, оскільки їм було кожному надано право вибрати чи переїхати на підконтрольну Україні території чи продовжити несення служби в «Мариупольском следственном изоляторе государственной службы исполнения наказаний министерства юстиции днр», написавши заяву у довільній формі. Також вказав, що йому невідомо чи обвинувачений ОСОБА_7 працював у ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор». Зазначив, що впізнав на відео ОСОБА_7 , який перебував в темно-синій формі з ДНР шевроном.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що він знайомий з обвинуваченм ОСОБА_7 , оскільки разом з ним проходив службу у ДУ «Маріупольський СІЗО» в м. Маріуполі. Також, повідомив, що у 2022 році, коли відбулося вторгнення російських військ, він за допомогою свого брата виїхав з окупованої території, а обвинувачений ОСОБА_7 добровільно, без будь - якого примусу, пішов на співпрацю з окупаційною владою. Окрім того, вказав, що в них була можливість виїхати з окупованої території або залишитися співпрацювати з ДНР. Також, впізнав на відео ОСОБА_7 , який разом з ним проходив службу у ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор».

Окрім показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, об`єктивно підтверджується також письмовими доказами, дослідженими безпосередньо у ході судового розгляду.

Так, із протоколом слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведеної 11.01.2024 року, за участі свідка ОСОБА_10 , згідно якого останній упізнав серед осіб, пред`явлених на чотирьох фотознімках, відому йому особу обвинуваченого ОСОБА_7 , з яким він проходив службу у ДУ «Маріупольський СІЗО» в м. Маріуполі.

Із протоколу огляду від 11.01.2024, з фототаблицями, з якого вбачається, що огляд проводився за участю свідка ОСОБА_10 , оглядом встановлено лазерний (оптичний) диск Verbatim DVD-R на якому міститься 7 папок з наступними назвами: 1, 2, 24, Converter, Play, Converter (стиснута папка), Play (стиснута папка). Відкривши папку з назвою 1, відкривається вікно в якому розміщено 12 відеофайлів та 1 програмний файл. Відеофайли містять наступні назви, дату, час, тип та розмір, а саме: 0001, файл Н264, розмір 43 008 КБ; 0721, файл Н264, розмір 11 168 КБ; 1710, файл Н264, розмір 43 392 КБ; 0001, файл Н264, розмір 6 176 КБ; 0951, файл Н264, розмір 46 656 КБ; 0011, файл Н264, розмір 9 408 КБ; 0013, файл Н264, розмір 10 016 КБ; 0015, файл Н264, розмір 5 568 КБ; 0015, файл Н264, розмір 50 976 КБ; 0012, файл Н264, розмір 49 376 КБ; 0014, файл Н264, розмір 46 144 КБ; 5548, файл Н264, розмір 12 160 КБ; l2nacp.dll.mui, файл MUI, розмір 7 КБ. Під час огляду зазначених файлів встановлено, що вони містять відеозапис приміщення ДУ «Маріупольський СІЗО». Під час відкриття та перегляду файлів відеозапису на екрані зображено приміщення контрольно-пропускного пункту Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор», який розділено на три зони: зона №1: з однієї сторони вхідні металеві двері закритого типу, з іншої протилежної сторони металеві двері у вигляді решітки, через які здійсняється вхід до зони №2, зліва ві вхідних дверях розташоване вікно закрите металевою решіткою; зона №2: з однієї сторони металеві двері у вигляді решітки, через які здійсняється вхід до зони №2, з іншої протилежної сторони детектор-металошукач у вигляді рамки, через яку здійснюється вхід до зони №3. Справа знаходиться металеві двері у вигляді решітки, через який здійснюється вихід до автомобільного проїзду. Зліва знаходяться металеві двері закритого типу; зона №3: з однієї сторони знаходиться детектор-металошукач у вигляді рамки, через яку здійснюється вхід до зони №3, з іншої протилежної сторони знаходиться прохід до адміністративного приміщення (вхід видно при відкритті дверей). Справа знаходиться стіл-полиця для огляду речей. Зліва знаходяться металеві двері закритого типу. В лівому верхньому куті картинки відеозапису наявна дата та час у форматі: 2023 05 03 08:16:30. В лівому нижньому куті картинки відеозапису наявний напис «КП». Камера направлена із зони №3 через зону №2 на зону №1. Під час відкриття та перегляду файлу відеозапису 0721 типу Р264 розміром 11 168 КБ о 07:25:38 2023.05.04 із вхідних дверей зони №1 до вікна із решіткою підходить особа чоловічої статі у формленому камуфляжному одязі синього кольору із головним убором на голові, на лівому рукаві куртки наявна наліпка із зображенням прапору «рф», без інших наявних розпізнавальних знаків. Із зони №1 проходить до металевих дверей у формі решітки і проходить у зону №2. Свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказав, що на даному відео інспектор відділу режиму і офорони Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 , якого він знає за час проходження служби в цій установі з 2019-2020 року. Свідок зазначив, що пам`ятає зовнішність вказаної особи та може її впізнати за зовнішніми ознаками, а саме: віком, зростом, статурою, обличчям, взаємним розташуванням очей, носа, рота, зачіскою та кольором волосся, рухами тіла, тощо.

Протоколом слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведеної 12.01.2024, за участі раніше допитаного у провадженні учасника кримінального провадження ОСОБА_8 , згідно якого останній упізнав серед осіб, пред`явлених на чотирьох фотознімках, відому йому особу обвинуваченого ОСОБА_11 , з яким він з 2020 року, проходив службу у ДУ «Маріупольський СІЗО» в м. Маріуполі.

З протоколу огляду від 12.01.2024 року, з фототаблицями, вбачається, що огляд проводився за участю свідка ОСОБА_8 , оглядом встановлено лазерний (оптичний) диск Verbatim DVD-R на якому міститься 7 папок з наступними назвами: 1, 2, 24, Converter, Play, Converter (стиснута папка), Play (стиснута папка). Відкривши папку з назвою 1, відкривається вікно в якому розміщено 12 відеофайлів та 1 програмний файл. Відеофайли містять наступні назви, дату, час, тип та розмір, а саме: 0001, файл Н264, розмір 43 008 КБ; 0721, файл Н264, розмір 11 168 КБ; 1710, файл Н264, розмір 43 392 КБ; 0001, файл Н264, розмір 6 176 КБ; 0951, файл Н264, розмір 46 656 КБ; 0011, файл Н264, розмір 9 408 КБ; 0013, файл Н264, розмір 10 016 КБ; 0015, файл Н264, розмір 5 568 КБ; 0015, файл Н264, розмір 50 976 КБ; 0012, файл Н264, розмір 49 376 КБ; 0014, файл Н264, розмір 46 144 КБ; 5548, файл Н264, розмір 12 160 КБ; l2nacp.dll.mui, файл MUI, розмір 7 КБ. Під час огляду зазначених файлів встановлено, що вони містять відеозапис приміщення ДУ «Маріупольський СІЗО». Під час відкриття та перегляду файлів відеозапису на екрані зображено приміщення контрольно-пропускного пункту Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор», який розділено на три зони: зона №1: з однієї сторони вхідні металеві двері закритого типу, з іншої протилежної сторони металеві двері у вигляді решітки, через які здійсняється вхід до зони №2, зліва ві вхідних дверях розташоване вікно закрите металевою решіткою; зона №2: з однієї сторони металеві двері у вигляді решітки, через які здійсняється вхід до зони №2, з іншої протилежної сторони детектор-металошукач у вигляді рамки, через яку здійснюється вхід до зони №3. Справа знаходиться металеві двері у вигляді решітки, через який здійснюється вихід до автомобільного проїзду. Зліва знаходяться металеві двері закритого типу; зона №3: з однієї сторони знаходиться детектор-металошукач у вигляді рамки, через яку здійснюється вхід до зони №3, з іншої протилежної сторони знаходиться прохід до адміністративного приміщення (вхід видно при відкритті дверей). Справа знаходиться стіл-полиця для огляду речей. Зліва знаходяться металеві двері закритого типу. В лівому верхньому куті картинки відеозапису наявна дата та час у форматі: 2023 05 03 08:16:30. В лівому нижньому куті картинки відеозапису наявний напис «КП». Камера направлена із зони №3 через зону №2 на зону №1. Під час відкриття та перегляду файлу відеозапису 0721 типу Р264 розміром 11 168 КБ о 07:25:38 2023.05.04 із вхідних дверей зони №1 до вікна із решіткою підходить особа чоловічої статі у формленому камуфляжному одязі синього кольору із головним убором на голові, на лівому рукаві куртки наявна наліпка із зображенням прапору «рф», без інших наявних розпізнавальних знаків. Із зони №1 проходить до металевих дверей у формі решітки і проходить у зону №2. Свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказав, що на даному відео, є інспектор відділу режиму і охорони Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 , якого він знає за час проходження служби в цій установі з 2019-2020 року. Свідок зазначив, що пам`ятає зовнішність вказаної особи та може її впізнати за зовнішніми ознаками, а саме: віком, зростом, статурою, обличчям, взаємним розташуванням очей, носа, рота, зачіскою та кольором волосся, рухами тіла, тощо.

Протоколом слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведеної 12.01.2024, за участі раніше допитаного у провадженні учасника кримінального провадження ОСОБА_9 , згідно якого останній упізнав серед осіб, пред`явлених на чотирьох фотознімках, відому їй особу обвинуваченого ОСОБА_7 , з яким він проходив службу у ДУ «Маріупольський СІЗО» в м. Маріуполі.

З протоколу огляду від 12.01.2024 року, з фототаблицями, вбачається, що огляд проводився за участю свідка ОСОБА_9 , оглядом встановлено лазерний (оптичний) диск Verbatim DVD-R на якому міститься 7 папок з наступними назвами: 1, 2, 24, Converter, Play, Converter (стиснута папка), Play (стиснута папка). Відкривши папку з назвою 1, відкривається вікно в якому розміщено 12 відеофайлів та 1 програмний файл. Відеофайли містять наступні назви, дату, час, тип та розмір, а саме: 0001, файл Н264, розмір 43 008 КБ; 0721, файл Н264, розмір 11 168 КБ; 1710, файл Н264, розмір 43 392 КБ; 0001, файл Н264, розмір 6 176 КБ; 0951, файл Н264, розмір 46 656 КБ; 0011, файл Н264, розмір 9 408 КБ; 0013, файл Н264, розмір 10 016 КБ; 0015, файл Н264, розмір 5 568 КБ; 0015, файл Н264, розмір 50 976 КБ; 0012, файл Н264, розмір 49 376 КБ; 0014, файл Н264, розмір 46 144 КБ; 5548, файл Н264, розмір 12 160 КБ; l2nacp.dll.mui, файл MUI, розмір 7 КБ. Під час огляду зазначених файлів встановлено, що вони містять відеозапис приміщення ДУ «Маріупольський СІЗО». Під час відкриття та перегляду файлів відеозапису на екрані зображено приміщення контрольно-пропускного пункту Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор», який розділено на три зони: зона №1: з однієї сторони вхідні металеві двері закритого типу, з іншої протилежної сторони металеві двері у вигляді решітки, через які здійсняється вхід до зони №2, зліва ві вхідних дверях розташоване вікно закрите металевою решіткою; зона №2: з однієї сторони металеві двері у вигляді решітки, через які здійсняється вхід до зони №2, з іншої протилежної сторони детектор-металошукач у вигляді рамки, через яку здійснюється вхід до зони №3. Справа знаходиться металеві двері у вигляді решітки, через який здійснюється вихід до автомобільного проїзду. Зліва знаходяться металеві двері закритого типу; зона №3: з однієї сторони знаходиться детектор-металошукач у вигляді рамки, через яку здійснюється вхід до зони №3, з іншої протилежної сторони знаходиться прохід до адміністративного приміщення (вхід видно при відкритті дверей). Справа знаходиться стіл-полиця для огляду речей. Зліва знаходяться металеві двері закритого типу. У лівому верхньому куті картинки відеозапису наявна дата та час у форматі: 2023 05 03 08:16:30. В лівому нижньому куті картинки відеозапису наявний напис «КП». Камера направлена із зони №3 через зону №2 на зону №1. Під час відкриття та перегляду файлу відеозапису 0721 типу Р264 розміром 11 168 КБ о 07:25:38 2023.05.04 із вхідних дверей зони №1 до вікна із решіткою підходить особа чоловічої статі у формленому камуфляжному одязі синього кольору із головним убором на голові, на лівому рукаві куртки наявна наліпка із зображенням прапору «рф», без інших наявних розпізнавальних знаків. Із зони №1 проходить до металевих дверей у формі решітки і проходить у зону №2. Свідок: ОСОБА_9 вказав, що на даному відео, є інспектор відділу режиму і охорони Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 , якого він знає за час проходження служби в цій установі з 2019-2020 року. Свідок зазначив, що пам`ятає зовнішність вказаної особи та може її впізнати за зовнішніми ознаками, а саме: віком, зростом, статурою, обличчям, взаємним розташуванням очей, носа, рота, зачіскою та кольором волосся, рухами тіла, тощо.

Згідно службової характеристика начальника ДУ «Маріупольський слідчий ізолятор» ОСОБА_12 , вбачається, що ОСОБА_13 перебував на посаді молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор».

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Колегією суддів перевірялись доводи сторони захиснту, а саме захисника ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 необхідно виправдати у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 111 КК України, оскільки здійснюючи судовий розгляд у відсутності обвинуваченого неможливо встановити чи вчинені інкриміновані йому дії ним умисно чи під впливом фізичного або психічного примусу, застосованого відносно нього або членів його сім`ї, чи з метою виконання законного наказу або розпорядження, однак суд вважає такі твердження безпідставними, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Фізичний або психічний примус є обставинами, які, згідно ст. 40 КК України, за певних умов виключають кримінальну протиправність діянь, передбачених ст. 111 КК України. Такими ж обставинами є виконання наказу або розпорядження, що передбачено ст. 41 КК України.

Проте, суду не надано доказів, що ОСОБА_7 будучи громадянином України, вчинив дії, що ставляться йому у провину, під безпосереднім впливом фізичного примусу, внаслідок якого він не міг керувати своїми вчинками, чи психічного примусу, за умови, що такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала йому чи охоронюваним законом його правам або правам інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено більш значної шкоди, ніж відвернена шкода (або, хоча шкода була і більш значною, але внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного небезпекою, особа не могла оцінити відповідність заподіяної шкоди цій небезпеці).

Натомість, послідовні показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про які зазначено вище, об`єктивно вказують на добровільність дій ОСОБА_7 , оскільки, як ствердили свідки у телефоних розмовах між знайомими, які залишилися в окупації, показали, що ОСОБА_7 перейшов на сторону окупаційної влади добровільно та на даний час займає посаду в окупаційній владі.

Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що до ОСОБА_7 застосовувався фізичний та/або психічний примус, внаслідок застосування яких/якого обвинувачений вчинив інкриміновані йому дії, суду не надано.

Із досліджених судом доказів, зазначених вище, вбачається, що ОСОБА_7 діяв добровільно, а будь-які докази, що його примушували до вчинення таких дій, за встановлених вище судом обставин, відсутні. Не надано суду і жодних доказів, які б прямо чи опосередковано свідчили про можливість виконання інкримінованих ОСОБА_7 дій з метою виконання законного наказу або розпорядження. Вказані доводи захисника є лише припущеннями останнього і не підтверджені доказами.

Отже, законні підстави вважати про наявність обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння ОСОБА_7 у суду відсутні.

За таких обставин, суд вважає недоведеними та необґрунтованими доводи захисника про необхідність виправдання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 111 КК України.

Частиною 1 ст. 111 КК України визначено відповідальність за державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. Частиною 2 цієї статті передбачено відповідальність за вчинення тих самих діянь в умовах воєнного стану.

З суб`єктивної сторони державна зрада характеризується прямим умислом.

Згідно з ч. 2 ст. 24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Тобто, варто зазначити, що у складі кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, важливе значення має добровільність (якщо особа здійснювала відповідні дії не добровільно, а під примусом (байдуже яким), склад правопорушення відсутній).

Наведеними вище доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема дослідженими судом протоколи оглядів, уповноваженими на це суб`єктами досудового розслідування, установлено, що з початком військового вторгнення рф на територію України та окупації територіальних громад Донецької області, окупаційною владою держави-агресора незаконно створено відповідні територіальні псевдо-органи та окупаційні адміністрації населених пунктів, один з яких «Мариупольский следственний изолятор государственной службы исполнения наказаний министерства юстиции днр», куди обвинувачений ОСОБА_7 поступив на службу, чим перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, та працює на окупаційну владу.

На свідомість і добровільність дій обвинуваченого ОСОБА_7 також вказує характер таких дій та їх тривалість, оскільки останній не складає своїх повноважень незаконно створеного орагну «Мариупольском следственном изоляторе государственной службы исполнения наказаний министерства юстиции днр», не вчиняє жодних дій в дотриманні законних інтересів української держави, а навпаки продовжує виконувати безпосередні обов`язки, які покладені окупаційною владою.

Окрім того, воєнний напад росії на Україну, що почався 24 лютого 2022 року, окупація території Донецької області та встановлення на цій території окупаційних органів влади мали відкритий характер, а тому ОСОБА_7 , будучи громадянином України та займаючи посаду в державній установі, станом на 24.02.2022 обіймаючи посаду незаконно створеній установі «Мариупольском следственном изоляторе государственной службы исполнения наказаний министерства юстиции днр», з огляду на його вік та достатній життєвий досвід, очевидно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наведені вище письмові докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, враховуючи, що показання свідків, надані ними безпосередньо в судовому засіданні, є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими письмовими доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, тому суд покладає в основу обвинувального вироку у даній справі.

Виходячи з зазначеного, судом поза розумним сумнівом, достовірно встановлено, що ОСОБА_7 своїми діями, які виразилися у державній зраді, тобто в умисно вчиненому громадянином України діянні на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, що виразилося у переході на бік ворога в період збройного конфлікту, наданні іноземній державі або її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинених в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 111 КК України.

Обговорюючи питання щодо міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, характер діяння, форму й ступінь вини, мотиви вчинення кримінального правопорушення і дані про особу винного, який раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, зважаючи на той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 , як громадянин України, вчинив умисний особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України в період встановленого в Україні воєнного стану, фактично підтримуючи ідеї військово-політичного керівництва російської федерації щодо політичної, ідеологічної, національної нетерпимості та ненависті до української нації та державності, а також антиукраїнські рухи, спрямовані на відокремлення від України частини її території і населення та націлені на агресивну ідеологічну мотивацію і розповсюдження таких же настроїв у решти населення Донецької області та інших тимчасово окупованих територій і заперечення української державності, тому суд, враховуючи особу обвинуваченої, підвищену суспільну небезпечність даного злочину, його тяжкість, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, що визначені ст.ст. 66, 67 КК України, а також приймаючи до уваги принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та призначає йому покарання за ч. 2 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі на максимальний строк, з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 додаткове покарання у виді конфіскації майна, суд враховує положення ч. 2 ст. 59 КК України, відповідно до яких конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу, тому, зважаючи, що ОСОБА_7 вчинив злочин проти основ національної безпеки України і санкція ч. 2 ст. 111 КК України безальтернативно передбачає конфіскацію майна, вважає за необхідне призначення додаткового покарання у виді конфіскації усього належного ОСОБА_7 на праві приватної власності майна.

Крім цього, суд вважає, що ОСОБА_7 необхідно позбавити права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності виходячи з наступного.

Так, санкція ч. 2 ст. 111 КК України не передбачає додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, однак ч. 2 ст. 55 КК України визначено, що позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове покарання може бути призначене й у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за умови, що з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Отже, з огляду на положення ч. 2 ст. 55 КК України, з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 , який з 01.04.2022 по 10.04.2022 перебуваючи на території Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Кам`янська, 52, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, що виразилось у добровільному поступленні на службу до незаконного органу держави-агресора Государственное бюджетное учреждение «Мариупольский следственный изолятор Государственной служби исполнения наказаний Министерства юстиции Донецкой Народной Республики», суд визнав за неможливе збереження за ним права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності.

На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_7 слід також позбавити спеціального звання старшого сержанта внутрішньої служби.

Обрана міра покарання, на думку колегії суддів, є законною, обґрунтованою, справедливою, необхідною, співмірною характеру вчинених дій та достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення як ним, так і іншими особами кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Відповідно до ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_7 спеціального звання «старший сержант внутрішньої служби».

На підставі ст. 55 КК України, позбавити ОСОБА_7 , права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, правоохоронних органах, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності на строк 3 (три) роки.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_7 рахувати із дати затримання обвинуваченого в порядку виконання вироку суду.

Строк відбування покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, правоохоронних органах, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити захиснику обвинуваченого та прокурору.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Головуючий

Судді