Справа № 455/906/22
Провадження № 1-кп/455/42/2025
ВИРОК

Іменем України

27 червня 2025 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Велика Лінина Старосамбірського району Львівської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, непрацюючого, розлученого, військовозобов`язаного, судимості не має, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

за участю: сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_6 ,

сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 08.05.2022 року, приблизно о 19:45 годині, знаходячись на стежці загального користування, навпроти будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , під час конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_5 один удар правою рукою (кулаком) по обличчі в ділянку лівого ока, в результаті чого потерпілий не втримав рівновагу та впав на землю.

Продовжуючи протиправні дії ОСОБА_3 наніс ще 5 ударів палицею по тулубу - по спині зліва ОСОБА_5 , який лежав на землі, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження, у вигляді: крововилив над лівою бровою, навколо орбітальна гематома повік лівого ока, крововилив під склеру зовнішнього кута лівого ока, садно в ділянці кореня носа, гематома спинки носа, синець на спині зліва, садно в ділянці тіла лівої ключиці, синець на лівому стегні по задній поверхні, синець лівої гомілки, рентгенологічно: перелом кісток носа, перелом кісток лівої очниці, дуги виличної кістки зліва, а клінічно закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку.

Перелом «стінки очниці» за ступенем тяжкості відноситься до ушкодження середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження по ознаці довготривалого розладу здоров`я, інші тілесні ушкодження: крововилив над лівою бровою, навколо орбітальна гематома повік лівого ока, крововилив під склеру зовнішнього кута лівого ока, садно в ділянці кореня носа, гематома спинки носа, синець на спинці зліва, садно в ділянці тіла лівої ключині, синець на лівому стегні по задній поверхні, синець лівої гомілки відносяться до легких тілесних ушкоджень: перелом кісток носа та виличної дуги - відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткотривалим розладом здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_3 обгрунтовно обвинувачується у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.122 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав повністю. Цивільний позов ОСОБА_5 також не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Додатково пояснив, що 08.05.2022 року до нього в гості прийшли його батьки. Близько 20 годині він пішов поратися по господарству. Коли він перебував за стайнею, то почув крики. Вийшовши з-за будівлі, він побачив, що ОСОБА_5 душить його дружину тримаючи її ззаду за шию. Він підбіг та відштовхнув ОСОБА_5 , який впав в таз з якого птиця пила воду. Піднявшись з землі ОСОБА_5 намагався схопити його за голову, однак йому це не зовсім вдалося, оскільки він скинув руку ОСОБА_5 . Тоді останній пішов до виходу з подвір`я, однак перед хвірткою перечипився та, можливо, вдарився об стовп. Додав, що коли ОСОБА_5 прийшов до нього на подвір`я, то він вже був закривавлений та в стані алкогольного сп`яніння. Згодом вони викликали поліцію. Потреби у виклику швидкої допомоги не було. ОСОБА_5 також наніс йому тілесні ушкодження, розхитав йому коронку на зубі та порвав футболку. Всі ці ушкодження судмедексперт не фіксував, бо той його не прийняв без скерування від поліції. Коли пройшло два тижні, то експерт сказав, що вже нічого немає. Зазначив, що до того ОСОБА_5 неодноразово вчиняв сварки з ним та його цивільною дружиною.

Захисник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 просив визнати недопустимим доказ судово-медичну експертизу №51 від 12.06.2022 року, яка розпочата 11.05.2022 року та закінчена 16.05.2022 року. Вважає, що експертиза складена з явними порушеннями законодавства та стосується не встановлених належним чином осіб, які не є учасниками кримінального провадження. Окрім того, слідчий не отримував в розпорядження медичні документи потерпілого, виписка №1610 належним чином не була завірена, а тому не може бути належним та допустимим доказам. Також висновок не містить інформації про документ, який би посвідчував особу обстежуваного, а відтак є сумніви, що експерт ОСОБА_8 обстежував саме ОСОБА_5 . Також вказував на те, що цивільний позов задоволенню не підлягає, а докази про вартість медичних препаратів не є належними, адже не надано документів, які б свідчили, що саме ці препарати та процедури були призначені ОСОБА_5 . Окрім того, просив виправдати його підзахисного та відмовити в задоволенні цивільного позову.

Потерпілий ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_6 просили визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, призначити покарання запропоноване прокурором та підтримали цивільний позов.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_3 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України повністю підтверджується сукупністю зібраних, достатніх та взаємопов`язаних між собою, доказів кримінального провадження, які були судом досліджені, оголошені та перевірені на предмет їх достовірності у судовому засіданні, зокрема:

потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 08.02.2022 року о 19:45 годині в с.Велика Лінина Самбірського району Львівської області він йшов стежкою додому. ОСОБА_3 його догнав та вдарив кулаком в ліве око, а потім почав бити палкою. При цьому співмешканка обвинуваченого була поруч та наполягала, щоб він продовжував його бити. Зазначив, що він на подвір`я обвинуваченого ОСОБА_3 перед тим не заходив. Після його побиття, він стаціонарно лікувався в ІНФОРМАЦІЯ_2 та 3 тижні амбулаторно вдома. Його в лікарню госпіталізували відразу. Просить стягнути з ОСОБА_9 4915,53 майнової шкоди та 150000,00 гривень моральної шкоди;

свідок ОСОБА_10 суду показала, що потерпілий ОСОБА_5 є її свекром. 08.05.2022 року вона бачила як обвинувачений ОСОБА_3 бив її свекра, коли останній лежав на землі. ОСОБА_3 бив його руками. Вона бачила два удари. Це бачила також ОСОБА_11 . Швидку медичну допомогу і поліцію викликала саме вона;

свідок ОСОБА_12 суду показала, що вона є сусідкою обвинуваченого ОСОБА_3 . Вона бачила як 08.05.2022 року ОСОБА_3 разом зі своєю співмешканкою біг за ОСОБА_5 ОСОБА_3 в руці мав палицю, якою бив ОСОБА_5 . Це бачила жінка та невістка потерпілого, а також ОСОБА_13 . ОСОБА_14 лежав на землі, а ОСОБА_3 його бив. Вона пішла геть, бо боялася;

свідок ОСОБА_11 суду показала, що потерпілий ОСОБА_5 є її чоловіком. Вона бачила, як 08.05.2022 року її чоловік йшов стежкою, а ОСОБА_3 зі своєю співмешканкою ОСОБА_15 за ним з палкою. Обвинувачений ОСОБА_3 бив її чоловіка палицею. Вона забігла до хати закликати невістку, а коли прибігла, то побачила, що ОСОБА_5 лежить на землі;

свідок ОСОБА_16 в суді показав, що він чув, що ОСОБА_3 побив ОСОБА_5 , але він самої бійки не бачив, лише бачив ОСОБА_5 побитого. В нього була голова в крові. Він завів ОСОБА_5 додому, а саме до літньої кухні. Вдома були: жінка та мама потерпілого. Запаху алкоголю від ОСОБА_5 він не чув;

свідок ОСОБА_17 в суді показала, що вона 22.05.2022 року йшла з річки попри будинки обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_5 і побачила потерпілого ОСОБА_5 в крові. В нього голова і одяг був в крові. Вона була близько 10 хвилин на подвір`ї потерпілого. Зі сторони обвинуваченого нікого не було. Самої бійки вона не бачила. Швидка медична допомога приїхала зі сторони річки;

свідок ОСОБА_18 в суді показав, що 22.05.2022 року о 20 годині 30 хвилин він прийшов до ОСОБА_5 і побачив, що в нього пошкоджена ліва сторона обличчя. ОСОБА_5 казав, що із сусідом ОСОБА_3 мав непорозуміння. Подробиць конфлікту він не розповідав. Коли приїхала швидка медична допомога він пішов. Був з ОСОБА_5 , 22.05.2022 року, приблизно 10 хвилин;

свідок ОСОБА_19 в суді показала, що 22.05.2022 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, вона сиділа біля хати на лавці та побачила, що ОСОБА_20 йде по стежці, а ОСОБА_21 біжить зі сторони свого подвір`я за ним з палкою. Згодом за ним побігла жінка ОСОБА_3 . Саму бійку вона не бачила, бо інцидент відбувався за хатою. За 30 хвилин до ОСОБА_22 приїхала швидка медична допомога;

свідок ОСОБА_23 суду показала, що 08.05.2022 року, близько 19:30 години, вона поралася по господарству. Вона мимоволі стала очевидцем, як на стежці, біля старої нежилої хати, ОСОБА_3 бив ОСОБА_5 палкою. Всього ОСОБА_3 наніс близько 5 ударів. Дружина ОСОБА_3 ОСОБА_24 кричала: «Бий, тобі за то нічого не буде!».

Покази потерпілого та свідків обвинувачення є логічними і послідовними, довіра до них не підірвана, а правдивість сумнівів не викликає. Окремі прогалини та неточності у показаннях потерпілого та свідків обвинувачення не свідчать про їх недостовірність та можуть бути взяті до уваги судом.

В той же час, суд критично оцінює покази свідків захисту, оскільки під час допиту даних свідків в судовому засіданні останні надали з одних і тих же обставин, суперечливі та непослідовні пояснення, що не узгоджуються між собою, ці покази є різними по суті, що обґрунтовано викликає сумнів в їх достовірності:

зокрема свідок ОСОБА_25 в суді показав, що обвинувачений ОСОБА_3 є його сином. 08.05.2022 року, близько п`ятої години вечора, він разом з сином та невісткою був у літній кухні. ОСОБА_3 з невісткою вийшов на вулицю. Згодом він почув шум, крик та вийшовши на веранду побачив, що ОСОБА_5 бігає за невісткою. Потім потерпілий спотикнувся і впав на землю. Його син сказав, що ОСОБА_5 його вдарив. Поліція приїхала приблизно за 30 хвилин від інциденту. Сусіди також були збоку і все бачили;

свідок ОСОБА_26 суду показала, що в неділю 08.05.2022 року, біля 17 години, її невістка пішла коло стайні, а син пішов заганяти качки та кури. Вона з чоловіком почула крик, а коли вийшли з хати, то побачили ОСОБА_22 коло хвіртки, як він виходив. ОСОБА_5 вдарив її сина ОСОБА_3 телефоном по обличчі. У ОСОБА_5 також кров йшла по обличчі. По розмові і по криках зрозуміла, що ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння;

свідок ОСОБА_27 в суді показала, що 22.05.2022 року ввечері потерпілий ОСОБА_5 почав матюкатися і говорив, що їхні кури заважають на дорозі. Він схопив її за шию і в цей час її чоловік ОСОБА_3 захистив її. ОСОБА_5 вдарив своєю головою в голову її чоловіка ОСОБА_3 та порвав йому футболку. Потерпілий ОСОБА_5 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Конфлікт тривав близько 5 хвилин, бійка відбулася близько 19 години 30 хвилин, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 билися руками. В її чоловіка ОСОБА_3 була зрушена щелепа та червона пляма на обличчі, однак судово-медичний експерт сказав, що тілесних ушкоджень не має. Вони викликали поліцію. Додала, що ОСОБА_5 є їхнім сусідом. Між ними знаходиться земельна ділянка, де ніхто не проживає.

Вищевказані обставини надають суду достатньо підстав згідно до вимог ст. 96 КПК України, вважати покази зазначених свідків захисту недостовірними.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, крім показань потерпілого та свідків обвинувачення підтверджується дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.06.2022 року, згідно якого свідок ОСОБА_12 повідомила, що 08.05.2022 року, приблизно о 19:30 годині, вона перебувала в себе на подвір`ї. В цей час почула крик із сторони будинку, що навпроти. Тому, підійшла до криниці, де побачила, що ОСОБА_21 із палицею в руках біжить по вуличці (стежці), якою всі ходять та яка є загального користування за ОСОБА_5 , який йшов в сторону свого будинку. ОСОБА_21 навздогнавши ОСОБА_5 наніс йому удар, в результаті чого ОСОБА_5 впав на землю, а ОСОБА_3 продовжував бити ОСОБА_5 палицею по тілі. Обличчя ОСОБА_5 було все в крові. До ОСОБА_3 підбігла його співжителька ОСОБА_24 , а із свого подвір`я кричала дружина ОСОБА_5 ОСОБА_28 , яка в подальшому із невісткою підійшли та забрали ОСОБА_5 , бо він самостійно не міг відійти, так як був сильно побитий. ОСОБА_3 наносив удари ОСОБА_5 на стежці, загального користування, навпроти нежитлового будинку (показання зафіксовані за допомогою відеокамери марки «Панасонік», з використанням якого виготовлено фототаблицю) (а.с.208-209, том 1).

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.06.2022 року згідно якого, свідок ОСОБА_23 повідомила, що 08.05.2022 року, приблизно о 19:30 годині, вона поралася по господарству, годувала птицю. В цей час вона звернула увагу, що ОСОБА_3 тримаючи в руках палицю навздоганяє сусіда ОСОБА_5 по стежці, що веде повз потічка. Дана стежка загального користування, тому ОСОБА_3 підбіг до ОСОБА_5 та наніс удар останньому, в результаті чого він впав на землю, а ОСОБА_3 продовжував наносити удари по ОСОБА_5 , який лежав. Із свого подвір`я сильно кричала ОСОБА_29 , щоб той не бив її чоловіка. Але ОСОБА_3 не реагував, тому ОСОБА_30 з невісткою ОСОБА_31 , підбігши, щоб забрати ОСОБА_5 , який був весь у крові. Скільки саме ударів нанесено ОСОБА_5 сказати не може (показання зафіксовані за допомогою відеокамери марки «Панасонік», з використанням якого виготовлено фототаблицю) (а.с.206-207, том 1);

- довідкою Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №486 від 29.06.2022 року, з якої відомо, що загальна сума фактичних витрат, понесених КНП СМР « ІНФОРМАЦІЯ_4 » склали 9633,24 гривні (а.с.205, том 1);

- висновком експерта №51 від 09.05.2022 року, згідно якого в громадянина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , при проведенні експертизи та вивченні медичних документів виявлено ушкодження: крововилив над лівою бровою, навколо орбітральна гематома повік лівого ока, крововилив під склеру зовнішнього кута лівого ока, садно в ділянці кореня носа, гематома спинки носа, синець на спині зліва, садно в ділянці тіла лівої ключиці, синець на лівому стегні по задній поверхні, синець лівої гомілки, та рентгенологічно: перелом кісток носа, перелом кісток лівої очниці, дуги виличної кістки зліва, а клінічно ЗЧМТ, струс головного мозку. Вказані ушкодження утворилися від дії твердого предмету, кулаків та дерев`яного патика, по давності утворення можуть відповідати часу 08.05.2022 року. Такі ушкодження, як перелом «стінки очниці» за ступенем важкості відноситься до середнього ступеня по ознаці довготривалого розладу здоров`я; інші ушкоджегння, а саме «перелом кісток носа та виличної дуги» за ступенем важкості відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткотривалим розладом здоров`я (а.с.202-203, том 1);

Щодо доводів захисника про недопустимість доказу, а саме вище зазначеної судово-медичної експертизи №51 від 12.06.2022 року, оскільки така розпочата 11.05.2022 року та закінчена 16.05.2022 року, та складена з явними порушеннями законодавства (слідчий не отримував в розпорядження медичні документи потерпілого, виписка №1610 належним чином не була завірена) та стосується не встановлених належним чином осіб, які не є учасниками кримінального провадження (висновок не містить інформації про документ, який би посвідчував особу обстежуваного), то суд не приймає до уваги тверджень сторони захисту, що вказаний документ слід визнати недопустимим доказом, оскільки під час вирішення вказаного питання щодо факту завданої злочином шкоди здоров`ю потерпілого, слід уникати зайвого формалізму. Зважаючи на практику ЄСПЛ формалізм у процесі є позитивним і необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Експертне дослідження проводилось на підставі постанови слідчого. В розпорядження експерта було надано медичну документацію (медичну карту потерпілого, рентгенологічні знімки та виписки з історії хвороби) , яка є об`єктом експертного дослідження.

Так, частиною 3 ст. 89 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими. Цьому праву кореспондує відповідний обов`язок іншої сторони довести допустимість такого доказу (ч. 2 ст. 92 КПК України). Критеріями допустимості доказів є належне процесуальне джерело, належний суб`єкт збирання доказів та належна процесуальна форма.

Одним із принципів національного кримінального процесу є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України). Реалізуючи вказаний принцип законодавець зобов`язав суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК України). Однак, як вбачається із змісту вказаної норми згаданий обов`язок не носить абсолютного характеру та містить обмеження, які полягають у збереженні судом об`єктивності і неупередженості.

«Права на захист», невичерпний перелік яких міститься у п.«b» §3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, були запроваджені насамперед для встановлення рівності, наскільки це можливо, між стороною обвинувачення та захисту. Засоби, які повинні бути надані обвинуваченому, обмежуються лише тими, які надають або можуть надати допомогу в підготовці захисту (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Mayzit v. Russia», п.79).

Згідно з правовою позицією, висловленою об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанова від 27.01.2020 року у справі № 754/14281/17, провадження № 51-218 кмо 19), відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів під час здійснення судового провадження.

Разом з тим положеннями ст. 93 КПК України передбачено право потерпілого на збирання доказів шляхом витребування й отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 101 КПК України висновок експерта повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Згідно з п. 4.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року № 6 , судово-медичний експерт встановлює особу обстежуваного за паспортом чи іншим документом, що його замінює, з`ясовує у нього обставини заподіяння ушкоджень, скарги та, за потребою, інші відомості; ознайомлюється з матеріалами справи і наявними медичними документами. Всі отримані відомості фіксуються у висновку експерта (акті судово-медичного обстеження).

Статтею 356 КПК України передбачено, що за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку. Тобто відповідно до зазначеної норми суд може викликати експерта до суду для допиту з приводу роз`яснень (уточнення та доповнення) висновку. Допит експерта спрямований на роз`яснення термінології, окремих формулювань, з`ясування методу дослідження, уточнення компетенції експерта, пояснення розбіжностей між обсягом поставлених питань і висновками експерта, на з`ясування суперечностей між висновком та іншими доказами або між декількома висновками, які проводились щодо одного й того ж предмета чи питання дослідження.

Відтак, за клопотанням сторони захисту було допитано в судовому засіданні експерта ОСОБА_32 .

В судовому засіданні 08.04.2024 року експерт ОСОБА_8 роз`яснив свій висновок, та пояснив, що в громадянина ОСОБА_5 при проведенні експертизи та вивченні медичних документів виявлено ушкодження: крововилив над лівою бровою, навколо орбітральна гематома повік лівого ока, крововилив під склеру зовнішнього кута лівого ока, садно в ділянці кореня носа, гематома спинки носа, синець на спині зліва, садно в ділянці тіла лівої ключиці, синець на лівому стегні по задній поверхні, синець лівої гомілки, та рентгенологічно: перелом кісток носа, перелом кісток лівої очниці, дуги виличної кістки зліва, а клінічно ЗЧМТ, струс головного мозку. Вказані ушкодження утворилися від дії твердого предмету, кулаків та дерев`яного патика, по давності утворення можуть відповідати часу 08.05.2022 року. Такі ушкодження, як перелом «стінки очниці» за ступенем важкості відноситься до середнього ступеня по ознаці довготривалого розладу здоров`я; інші ушкоджегння, а саме «перелом кісток носа та виличної дуги» за ступенем важкості відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткотривалим розладом здоров`я. Додав, що складав висновок з даних історії хвороби, яку отримав у хірургічному відділенні ІНФОРМАЦІЯ_6 . Потерпілий не надавав йому додаткових документів. В історії хвороби були рентгенологічні знімки. Згідно наказу №6 про СМЕ він має право вивчати і отримувати історію хвороби, хоча медична історія і є лікарською таємницею.

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 69 КПК України експерт зобов`язаний провести повне дослідження і дати обгрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому запитання, а в разі необхідності роз`яснити його.

Якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 вказаного Кодексу слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй також і медичної документації. Таким чином, у наведеній ситуації, зважаючи на статті 22, 290, 412 КПК у їх взаємозв`язку, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону було би невідкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що могло потягнути за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст. 87 зазначеного Кодексу. З`ясувавши, що документи слідчий отримав і передав експерту у спосіб, передбачений законом, місцевий суд, з яким погодився апеляційний, відхилив доводи сторони захисту про істотне порушення вимог вказаного Кодексу через незастосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Стосовно посилання сторони захисту на невідкриття в порядку ст. 290 КПК історії хвороби потерпілого, яка стала підставою для проведення судово-медичної експертизи для встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, та незаконність її отримання, слід зазначити, що потерпілий наділений правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди її здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК належать до предмета доказування, у тому числі шляхом призначення судово-медичної експертизи за медичною карткою, отриманою від указаної сторони. У такому випадку разом із відповідною постановою слідчий скеровує до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження. За інших обставин, тобто якщо потерпілий не згоден надати наявні в її розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду. Невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст.438 КПК судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку. Вказана позиція узгоджується з висновком Об`єднаної палати ККС ВС зробленого у постанові від 27.01.2020 року у справі №754/14281/17 (провадження №51-218 кмо19).

Потерпілий ОСОБА_5 ніяких заперечень щодо використання відомостей про стан його здоров`я під час судово-медичної експертизи не виказував, а тому підстав вважати, що було допущено порушення його права на таємницю щодо стану його здоров`я, не вбачається.

Наведений висновок експерта разом з його показаннями-роз`ясненням цього висновку, суд бере до уваги та враховує як доказ, яким, серед інших, підтверджується винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України, згідно з яким, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши надані суду докази, зібрані відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, які є допустимими та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого стороною обвинувачення.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до переконання, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом» (ст.17 КПК України)

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18.06.2015 року, заява №10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Іншими словами, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумніву, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим, а саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Отже, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого за обставин встановлених судом, повністю доведена і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідаютьвимогам, передбаченим ст.ст.85-87 КПК України, перевірених та оцінених у їх сукупності безпосередньо судом.

Зокрема, суд бере до уваги: показання потерпілого ОСОБА_5 та свідків обвинувачення, які надані в межах обвинувачення, висновок експерта.

Протокол проведення слідчого експерименту, складений і оформлений у порядку, передбаченому КПК України, є джерелом доказів, оскільки у ньому підтверджуються обставини і факти, що мають значення для вирішення справи. Разом з тим, досліджені в судовому засіданні висновок судово-медичного експерта, наданий компетентним спеціалістом, який відповідно до Закону України «Про судову експертизу», має право на проведення експертизи, узгоджується з іншими об`єктивними доказами, а також показаннями потерпілого та у своїй сукупності з іншими доказами по справі підтверджує фактичні обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а саме: умисного заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Всі вищеперелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів є достатньою та взаємопов`язаною у зазначеному кримінальному провадженні, вони відповідають фактичним обставинам справи, будь-які протиріччя в них відсутні, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість.

Що стосується доказів сторони захисту, а саме: лист начальника СД ВП № 1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області від 12.05.2022 року, талон-повідомлення Єдиного обліку № 1376 від 10.05.2022 року, талон-повідомлення Єдиного обліку № 1377 від 10.05.2022 року в яких, на думку сторони захисту, йдеться про те, що саме ОСОБА_5 був ініціатором конфлікту, то суд звертає увагу, що відсутні чи то постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, чи то вирок або ж ухвала у кримінальному провадженні, які б підтверджували протиправність дій ОСОБА_5 , адже саме лише звернення до поліції саме по собі не є доказом вини особи. Воно є реалізацією права особи на звернення, а також може бути початком процесу збору доказів, що підтверджують або спростовують факт вчинення правопорушення. Ба більше, орган дізнання повідомив заявницю про закриття кримінального провадження, однак таке процесуальне рішення органу дізнання нею не оскаржувалося.

В той же час, суд визнає неналежним доказом відеозапис на флеш-носії долучений стороною захисту, на якому зафіксований конфлікт між ОСОБА_5 та працівниками поліції, адже події які зафіксовані на відеозаписі не зрозуміло коли мають місце, чи є обвинувачений ОСОБА_3 учасником цих подій, чи пребувають вони в прямому причинно-наслідковому зв`язку із інкримінованим останньому обвинуваченням. Аналізуючи положення ст. 85 КПК України, суд констатує, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Яким чином наданий відеозапис відповідає вищевказаним критеріям стороною захисту не доведено. Суд звертає увагу, що вирок не може ґрунтуватися на доказах, які є неналежними, тобто не стосуються обставин справи. Неналежні докази, навіть якщо вони надаються стороною захисту і стосуються особи потерпілого, не можуть бути підставою для виправдання, якщо вони не мають відношення до суті обвинувачення

Обвинувачений ОСОБА_3 , який є вільним у обранні позиції свого захисту, свою вину не визнав. Невизнання своєї вини обвинуваченим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України відносно потерпілого ОСОБА_5 та його позиція з приводу спровокування конфлікту між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_5 саме останнім, суд розцінює як спробу уникнути передбаченої кримінальної відповідальності, оскільки характер спричинених потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, їх локалізація та множинність, свідчать про умисел обвинуваченого на їх завдання, а не на припинення, на його думку, протиправних дій потерпілого ОСОБА_5 . Таким чином, активні дії обвинуваченого, які виразилися в нанесенні численних ударів потерпілому ОСОБА_5 при відсутності активних дій з боку останнього, з об`єктивної сторони суд не може вважати самообороною та самозахистом від потерпілого.

При цьому суд враховує, що вказані обставини у своїй сукупності з очевидністю вказують на те, що ОСОБА_3 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав їх небезпечні наслідки і бажав їх настання, а тому суд вважає доведеним, що обвинувачений мав прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , і реалізуючи свій намір, умисно заподіяв середньої тяжкості тілесні ушкодження, що не є небезпечними для життя і які спричинили тривалий розлад здоров`я ОСОБА_5 .

Таким чином, на переконання суду, пояснення обвинуваченого не породжують «розумний сумнів», достатній для визнання його невинуватим чи спростування пред`явленого йому обвинувачення, а навпаки, досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності доводять «поза розумним сумнівом» наявність у обвинуваченого прямого умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень.

Суд приходить до висновку, що під час судового розгляду доведені всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно ст. 91 КПК України.

Таким чином, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_3 в умисному заподіянні середнього тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя, що спричинило тривалий розлад здоров`я, повністю доведена та кваліфікує їх за ч.1 ст. 122 КК України.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд, на підставі ст.65 КК України, враховує: ступінь тяжкості правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження, особу обвинуваченого, який не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Відтак обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно зі ст.66 КК України судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно зі ст.67 КК України судом не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушенн, а також вимоги ст.65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатне для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті. При цьому, на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування призначеного основного покарання із випробуванням, встановивши іспитовий строк із покладенням на нього обов`язків, згідно ст. 76 КК України, що є тотожним позиції прокурора та сторони потерпілого, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових злочинів для реалізації принципу законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності не встановлено.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання, а також випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Судом встановлено та доведено зібраними по кримінальному провадженню доказами вину обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями обвинуваченого та завданою потерпілою моральною шкодою, а також спричиненими тілесними ушкодженнями витратами на ліки та медичні послуги, а тому моральну шкоду слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_5 , виходячи з принципів виваженості, розумності та справедливості, врахувавши ті моральні страждання, які перенесені потерпілими від кримінального правопорушення.

Разом з тим, у кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про відшкодування майнової шкоди в розмірі 4915,53 гривень та моральної шкоди в розмірі 150000,00 гривень (а.с.26-29, том 1).

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині першій статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено та доведено зібраними по кримінальному провадженню доказами вину обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.122 КК України, безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями обвинуваченого (цивільного відповідача) та завданою потерпілому (цивільному позивачу) моральною шкодою, адже ОСОБА_5 перебував на стацінарному лікуванн, у потерпілого в результаті кримінального правопорушення були порушені нормальні життєві зв`язки, він мав життєві незручності, переніс певні душевні страждання, негативні емоції і переживання, пов`язані із усвідомленнм ризику можливої загибелі. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність і доцільність часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 40000,00 гривень. Дану суму суд вважає достатньою і співмірною понесеним потерпілим стражданням і скоєному кримінальному правопорушенню.

Відтак моральну шкоду слід стягнути з обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_3 на користь потерпілого (цивільного відповідача) ОСОБА_5 , виходячи з принципів виваженості, розумності та справедливості, врахувавши ті моральні страждання, які перенесені потерпілими від кримінального правопорушення.

Що стосується стягнення з обвинуваченого матераільної шкоди витрат на лікування, то такі не підтверджуються доданими до цивільного позову належними та допустимими доказами, зокрема чеки, подані потерпілим, як цивільним позивачем не можуть вважатися належними та допустимими доказами витрат, пов`язаних з його лікуванням, оскільки з придбаних ліків неможливо встановити, що такі призначалися ОСОБА_5 , придбавалися ним чи його родичами, відсутні рецепт лікаря на вживання вказаних у чеках медичних препаратів та скерування на проведення медичних досліджень, так само і результати на проведення такого. Цивільний позов у вказаній частині задоволенню не підлягає.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Речові докази відсутні.

Витрат на залучення експерта немає.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом призначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 - 40 000 (сорок тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 - відмовити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області в Львівський апеляційний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1