Справа № 741/2051/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/470/25
Категорія - ч. 1 ст. 240 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 16 липня 2024 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Іржавець, Носівського району, Чернігівської області, освіта - середня, неодруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку ст. 89 КК України, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.240 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 , звільнено від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов прокурора, в інтересах держави в особі Носівської міської ради Чернігівської області - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Носівської міської ради Чернігівської області матеріальну шкоду завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 53586 (п?ятдесят три тисячі п?ятсот вісімдесят шість) грн. 08 коп.

Речові докази:

- транспортний засіб «ЗИЛ-ММЗ», кузов якого є синього кольору, а причеп сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , фактичним користувачем та власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переданий на відповідальне зберігання його фактичному користувачу та власнику залишено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- трактор «МТЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , фактичним користувачем якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , власником якого згідно зі свідоцтвом про реєстрацію машин серія НОМЕР_3 є ОСОБА_10 , переданий на відповідальне зберігання та користування ОСОБА_7 залишено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз у сумі 10601 (десять тисяч шістсот одна) грн. 92 коп. (висновок експерта №8226//24-34 в сумі 8330,08 (вісім тисяч триста тридцять) грн. 08 коп. та висновок експерта №9727/24-34 в сумі 2271,84 (дві тисячі двісті сімдесят одна) грн. 84 коп.).

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_7 ухвалено не обирати.

Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій, доведеність вини обвинуваченого, вид та міру покарання, просить скасувати вирок суду першої інстанції, в частині вирішення питання про долю речових доказів, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким трактор колісний марки «МТЗ-82», реєстаційний номер НОМЕР_2 , конфіскувати в дохід держави, як знаряддя вчинення кримінального правопорушення. Вважає, що суд першої інстанції, повертаючи вищевказаний транспортний засіб фактичному користувачу ОСОБА_7 не дотримано п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України. Вказує, що трактор використовувався ОСОБА_7 при вчиненні кримінального правопорушення, що встановлено як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, та зазначено у вироку, а тому являється знаряддям вчинення злочину. Також, у ході судового розгляду встановлено, законним володільцем вказаного транспортного засобу являється саме ОСОБА_7 , а особа, на яку зареєстровано трактор, на даний час вже померла.

Як встановлено судом першої інстанції, в один з днів на початку червня 2024 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , знаючи про існування кар?єру з корисною копалиною місцевого значення не карбонатним середньозернистим піском, який розташований між с. Козари та с. Іржавець на землях Носівської територіальної громади Ніжинського району Чернігівської області з координатами 50.964876; 31.386571, та маючи умисел на видобування корисної копалини з метою подальшої реалізації, прибув до вказаного кар?єру на тракторі марки МТЗ-82, зареєстрований як «Екскаватор одноковшовий», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », червоного кольору, який знаходиться у нього в користуванні та належить ОСОБА_10 .

Реалізуючи свої наміри до кінця, ОСОБА_7 діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення, використовуючи вказаний трактор, не маючи передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин місцевого значення та повноважень на проведення таких робіт, діючи всупереч вимогам ст. 13 Конституції України, ст.ст. 19, 24, 56 Кодексу України «Про надра», ст.ст. 3, 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», здійснив незаконне видобування не карбонатного середньозернистого піску в об?ємі 8 м3 з вищевказаного кар?єру, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року №827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» відноситься до корисних копалин місцевого значення.

Протиправиними діями ОСОБА_7 у результаті самовільного видобутку не карбонатного середньозернистого піску завдано шкоди навколишньому природному середовищу в особі Носівської територіальної громади Ніжинського району Чернігівської області на суму 53 586, 08 грн., яка у тридцять і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та відповідно до примітки ст. 240 КК України є значним розміром.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

Оскільки в апеляційній скарзі оспорюється вирок суду в частині вирішення питання про долю речового доказу, суд апеляційної інстанції перевіряє судове рішення в цій частині.

Вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2025 року речовий доказ, а саме трактор «МТЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , фактичним користувачем якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , власником якого згідно зі свідоцтвом про реєстрацію машин серія НОМЕР_3 є ОСОБА_10 , переданий на відповідальне зберігання та користування ОСОБА_7 залишено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Начальником слідчого відділення ВП № 4 (м. Носівка) Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_11 з метою виявлення, фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення та недопущення знищення знаряддя кримінального правопорушення 20 липня 2024 року під час обшуку було вилучено трактор МТЗ 16751 СВ, фактичним користувачем якого є ОСОБА_7 , власником якого згідно зі свідоцтвом про реєстрацію машин серія НОМЕР_3 є ОСОБА_10 .

Постановою слідчого у кримінальному провадженні начальника СВ ВП № 4 (м. Носівка) Нижинського РУП ГУНП В Чернігівській області від 20 липня 2024 року трактор «МТЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000131 від 16 липня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Носівського районного суду Чернігівської області від 23 липня 2024 року на трактор «МТЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 накладено арешт, шляхом заборони його відчуження, користування та розпорядження ним, визначивши місцем зберігання арештованого ТЗ територію ВП № 4 (м. Носівка) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини, та призначив покарання, яке відповідає вищенаведеним нормам закону.

Суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є нетяжким злочином, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, особу винного, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, за психіатричною допомогою не звертався, перебуває на обліку у лікаря наркогола з 1973 року, його похилий вік.

Суд враховував щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції при постановлені вироку у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 240 КК України при вирішенні судом питання щодо речових доказів, повернувши їх ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , в повній мірі дотримався вказаних вимог закону

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Відповідно до пункту 1вказаної норми гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Згідно з вимогами ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, крім іншого, суд має зазначити рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

Ухвалою слідчого судді Носівського районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2024 року скасовано арешт на трактор «МТЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та передано його на відповідальне зберігання та користування ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції вирішив питання щодо речового доказу, а саме: речові докази - транспортний засіб «ЗИЛ-ММЗ», кузов якого є синього кольору, а причеп сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , фактичним користувачем та власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переданий на відповідальне зберігання його фактичному користувачу та власнику залишив ОСОБА_9 ; трактор «МТЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , фактичним користувачем якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , власником якого згідно зі свідоцтвом про реєстрацію машин серія НОМЕР_3 є ОСОБА_10 , переданий на відповідальне зберігання та користування ОСОБА_7 і залишив йому.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Таким чином, з огляду на вказані законодавчі норми спеціальна конфіскація може бути застосована до майна обвинуваченого чи у передбачених КК України у випадках - до майна іншої особи, яке використовувалося як знаряддя вчинення злочину, лише у випадках, якщо власник знав про їх незаконне використання.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві.

За змістом ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».

Стаття 240 ККУ (Кримінальний кодекс України) передбачає відповідальність за незаконне видобування надр та корисних копалин загальнодержавного значення. Спеціальна конфіскація, як захід кримінальної відповідальності, може бути застосована у цьому випадку до знаряддя вчинення злочину (наприклад, до техніки, яка використовувалася для видобутку), а також до майна, отриманого в результаті злочину.

Згідно з частиною 1 статті 240 Кримінального кодексу України, спеціальна конфіскація може бути застосована, але не є обов`язковою. Вона є додатковим заходом, який може бути застосований судом у разі вчинення кримінального правопорушення, передбаченого цією статтею, якщо буде встановлено, що майно, яке підлягає конфіскації, було знаряддям вчинення злочину або було отримане внаслідок його вчинення, або призначалося для фінансування злочинної діяльності.

Також зазначено, що відповідно до ст. 59 КК, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, передбачених Особливою частиною кримінального кодексу, а оскільки злочин вчинений ОСОБА_7 є нетяжким, та не належить до злочинів проти основ національної безпеки, конфіскація транспортного засобу не є обов`язковою.

Колегія суддів також звертає увагу на кількість видобутого піску, яка є незначною, і як наслідок визначене покарання та подальші негативні наслідки у виді судимості та обов`язку відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням буде достатнім для досягнення мети покарання і запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, а додаткове застосування конфіскації транспортного засобу може негативно вплинути на виправлення засудженого та буде суперечить основним принципам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, порушення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції через застосування конфіскації, яка формально ґрунтувалася на положеннях національного закону, але за обставин конкретної справи була визнана «неспівмірною», оскільки покладала на заявника «надмірний індивідуальний тягар», було встановлено у справі «Ісмайлов проти російської федерації».

Таким чином, положення статей 96-1, 96-2 КК України не можуть застосовуватися в тих випадках, коли це становитиме порушення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції. Отже, застосовуючи спеціальну конфіскацію, у кожному конкретному випадку суд має не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, передбачених у КК України, але й переконатися, що її застосування не порушуватиме «справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».

Таким чином, ч. 1 ст. 240 КК України передбачає можливість застосування спеціальної конфіскації, але не робить її обов`язковою мірою покарання. Суд першої інстанції, врахувавши обставини справи, особу обвинуваченого та відсутність тяжких наслідків злочину, вірно прийняв рішення про повернення транспортних засобів власнику і володільцю, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а вирок суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_2 ОСОБА_13