ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 536/341/20

провадження № 51-1855км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Кременчуцький районний суд Полтавської області вироком від 22 липня 2024 року засудив ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Вирішив питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком ОСОБА_6 23 січня 2020 року близько 16:40 засобами мобільного зв`язку домовився зі своїм знайомим ОСОБА_7 про зустріч цього ж дня о 18:00 біля магазину «Продукти» розташованого на вул. Горького, 26 у с. Кам`яні Потоки Кременчуцького району Полтавської області з метою вирішення питання про повернення ОСОБА_7 взятого раніше в ОСОБА_6 велосипеда.

Указаного дня приблизно о 18:00 ОСОБА_6 прийшов до магазину «Продукти», при собі маючи дерев`яний держак від лопати, на який опирався під час ходьби у зв`язку з травмою ноги, де зустрів ОСОБА_7 . Під час розмови між ними сталася сварка, оскільки ОСОБА_7 відмовився повертати велосипед. У ході сутички в ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник умисел на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Із цією метою він, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, біля будівлі магазину «Продукти» завдав ОСОБА_7 , який сидів навприсядки, одного удару ногою в ділянку правої частини грудної клітки, а потім продовжуючи свій злочинний умисел, ще заподіяв не менше п`яти ударів наявною в нього палицею (держак від лопати) у ділянку кінцівок і сідниці та численні удари в ділянку спини і лівого стегна, чим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи від 09 червня 2022 року № 30 на трупі ОСОБА_7 виявлено три групи тілесних ушкоджень:

Ушкодження групи А ? закрита травма грудей і живота:

- переломи 6?10 ребер по правій передньо пахвовій лінії із синцем та крововиливом у м`які тканини;

- розриви по передній поверхні правої долі печінки з розвитком внутрішньої крововтрати.

Синець у ділянці правої реберної дуги розміром 9х9 см із крововиливом у м`які тканини між передньо та задньо паховими лініями на рівні 9?10 ребер розміром 7,5х6 см є місцем ударної дії тупого предмета з обмеженою поверхнею контактування, якими могла бути нога людини у взутті, з одночасним утворенням як переломів 6?10 ребер, так і розривів правої долі печінки, що розміщується в зоні переломів у правому підребер`ї.

Для утворення всього комплексу ушкоджень групи А достатньо було й одного удару в ділянку правої частини грудної клітки у напрямку спереду назад і дещо справа наліво.

Тілесні ушкодження групи А за ступенем тяжкості можуть бути оцінені лише в сукупності стосовно живої особи, мають ознаки тяжких за критерієм небезпеки для життя.

Тілесні ушкодження групи Б:

переломи 6?10 ребер по лівій лопатковій лінії;

синці на задній поверхні грудної клітки між задньо пахвовими лініями від рівня 6 шийного до 6 грудного хребців; синці обох стегон, лівої сідниці, лівого плеча.

Тілесні ушкодження групи Б утворилися від не менше п`яти ударів у ділянки кінцівок і сідниці та численних ударів по спині тупим предметом видовженої форми з обмеженою поверхнею контактування, яким могла бути палиця, надана на експертизу. Синець на зовнішній поверхні лівого стегна розміром 4х4 см утворився від ударної дії предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути торцева частина палиці.

Переломи 6?10 ребер по лівій лопатковій лінії із синцем на спині зліва мають ознаки ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Синці на спині справа, на лівому плечі, стегнях і сідниці мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Тілесні ушкодження групи В:

синець на передній поверхні правого колінного суглоба та садна на передній поверхні лівого колінного суглоба. Їх характер і локалізація свідчать про взаємодію цих анатомічних ділянок із тупими предметами, що могло мати місце під час падіння на площину, і за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Утворення всіх інших тілесних ушкоджень (груп А, Б, В) у ході падіння як на площину, так і з висоти виключається.

Смерть ОСОБА_7 настала внаслідок закритої травми грудей і живота з переломами 6?10 ребер по правій передньо паховій лінії, розривами печінки, яка призвела до розвитку масивної внутрішньої крововтрати, що і було безпосередньою причиною смерті потерпілого.

Полтавський апеляційний суд ухвалою від 16 квітня 2025 року змінив вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та ухвалив вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

У решті судове рішення першої інстанції залишено без змін.

Вимоги та доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати судове рішення і призначити новий розгляд в апеляційному суді через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому зазначає, що основним доказом вини є висновок судово-медичного експерта від 24 лютого 2020 року № 88, втім після скасування вироку апеляційним судом та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції прокурор змінив обвинувачення в частині механізму спричинення тілесних ушкоджень, а саме вказав, що він завдав удару ОСОБА_7 ногою, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті. Однак жоден свідок не повідомляв, що бачив, як він заподіював удари ОСОБА_7 ногою, ні сам ОСОБА_7 , ні він про це нікому не казали, тобто є лише припущення сторони обвинувачення, що він міг завдати цього удару ногою.

Крім того, указує, що маючи травму ноги, не міг би дотягнутися до грудної клітки потерпілого коліном.

Наголошує, що працівники поліції застосовували до нього недозволені методи дізнання, щоб змусити дати вигідні їм показання.

Акцентує на тому, що суди не спростували тверджень захисту про неможливість спричинення перелому ребер із розривом печінки, коли потерпілий сидить наприсядки, а засуджений завдає йому удару ногою, оскільки в сидячому положенні ноги зігнуті та перекривають доступ до ребер.

Також ОСОБА_6 посилається на те, що тілесні ушкодження, які віднесено до групи А) відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи від 09 червня 2022 року № 30, він не міг спричинити хворою ногою, а в матеріалах провадження відсутній висновок судово-медичної експертизи, яким би підтверджувалося припущення сторони обвинувачення.

Акцентує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про те, що на зустріч із ним ОСОБА_7 прийшов без тяжких тілесних ушкоджень, а після конфлікту пішов уже з розривом печінки. Зазначає, що потерпілий міг отримати удар ногою від невідомої особи до або вже після інциденту з ним, адже смерть потерпілого настала приблизно протягом чотирьох годин після конфлікту.

При цьому вказує, що в ході судового розгляду версія сторони захисту про його непричетність до спричинення тяжких тілесних ушкоджень ногою була підтверджена і жодним доказом не спростована стороною обвинувачення.

Крім того посилається, що встановлений у висновку комплексної судово-медичної експертизи механізм спричинення тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого, не описаний судом в ухвалі судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 січня 2022 року про призначення експертизи; саме в цьому експертному висновку було розмежовано виявлені тілесні ушкодження на тяжкі, середньої тяжкості та легкі. Також було розмежовано по групах тілесні ушкодження, які утворилися від дії ноги у взутті, від наданої на дослідження палиці, самостійно під час падіння, а томуудар ногою, від якого потерпілий помер, завдала інша особа.

Указує на порушення місцевим та апеляційним судами, оскільки клопотання сторони захисту не були задоволені, при цьому конкретизує лише одне (встановлення обставин перебування загиблого до зустрічі із засудженим та після неї).

Наголошує, що апеляційний суд, не з`ясувавши всіх обставин, не дослідивши доказів та не зазначивши мотивів, ухвалив незаконне рішення, водночас не спростував доводів сторони захисту про неможливість заподіяння ним, оскільки він має травму ноги, удару ногою з такою силою, щоб спричинити потерпілому вказані вище ушкодження.

Крім того, зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно послався на показання свідків, адже вони не бачили, як потерпілого били ногою.

Вважає, що його дії мають кваліфікуватись за ст. 122 КК.

У касаційній скарзі містяться й інші доводи, які стосуються незгоди з фактичними обставинами кримінального провадження, установленими судами першої та апеляційної інстанцій.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні заперечував щодо задоволення касаційної скарги.

Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора та перевіривши викладені в касаційній скарзі доводи і матеріали кримінального провадження, Суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі ? КПК) підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, установлених судами попередніх інстанцій, оскільки виступає судом права, а не факту.

Значна частина доводів у касаційній скарзі стосується оспорювання установлених судами фактичних обставин, утім, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, недостовірність доказів, скаржник не враховує, що на підставі статей 433, 438 КПК ці обставини не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, а тому подібні доводи, зокрема про те, що не міг заподіяти потерпілому тілесних ушкоджень ногою (у зв`язку з давньою травмою ноги), а також коли той перебував у сидячому положенні, були предметом перевірки суддів попередніх інстанцій.

Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За змістом ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК; вмотивованим є рішення, у якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Більшість зазначених стороною захисту доводів була перевірена судами першої та апеляційної інстанцій, які надали доводам оцінку в сукупності з дослідженими доказами.

Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими з урахуванням вимог ст. 94 цього Кодексу.

Крім того, приймаючи рішення, суди виходили з того, що відсутні будь-які інші фактичні дані про заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому іншими особами чи за інших обставин.

Також суди врахували показання матері загиблого, відповідно до яких потерпілий, прийшовши додому, розповів їй, що його побив саме ОСОБА_6 . Як зазначила потерпіла, після цього її син нікуди не виходив, лежав у своїй кімнаті, скаржився на біль у внутрішніх органах, а ввечері наступного дня вона побачила, що він помер.

Свідок ОСОБА_8 указав, що потерпіла ОСОБА_9 зателефонувала до них із дружиною та повідомила, що ОСОБА_7 помер, після чого вони відразу поїхали до її місця проживання, де вона їм розповіла, що сина побив ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_10 зазначила, що працює продавцем у магазині. Перебуваючи в магазині почула надворі звуки, характерні для 2-3 ударів, проте не знала, що саме там відбувалося, а коли ненадовго вийшла надвір, то побачила, що ОСОБА_7 сидів навпочіпки, а ОСОБА_6 стояв поряд та опирався на палицю.

Згідно з протоколом слідчого експерименту, проведеного за участю свідка ОСОБА_11 , останній указав, що бачив, як ОСОБА_6 держаком від лопати завдавав ударів ОСОБА_7 , який стояв на землі навкарачки, опершись на коліна та долоні рук, удари приходилися по спині потерпілого, їх було не менше п`яти.

Колегія суддів акцентує, що відповідно до вказаного очевидним є те, що потерпілий не тільки перебував у положенні сидячи, а і стояв навкарачки.

За висновком комісійної судово-медичної експертизи від 09 червня 2022 року № 30 та показаннями експерта ОСОБА_12 всі тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_7 були заподіяні 23 січня 2020 року близько 18:00.

Апеляційний суд звернув увагу на відсутність в обвинувальному акті та вироку відомостей про те, що ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_7 удар саме правою ногою.

Суд зазначив, що, як убачається із матеріалів провадження та взагалі є очевидним, ОСОБА_6 досить добре пересувається без сторонньої допомоги та без палиці, а тому цілком можливим є те, що удар він міг заподіяти як правою, так і лівою ногою.

Крім того, відповідно до медичної документації на ім`я ОСОБА_6 , він мав закритий косий скаловий перелом великогомілкової кістки правої гомілки із зміщенням уламків, а 21 серпня 2017 року було проведено оперативне втручання, тобто більше ніж 2 роки 4 місяців до події. Відповідно до довідки від 02 травня 2024 року № 2201 у ОСОБА_6 мається неправильне зростання великогомілкової кістки справа.

Також ураховано, що показання ОСОБА_6 , дані ним у ході слідчого експерименту, стосовно механізму, локалізації, кількості завданих ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не відповідають даним судово-медичної експертизи трупа потерпілого.

Колегія суддів наголошує на тому, що, з урахуванням характеру тілесних ушкоджень, конкретних обставин скарги, динамічності розвитку подій, можливості засудженого та потерпілого перебувати в різному положенні відносно один одного, будь-які достовірні дані про те, що ОСОБА_6 не міг заподіяти потерпілому тілесні ушкодження, відсутні.

Крім того, апеляційний суд указав, що в матеріалах кримінального провадження не міститься об`єктивних даних, на підтвердження, що ОСОБА_7 прийшов на зустріч із ОСОБА_6 вже маючи тілесні ушкодження, які призвели до його смерті.

Є безпідставними доводи засудженого про застосовування правоохоронцями до нього недозволених методів дізнання. Ці доводи були предметом досудового розслідування слідчим Другого слідчого відділу ТУ ДБР, втім не були підтвердженні, тому слідчий виніс постанову про закриття кримінального провадження від 28 січня 2020 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, оскільки ОСОБА_6 не повідомив обставин застосування до нього впливу та осіб причетних до цього.

В апеляційному суді ОСОБА_6 та його захисник повідомили, що погоджуються з проведеним слідчим ДБР досудовим розслідуванням і не будуть оскаржувати постанову про закриття кримінального провадження.

Щодо твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_6 , маючи травму ноги, не міг дотягнутися до грудної клітки потерпілого коліном, то за цим фактом засудженому не було пред`явлено в обвинувачення.

Суд розглянув клопотання захисника про дачу доручення працівникам поліції на встановлення анкетних даних осіб, з якими потерпілий вживав алкоголь після пред`явлених в обвинуваченні подій, й обґрунтовано відмовив в його задоволенні.

У касаційній скарзі засуджений не посилається на конкретні доводи, що підтверджують необґрунтованість та невмотивованість судових рішень, і фактичні обставини, які спростовують висновки судів щодо заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень іншою особою.

Допитані в судовому засіданні свідки давали показання лише стосовно тих обставин, які їм були відомі, і суд оцінив ці свідчення, в сукупності з іншими доказами.

З показань не вбачається, що повідомлені свідками дані спростовують висновки судів про винуватість засудженого.

Колегія суддів погоджується з висновками, що ОСОБА_6 ОСОБА_7 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, тому доводи засудженого про необхідність перекваліфікації його дій є безпідставними.

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам КПК, та погоджується з наведеними в ній висновками про законність й обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Інші доводи засудженого щодо переоцінки фактичних обставин кримінального провадження та достовірності доказів Суд не бере до уваги, адже вони не є предметом касаційного розгляду відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК.

Також касаційна скарга містить інші аргументи, що не потребують

детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставами для безумовного скасування судового рішення, суд касаційної інстанції не встановив.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу- без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3