ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №644/7661/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1647/25
Категорія: ч.4 ст.187, ч.4 ст.189 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Немишлянського районного суду м. Харкова від 26 червня 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою клопотання прокурора задоволено та продовжено відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 серпня 2025 року, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги послався на те, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, в даному кримінальному проваджені щодо ОСОБА_6 відсутні або мінімальні:

-ризик переховуватися від суду відсутній, оскільки обвинувачений не має наміру переховуватись;

-ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення відсутній, оскільки у даному кримінальному проваджені виконані усі необхідні слідчі та процесуальні дії;

-ризик незаконного впливу на свідків відсутній;

-ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином відсутній, оскільки у обвинуваченого а це немає бажання та можливості;

-ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення відсутній, оскільки обвинувачений не збирається скоювати нові злочини.

Зазначив, що прокурором до клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою не було долучено ніяких матеріалів (додатків).

Наголосив, що ОСОБА_6 добровільно долучився до лав ЗСУ, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , брав участь в бойових діях, отримав вибухову травму під час артилерійського обстрілу, позитивно характеризується на службі, має бойовий досвід та може бути корисним державі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Позиції учасників апеляційного провадження

Захисник, прокурор, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, в судове засіданняне з`явились, заяв чи клопотань про перенесення судового засідання не надали.

Обвинувачений, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце судового засідання, заяв чи клопотань про особисту участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не надав.

Тому апеляційний розгляд проведено за їх відсутності.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обгрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або вчиняти інший злочин, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.187 та ч.4 ст.189 КК України, за які останньому може бути призначено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину проти власності, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, спрямованого на заволодіння майном у великих розмірах, вчиненого в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, на думку колегії суддів у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілого.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також неналежного дотримання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання захисника у своїй апеляційній скарзі на недоведеність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Посилання захисника на те, що обвинувачений не збирається переховуватись від суду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як встановлено, 20.03.2024 року ОСОБА_6 затримано на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 04.03.2025 року з метою приводу до суду для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що значно підвищує ризик переховування обвинуваченого від суду.

Крім того, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 на розгляді в суді перебуває кримінальне провадження з ч.2 ст.307, ч.1 ст.306 КК України, яке зупинене у зв`язку з мобілізацією обвинуваченого.

Крім того, на розгляді в Чугуївському міському суді Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.26, ч.5 ст.27 ч.4 ст.185, ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України.

Зазначені дані спростовують твердження захисника про відсутність ризиків, зазначених в ст.177 КПК України, і навпаки, свідчать про підвищення ризику можливого переховування обвинуваченого від правоохоронних органів та суду, а також про схильність обвинуваченого до протиправної поведінки, що, в свою чергу, підтверджує наявність ризику вчинення ОСОБА_6 інших кримінальних правопорушень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про існування в даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 обґрунтованих ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем, учасником бойових дій, отримав травму під час виконання бойових дій, в давному випадку не можуть бути визнані такими, що істотно знижують ризики встановлені судом, та слугувати підставою для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи те, що останній обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів.

Згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З огляду на характер інкримінованих злочинів, колегія суддів, вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції не обирати обвинуваченому розміру застави.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: