Справа № 601/1581/25
Провадження № 1-кс/601/373/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року місто Кременець

Слідчий суддя Кременецького районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Кременці клопотання прокурора Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000188 від 07.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 382 КК України,-

УСТАНОВИВ:

Прокурор Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні СВ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області перебуває кримінальне провадження № №0000188 від 07.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

06.05.2025 надійшло повідомлення зі служби 102 від інспектора СРПП Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 про те, що під час несення служби в м. Кременці по вул. Шевченка, за порушення ПДР було зупинено автомобіль "Крайслер", р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , який керував вказаним ТЗ будучи позбавленим права керування та який умисно не виконує постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 03.03.2025, що набрала законної сили.

19.05.2025 в рамках кримінального провадження №0000188 від 07.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України було повідомлено ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 про підозру у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, тобто в умисному невиконані постанови суду, що набрала законної сили, на підставі зібраних доказів

Встановлено, що 03.03.2025 Кременецьким районним судом Тернопільської області у справі №601/221/25 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_5 визнано винуватим у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначити йому стягнення у виді сплати штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1(один)рік. Вказане адміністративне правопорушення ОСОБА_5 вчинив, керуючи автомобілем «Chrysler 300С» д.н.з. НОМЕР_1 , що зафіксовано у постанові суду.

З метою запобігання продовження кримінальних правопорушень у якому підозрюється ОСОБА_5 прокурор просить накласти арешт на автомобіль марки «Chrysler 300С», д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_5 , оскільки даний автомобіль є знаряддям вчинення злочину в розумінні п. 4 абз. 1 ст. 96-1 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак надіслав заяву про розгляд клопотання без його участі, просить його задовольнити з підстав, наведених у ньому.

Власник майна ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день та час судового засідання. На адресу суду надіслала заяву про розгляд клопотання без її участі, щодо арешту автомобіля не заперечує.

Підозрюваний ОСОБА_5 на адресу суду надіслав заяву згідно якої повідомив, що автомобіль «Chrysler 300С» д.н.з. НОМЕР_1 продав 13.05.2025, а тому просить не накладати арешт на вказаний автомобіль.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідив матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до такого.

Так, у провадженні СВ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000188 від 07.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

19.05.2025 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Водночас ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Поряд з цим, статтею 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно до вимог ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Стаття 132 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Також, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Вимогами ч. 2, 3 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів , спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

Положеннями ч.1 ст.173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Окрім того, згідно із ч. 2 вказаної статті при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

Як видно з реєстраційної картки ТЗ, яка долучена до матеріалів клопотання, автомобіль «Chrysler 300С», д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, 2005 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_6 на підставі договору купівлі продажу, укладений в ТСЦ № 6143/2023/3656063 від 14.02.2023.

Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_6 вона вказаний вище автомобіль продала у 2024 році невідомій їй особі та після цього фактично ним не володіє та не користується.

Відповідно до вимог ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, враховуючи викладене, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження, що автомобіль не був вилучений органом досудового розслідування у ОСОБА_5 , не визнаний речовим доказом, та те, що органом досудового розслідування не доведено наявність достатніх підстав для накладення арешту на вищевказаний автомобіль, клопотання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, керуючись вимогами ст. 131, 132, 170-175, 309 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна - відмовити.

Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст ухвали оголошено 30 травня 2025 року о 10 годині 30 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1