Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/88/25 Провадження № 1-кп/528/62/25
В И Р О К

Іменем України

24 квітня 2025 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000481, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.11.2024 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Писарщина, Гребінківського району Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовозобов`язаного, участі в АТО, ООС, бойових діях не брав, особою з інвалідністю та депутатом не є, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

23.06.2024, приблизно о 11-20 год., водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Passat B3» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, по вул. Незалежності м. Гребінка Лубенського району Полтавської області, та здійснюючи поворот ліворуч на вул. Миру, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, у тому числі не надавши перевагу в русі пішоходу, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка переходила проїзну частину вул. Миру, справа-наліво відносно руху автомобіля.

Відповідно до висновку судової інженерно транспортної експертизи від 07.01.2025 № СЕ-19/117-25/213-ІТ, в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки «Volkswagen Passat B3» (н.з. НОМЕР_1 ) ОСОБА_5 вбачаються невідповідності з вимогами п.п. 10.1., 16.2. Правил дорожнього руху України, відповідно яким: «10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; 16.2. На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку», які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, і у цій дорожньо транспортній ситуації водій автомобіля марки «Volkswagen Passat B3» (н.з. НОМЕР_1 ) ОСОБА_5 , мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 , шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1., 16.2. Правил дорожнього руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правого колінного суглобу з внутрішньосуглобовим переломом медіального виростку великогомілкової кістки зі зміщенням уламків та закритої травми лівого колінного суглобу з внутрішньосуглобовим переломом латерального виростку великогомілкової кістки зі зміщенням уламків і забитою раною підборіддя зліва, та сколом коронкової частини 21-го зуба, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 23.12.2024 №289 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, в судовому засіданні 09.04.2025 року на запитання передбачені ст.348 КПК України, обвинувачений ОСОБА_5 надав відповіді, що суть обвинувачення йому зрозуміла, свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.1 ст. 286 КК України, обставини якого викладені в обвинувальному акті від 27.01.2025 року визнає повністю, не заперечував та не оспорював щодо обставин його вчинення, а саме місця, дати, часу та способу. Згодився надавати покази. Щодо заявленого цивільного позову, зазначив, що суму матеріальних збитків він визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову в цій частині, зазначену суму моральної шкоди вважав завищеною.

Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, при цьому в частині цивільного позову дослідити матеріали.

Обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник адвокат ОСОБА_9 , потерпіла ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 , кожен окремо, не заперечували щодо розгляду даного кримінального провадження в спрощеному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.1 ст. 286 КК України, обставини якого викладені в обвинувальному акті від 27.01.2025 року, та беручи до уваги думки: прокурора, обвинуваченого, його захисника, потерпілої та її представника, за згодою всіх учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

В судовому засіданні у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_5 надав особисті покази, які в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи, тому суд находить їх достатніми та істинними.

Крім того, обвинувачений просив суд суворо не карати, зазначив, що жалкує про вчинене. Зобов`язався відшкодувати потерпілій заподіяні збитки.

Позицій учасників судового провадження:

Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_4 звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення знайшло своє підтвердження в повному обсязі, дії останнього кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого, окрім особистого визнання ним своєї вини, повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Зазначив, що відносно обвинуваченого доцільно обрати покарання в межах санкції статті кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді 1 року обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України, встановивши йому іспитовий строк в 1 рік та покладення відповідних обов`язків визначених ст. 76 КК України. Процесуальні витрати стягнути з обвинуваченого на користь Держави. Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирати. Поданий потерпілої цивільній позов підтримав.

Позиція потерпілої сторони.

Під час розгляду кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні надала наступні покази: 23.06.2024 року вона, тримаючи в руках велосипед, переходила пішохідний перехід через вулицю Миру в м.Гребінка, Полтавської області. Вона бачила, що з іншої вулиці на перехресті стоїть автомобіль з влюченим покажчиком повороту. Коли вона дійшла майже до середини пішохідного переходу, вказаний автомобіль різко розпочав рух, водій якого не пропустив її та допустив з нею зіткнення передньою частиною автомобіля, від якого вона впала на асфальт на велосипед. Після чого, водій транспортного засобу підбіг до неї та разом з іншою особою, перетягнули її на узбіччя до парапету магазину. Через деякий час приїхала швидка допомога. Внаслідок даного зіткнення вона зазнала тілесних ушкоджень, а саме переломи гомілкових кісток обох ніг, травма підборіддя, вибитий зуб. Просить суд задовольнити її цивільний позов в повному обсязі. Щодо покарання обвинуваченого покладається на думку прокурора.

Представник потерпілої ОСОБА_7 підтримав позицію потерпілої, просив задовольнити цивільний позов повністю, погодився з видом та мірою покарання висловленою прокурором. Просив суд задовольнити цивільний позов в повному обсязі, оскільки морально-психологічні страждання потерпілої тривають і на даний час.

Позиція захисту.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 в судових дебатах зазначив, що міра покарання зазначена прокурором відповідає інтересам обвинуваченого, яку останній в змозі виконати. Щодо цивільного позову, враховуючи позицію обвинуваченого, не заперечував щодо його задоволення в частині визначених потерпілою матеріальних збитків, щодо моральної шкоди покладався на розсуд суду.

Оцінка суду.

У судовому засіданні, окрім допиту обвинуваченого та потерпілої судом були дослідженні докази, що посвідчують та характеризують його особу, а також документи щодо судових витрат.

Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що вони є достовірними, і підстав сумніватися в їх правдивості судом не встановлено.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі об`єктивних та суб`єктивних ознак, які визнають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочин, тобто включає в себе наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження

При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винним, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України

Таку кваліфікацію дій обвинувачуваного ОСОБА_5 суд вважає вірною.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_5 полягає в тому, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження і тому суд такі його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України.

З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.

Щодо призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо

Так, кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 286 КК України у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 згідно із ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину.

За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_5 поводив себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.

Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 . З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого органом досудового розслідування не встановлено та прокурором в судовому засіданні не наведено. Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України визнано щире каяття.

Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_5 є осудним, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_5 , який має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на його поведінку не надходило.

Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня» ОСОБА_5 на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває.

З даних вимоги ДІАП НП України вбачається, що ОСОБА_5 , раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення вперше.

За інформацією згідно довідки виданої Лубенським районним сектором №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області від 19.12.2024, ОСОБА_5 на обліку не перебуває.

Також враховано, що ОСОБА_5 має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, обвинувачений не є депутатом, будучи працездатним офіційно не працевлаштований, перебуває на військовому обліку.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Згідно досудової доповіді, складеної працівниками Лубенського районного сектору №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, вбачається що з врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, а також низької ймовірної небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу в розмірі від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставин його вчинення, тяжкість, відсутність обтяжуючих обставин, а також наявність пом`якшуючої обставини, позицію державного обвинувача, обвинуваченого, думку потерпілої строни, а також відомостей, що характеризують його особу, обставини викладені органом пробації в досудовій доповіді, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_5 , слід призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

При цьому судом не встановлено підстав для неможливості застосування відносно ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі.

В той же час, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

З цього приводу, суд враховує, що вищенаведені обставини знижують фактичну ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_5 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на 1 (один) рік з визначенням відповідних обов`язків судом.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи та відсутності обтяжуючих обставин, суд не знаходить.

Щодо заявленого цивільного позову.

В матеріалах кримінального провадження міститься цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину, в прохальній частині якого останній просить стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої в якості відшкодування майнової шкоди 114624,67 грн., а також 500000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову в частині відшкодування матеріальної шкоди зазначено, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 , що виразились у вчиненні ДТП, потерпілій ОСОБА_6 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді у вигляді закритої травми правого колінного суглобу з внутрішньосуглобовим переломом медіального виростку великогомілкової кістки зі зміщенням уламків та закритої травми лівого колінного суглобу з внутрішньосуглобовим переломом латерального виростку великогомілкової кістки зі зміщенням уламків і забитою раною підборіддя зліва, та сколом коронкової частини 21-го зуба, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 23.12.2024 №289 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Вказує, що у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпіла була вимушена проходити тривале лікування, у тому числі зазнала оперативного втручання, а також понесла витрати на придбання медикаментів і лікарських засобів, які використані останньою у зв`язку з отриманими травмами. Загальна сума витрат на лікування складає 114624,67 грн. В обґрунтування суми моральної шкоди зазначає, що внаслідок даної пригоди потерпіла зазнала фізичні та емоційні страждання, які їй довелось перенести, а також негативний стан.

В судовому засіданні потерпіла, цивільний позивач ОСОБА_6 підтримала заявлений цивільний позов в повному обсязі просила його задовольнити. Крім того пояснила, що понесла немало витрат на лікування, їй було встановлено дві пластини, вона тривалий час знаходилась фактично в безпорадному стані, а саме більше трьох місяців за нею доглядала інша дівчина, якій вона сплачувала кошти. Обвинувачений за весь час надав допомогу в загальній сумі близько 12000,00 грн., однак цього категорично не вистачило на лікування, тим паче лікування ще продовжується, і буде потреба знову у хірургічному втручанні щоб вийняти пластини. Внаслідок даної пригоди, вона зазнала фізичного болю та душевних страждань, тривалий час був порушений сон та нормальний спосіб життя. Тому вважає, що розмір моральної шкоди є обґрунтованим.

В судовому засіданні обвинувачений, цивільний відповідач ОСОБА_5 зазначив, що суму матеріальних збитків він визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову в цій частині, зазначену суму моральної шкоди вважав завищеною, під час її визначення покладався на розсуд суду.

Суд, вислухавши цивільного позивача та цивільного відповідача, дослідивши матеріали позовної заяви з додатками до неї доказами, приходить до висновку щодо часткового задоволення даного позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Так, ОСОБА_6 є потерпілою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000481 від 15.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Потерпіла ОСОБА_6 визнана цивільним позивачем по даному кримінальному провадженню в зв`язку з наступним.

Згідно положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону, тобто особою яка таку шкоду заподіяла.

Як вбачається із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За правилами ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні зокрема є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Оскільки саме ОСОБА_10 завдано шкоду, тому вона і пред`явила даний цивільний позов.

Згідно ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути зокрема фізична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Оскільки саме злочинними діями ОСОБА_11 потерпілій, цивільному позивачеві ОСОБА_10 завдано шкоди, то саме обвинуваченого ОСОБА_11 визнано цивільним відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що між злочинними діями ОСОБА_5 та завданою потерпілій ОСОБА_12 , матеріальною шкодою, є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих потерпілій збитків, є усі підстави для задоволення позову, також суд враховує ту обставину, що позов ОСОБА_6 обвинуваченим - цивільним відповідачем ОСОБА_5 в частині стягнення з нього матеріальних збитків в сумі 114624,67 грн. визнано в повному обсязі, що є також підставою для задоволення цивільного позову.

Щодо вимоги потерпілої ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 500 000, 00 грн. суд дійшов такого висновку.

Статтею 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під час розгляду справи судом встановлено, що внаслідок вчинення необережними діями ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, як такі, що не є небезпечним для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я. Внаслідок спричинення потерпілій зазначених тілесного ушкодження, останній завдано і моральної шкоди, яка полягає у порушенні нормальних життєвих відносин останньої, додатковому лікуванні, оперативному втручанні, фізичному болі, що також позначилось і на її моральному та психологічному стані.

Виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи загальний життєвий рівень громадян України, з урахуванням конкретних обставин справи, вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення з необережності, глибини фізичних та душевних страждань потерпілої, пов`язаних із заподіянням їй тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку із отриманими травмами, необхідністю знаходитись на лікуванні, звертатись за допомогою до сторонніх осіб, з метою забезпечення особистої життєдіяльності, враховуючи також те, що розмір відшкодування має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, суд вважає за можливе визначити розмір моральної шкоди в сумі 100000,00 грн. На переконання суду, саме така сума компенсує завдану потерпілій моральну шкоду і не буде становити надмірного тягаря для обвинуваченого, з урахуванням його матеріального стану та даних щодо його особи. Потерпілою не доведено перед судом заподіяння моральної шкоди у розмірі, заявленому у цивільному позові.

Питання, які вирішуються під час ухвалення вироку.

Речові докази по справі відсутні.

Процесуальні витрати у вигляді вартості проведення судово-автотехнічної експертизи на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався, підстав для його обрання судом до набрання вироком законної сили також не встановлено.

Керуючись: ст.ст. 22, 122, 124, 127, 128, ст. ст.349, 368-371, 373, 374, 376, 377 КПК України, ст.ст.50,56, 65-67,75,76, ч. 1 ст. 286 КК України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1177, ЦК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування основного призначеного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 24.04.2025 року.

Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи засудженого.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт гр.України (id-картка) № НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), на користь держави судові витрати на проведення судово-автотехнічної експертизи в сумі 2387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) грн. 70 коп.

Цивільний позов представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , який дії в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт гр.України (id-картка) № НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_6 ( паспорт гр-ки.України серії НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ), кошти в сумі 114624 (сто чотирнадцять тисяч шістсот двадцять чотири) гривні 67 копійок, в якості відшкодування майнової шкоди, завданої злочином.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт гр.України (id-картка) № НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_6 ( паспорт гр-ки.України серії НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ), кошти в сумі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, в якості відшкодування моральної шкоди.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя ОСОБА_13