Ухвала

15 липня 2025 року

м. Київ

справа № 752/4014/23

провадження № 51-4370 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на судові рішення стосовно неї,

встановив:

У касаційній скарзі від 20 квітня 2025 року засуджена ОСОБА_4 порушувала питання про перегляд кримінального провадження щодо неї судом касаційної інстанції та просила поновити строк на подання касаційної скарги.

Проте, касаційна скарга засудженої була адресована Голові Касаційного суду у складі Верховного Суду України м. Києва, в той час як, відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) (в редакції Закону України № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року), судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Крім того, у своїй касаційній скарзі засуджена не вказувала, яке (які) саме судове (судові) рішення вона оскаржує, що позбавляло суд касаційної інстанції можливості визначитись з предметом оскарження та прийняти остаточне рішення за результатами розгляду касаційної скарги засудженої.

Також, у порушення вимог ст. 436 КПК, в прохальній частині своєї касаційної скарги засуджена просила:

- застосувати до неї ст. 69 Кримінального кодексу України (далі - КК) та пом`якшити покарання;

- зарахувати у строк покарання строк перебування у Київському слідчому ізоляторі, як день за два, з 02 лютого 2023 року по 16 липня 2024 року,

що не узгоджувалося із положеннями вищезазначеної статті, яка визначає повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

Крім цього, всупереч положенням ч. 2 ст. 427, ст. 438 КПК засуджена не вказувала у касаційній скарзі на конкретні порушення закону, що могли бути підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на її думку, допущено судом (судами) при його (при їх) постановленні, та не зазначила, яким чином вказані порушення перешкодили чи могли перешкодити суду (судам) ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім зазначеного вище, в порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК, до касаційної скарги не було додано копії судових рішень, які оскаржуються.

Також засудженою не надано жодного документа на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, у зв`язку з чим суд касаційної інстанції був позбавлений можливості перевірити обґрунтованість заявленого клопотання.

У зв`язку із допущеними недоліками Верховний Суд ухвалою від 06 травня 2025 року касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 залишив без руху, надавши останній п`ятнадцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків.

13 червня 2025 надійшла касаційна скарга засудженої ОСОБА_4 на усунення недоліків.

Ознайомившись зі змістом скарги поданої на усунення недоліків, колегія суддів дійшла висновку про те, що засуджена ОСОБА_4 знову не дотрималась положень КПК та таким чином не усунула недоліки, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 06 травня 2025 року.

Так, відповідно до статті 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Однак засуджена у поданій на усунення недоліків касаційній скарзі знову не вказуєяке (які) саме судове (судові) рішення вона оскаржує, що позбавляє суд касаційної інстанції можливості визначитись з предметом оскарження та прийняти остаточне рішення за результатами розгляду касаційної скарги засудженої, а в прохальній частині своєї касаційної скарги висуває вимоги:

- зарахувати у строк покарання строк перебування у Київському слідчому ізоляторі, як день за два, з 02 лютого 2023 року по 16 липня 2024 року;

- застосувати до вироку Подільського районного суду м. Києва від 09 січня 2023 року Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року,

що не узгоджується із положеннями ст. 436 КПК, яка визначає повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

Крім того, заявляючи таку вимогу, засуджена не враховує, що ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2025 року (єдиний унікальний номер справи № 598/2482/24) вже вирішено питання щодо приведення вироків Дніпровського районного суду м. Києві від 11 листопада 2022 року та Подільського районного суду м. Києві від 09 січня 2023 року, зміненого вироком Київського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року, у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року та звільнено її від покарання у виді позбавлення волі, призначеного вказаними вище вироками за ч. 4 ст. 185 КК, у зв`язку з усуненням законом караності діянь, за які вона була засуджена.

До поданої на усунення недоліків касаційної скарги засуджена ОСОБА_4 долучила лише копію ухвали Київського апеляційного суду 12 червня 2024 року, проте не зазначила вимог щодо цього судового рішення та в порушення положень п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК не зазначила, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість даного рішення та які порушення були допущені судом апеляційної інстанції з урахуванням підстав для зміни чи скасування судового рішення судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК.

Розгляд клопотання засудженої про поновлення строку на касаційне оскарження не виявляється можливим, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості визначити предмет оскарження.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Оскільки засуджена не усунула недоліки, визначені в ухвалі суду касаційної інстанції, така касаційна скарга підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Повернути касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на судові рішення стосовно неї.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3