печерський районний суд міста києва
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2025 Печерський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Печерського районного суду м.Києва, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за №0001660 від 10.07.2024 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Барахти Васильківського району Київської області, громадянина України, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 , 09 липня 2024 року, близько о 08 годині 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Great Wall С30», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Професора Підвисоцького в м. Києві, зі сторони бульв. Миколи Міхновського в напрямку вул. Михайла Бойчука. Під час руху ОСОБА_7 допустив порушення вимог п.п.2.3 (б); 18.1 Правил дорожнього руху України, в яких зазначено:

- п.2.3 (б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов?язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;

- п.18.1 - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорог у пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виявились в тому, що він, керуючи вказаним транспортним засобом, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого по вул. П. Підвисоцького, 10/10, в м. Києві, проявив неуважність, через що своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідного переходу справа наліво відносно руху вказаного автомобіля, в результаті чого скоїв на нього наїзд.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_4 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівої гомілки: уламковий перелом латерального виростку лівої великогомілкової кістки (зі зміщенням уламків), які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідності дій водія автомобіля «Great Wall С30», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимогам пункту 18.1 Правил дорожнього руху України.

Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 перебуває в причинному зв?язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.

Таким чином ОСОБА_7 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро каявся, підтвердив всі фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, просив суд суворо не карати. Вказав на час та місце, спосіб вчинення злочину, зазначив, що саме 09 липня 2024 року, керуючи власним автомобілем здійснив наїзд на пішохода не нерегульованому пішохідному переході. Дуже шкодує, що так сталося. Щодо цивільного позову визнає частково в частині матеріальної шкоди - 38 800 грн та 5 102 грн, в частині моральної шкоди 30 000 грн.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними і такими, що повністю узгоджуються між собою.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд, допитавши обвинуваченого, дослідив лише письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, постанови щодо речових доказів та, враховуючи позицію учасників процесу, які клопотали про не включення безпосереднього допиту потерпілого в обсяг доказів, які підлягатимуть дослідженню, визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд вважає доведеним, що своїми умисними діями, що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_7 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях вказував, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»; досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує відповідно до ст.ст.65-67 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості покарання, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до цього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного (правова позиція, викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року (із змінами і доповненнями).

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнає щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, про що свідчить поведінка обвинуваченого на досудовому розслідуванні і в суді.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є нетяжким злочином, дані, що характеризують особу винного, - раніше не судимий, на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, одружений, є пенсіонером, спосіб життя, відношення обвинуваченого до вчиненого, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, конкретні обставини справи та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу.

Суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_7 обмеження волі, оскільки в силу ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку.

Також суд вважає необхідним призначити ОСОБА_7 додаткове покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

У справі заявлено цивільний позов потерпілого про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 завданої матеріальної шкоди в сумі 302 264 гривень та 100 000 гривень моральної шкоди.

Щодо заявленого цивільного позову суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Згідно ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Положеннями ч.1 ст. 56 КПК України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 посилається на те, що, на його думку, у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 не вжив жодних дій щодо відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди потерпілому. Після вчинення наїзду на ОСОБА_8 обвинувачений жодного разу не спілкувався з ним, навіть не вважав за доцільне вибачитися за заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень чи дізнатися про стан його здоров?я. Лише син ОСОБА_7 час від часу по телефону спілкувався з цивільним позивачем та усно обіцяв відшкодувати усі збитки.

Станом на дату подання цивільного позову лікування не завершене, імпланти МОС не зняті, попереду на потерпілого чекають ще одна операція з видалення імплантів та тривалий реабілітаційний період для повного відновлення фізичної форми - мінімум один рік після зняття імплантів.

Таким чином, позивач просив стягнути: вартість алотранспланту (рідкого скла) в сумі 20 000 грн.; вартість внутрішньосуглобових ін?єкцій препаратів гіалуронової кислоти (8х (800,00+400,00)) - за даними медичного центру «Ортопедія ОСОБА_9» (АДРЕСА_2, офіційний веб-сайт ІНФОРМАЦІЯ_2); вартість реабілітаційних заходів, що належить пройти потерпілому, на даний час визначити складно, проте з урахуванням рекомендацій, наданих йому лікарем-реабілітологом, та вартості аналогічних заходів, що взяті з відкритих джерел - на прикладі санаторію «Термал Стар» (с.Нижнє Солотвино, 226, Ужгородський район, Закарпатська обл., веб-сайт https://termal-star.com) - становить 130122,00 грн., з яких 86100,00 грн. - вартість проживання (21 день х 4100,00 грн); 40 000,00 грн. - лікувально-оздоровчі процедури впродовж 21 дня; вартість проїзду в обидві сторони 4 022,00 грн. (Київ-Пас. - Ужгород, маршрут 7490); вартість послуг з проведення реостеосинтезу в сумі 69 350 грн.

Таким чином, загальний розмір майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_4 внаслідок вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, складає 302 264 гривень.

Згідно із положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах проти життя та здоров`я особи», вирішуючи цивільний позов у кримінальній справі про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я потерпілого (витрат на лікування, посилене харчування, протезування, сторонній догляд, поховання тощо), суди повинні керуватися відповідним цивільним законодавством і виходити з роз`яснень із цих питань, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09 липня 2024 року, потерпілому ОСОБА_4 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівої гомілки: уламковий перелом латерального виростку лівої великогомілкової кістки (зі зміщенням уламків), які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

З досліджених товарних та фіксальних чеків, які були надані потерпілим на обгрунтування витрат на лікування вбачається, що загальна сума витрат становить 43 443, 00 грн.

Дані витрати були сплачені обвинуваченим ОСОБА_7 і не спростовувалося цивільним позивачем в судовому засіданні.

Відповідно до ст.22 ЦК України збитками, що були завдані внаслідок упущеної вигоди, є такі збитки, які могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Системне тлумачення вказаної норми цивільного законодавства свідчить про те, що позивач має право на відшкодування упущеної вигоди, однак зобов`язаний надати суду докази, які підтверджують той факт, що він міг і повинен був отримати відповідні доходи і лише неправомірні дії відповідача стали підставою, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Зокрема, такі докази можуть бути письмовими, речовими і електронними.

Згідно із ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Щодо роздруківок про вартість внутрішньосуглобових ін?єкцій препаратів гіалуронової кислоти, вартість консультації й внутрішньосуглобового введення під ультразвуковим контролем препаратів гіалуронової кислоти, вартість проведення хірургічного втручання для видалення встановлених потерпілому імплантів, а також вартість реабілітаційних заходів, то суд не може прийняти вказані роздруківки, як належний доказ, оскільки вказані суми не є понесеними потерпілим витратами на лікування, а є лише його припущеннями щодо можливих витрат у майбутньому.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дослідивши витрати на лікування приходить до висновку, що відшкодуванню підлягають лише витрати, що підтверджені на загальну суму 89 350 (вісімдесят дев`ять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 копійок

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

На підставі ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

При розв`язанні вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд керується відповідними положеннями ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, і вважає, що внаслідок злочину, вчиненого обвинуваченим, потерпілому була спричинена моральна шкода, яка полягає в моральних та душевних стражданнях, емоційному напруженні, погіршенні самопочуття, у зв`язку з чим, був порушений звичайний уклад його життя та згідно з вказаними нормами, така шкода підлягає відшкодуванню в грошовому еквіваленті з обвинуваченого.

Однак таке відшкодування слід визначити з урахуванням матеріального становища обвинуваченого, можливості ним реально здійснити таке відшкодування.

Заявлена потерпілим моральна шкода розміром 100000 гривень, не відповідає принципам розумності та справедливості, а тому підлягає зменшенню.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини кримінального провадження, характер, глибину моральних страждань та переживань потерпілого, керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілому в розмірі 50000 гривень та на переконання суду зазначений розмір задоволених позовних вимог, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, з урахуванням його матеріального стану та даних щодо його особи, та інтересами потерпілого, з іншого.

Щодо розв`язання питання про розподіл процесуальних витрат, суд виходить з наступного.

Представником потерпілого заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. 00 коп. В обґрунтування понесених витрат, адвокат надав розрахунок суми гонорару та квитанція про прибуткового касового ордера № 001 від 20.01.2025 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст.30 Закону України«Про адвокатурута адвокатськудіяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи, що стороною захисту не спростовані доводи про не співмірність судових витрат, то на переконання суду витрати на правничу допомогу, які понесені потерпілою та документально доведені є співмірними і підлягають стягненню з обвинуваченого в повному обсязі.

Процесуальні витрати згідно матеріалів кримінального провадження складають 3786 гривень 00 копійок за проведення судової автотехнічної експертизи (висновок експерта №СЕ-19/111-24/45995-ІТ від 16.08.2024 рок).

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.100, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 не обирати за відсутністю потреби.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про вішкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 89 350 (вісімдесят дев`ять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 копійок, а також моральну шкоду в сумі 50 000 (п?ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні у сумі 3786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Речові докази:

- автомобіль «Great Wall C30» н.з. НОМЕР_1 - залишити на зберіганні у ОСОБА_7

- диск DVD-R з даними інструментальних досліджень рентгенографії, карта виїзду ШМД, копії медичної карти № 631 - залишити при матеріалах кримінального провадженні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним у порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня оголошення вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1