Справа №751/7854/25
Провадження №1-кс/751/2017/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова

ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 ,

слідчого у кримінальному провадженні ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника відділу слідчого управління ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000283 від 03 березня

2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, із середньою професійно-технічною освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що на підставі ст. 89 КК України, судимості не має,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника відділу слідчого управління ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_6 звернувся із клопотанням, погодженим прокурором відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 3 ст. 332 КК України, строком на 60 діб, із визначенням застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 242 240 гривень.

Із клопотання вбачається, що слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000283 від 03 березня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 332 КК України.

Як зазначає слідчий у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року з

05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжено і на теперішній час триває.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пунктом 3 вказаного вище Указу Президента визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Згідно з повідомленням Державної прикордонної служби України

від 24 лютого 2022 року, розміщеної на сайті Урядового порталу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, тимчасово, обмежено виїзд з України окремою категорією громадян. Зокрема, заборонено виїзд за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років. Така норма діятиме на період правового режиму воєнного стану.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, встановлено вичерпний перелік осіб, які мають право у період дії воєнного стану перетинати державний кордон України.

Так, ОСОБА_7 , будучи обізнаними з вказаними положеннями чинного законодавства, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 09 квітня 2025 року, дізнався про намір ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у період дії воєнного стану в Україні незаконно, тобто без наявності підстав, передбачених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», виїхати за межі України та запропонував вказаним особам

за грошову винагороду організувати їх незаконне переправлення поза пунктами пропуску до Республіки Білорусь, на що останні погодились.

Крім того, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів та мотивів порушення суспільних відносин з охорони суверенітету України, цілісності і недоторканності її кордонів, з метою організації незаконного переправлення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 через державний кордон України поза пунктами пропуску до Республіки Білорусь, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 09 квітня 2025 року, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, вступив в злочинну змову з ОСОБА_3 .

З метою реалізації спільного злочинного умислу ОСОБА_7 розробив план та маршрут руху, який довів до відома ОСОБА_3 .

Так, відповідно до розробленого ОСОБА_7 плану ОСОБА_3

10 квітня 2025 року мав сприяти організованому ними незаконному переправленню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 через державний кордон України поза пунктами пропуску до Республіки Білорусь шляхом перевезення їх на автомобілі прокладеним ОСОБА_7 безпечним маршрутом в об`їзд блок-постів Національної поліції України, Державної прикордонної служби України, груп оповіщення ТЦК та СП,

які можуть їх затримати та не допустити незаконний перетин державного кордону України, з м. Кременчук Полтавської області до прикордонного з Республікою Білорусь с. Киселівка Добрянської територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області.

Також, ОСОБА_7 проклав для ОСОБА_8 та ОСОБА_9 маршрут руху з орієнтирами та інструкціями від с. Киселівка до лінії державного кордону України з Республікою Білорусь.

Крім того, 09 квітня 2025 року ОСОБА_3 , будучи обізнаним про злочинну діяльність ОСОБА_7 , спрямовану на організацію незаконного переправлення кількох осіб через державний кордон України, діючи умисно, сприяючи їх злочинній діяльності, придбав у невстановленому місці для ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засоби маскування людини з метою використання під час незаконного перетину державного кордону України, які поклав до автомобіля марки «CITROEN E-ELYSEE» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , що перебуває у його користуванні.

У подальшому ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлені спосіб та час, але не пізніше 09 квітня 2025 року, надав вказівки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прибути об 11 годині 00 хвилин 10 квітня 2025 року на ділянці місцевості неподалік буд. № 25 по просп. Свободи в м. Кременчук Полтавської області, більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, де їх повинен зустріти ОСОБА_3 та відвезти на автомобілі марки «CITROEN E-ELYSEE безпечним маршрутом до місця перетинання державного кордону України до Республіки Білорусь.

Після чого, ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленим досудовим розслідуванням місці, о 10 годині 03 хвилини 10 квітня 2025 року надав вказівку ОСОБА_3 прибути на зазначеному автомобілі до повідомленої йому раніше ділянки місцевості для подальшого перевезення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до прикордонного з Республікою Білорусь с. Киселівка Добрянської територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області з метою їх незаконного переправлення через державний кордон України.

Того ж дня, приблизно об 11 годині 00 хвилин, виконуючи вказівки ОСОБА_7 , діючи з метою сприяння організованому ними незаконному переправленню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до Республіки Білорусь, ОСОБА_3 прибув до обумовленої ділянки місцевості на автомобілі марки «CITROEN E-ELYSEE», де зустрівся з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

та перевіз вказаних чоловіків безпечними об`їзними шляхами, уникаючи блок-постів та мобільних патрулів Національної поліції України, Державної прикордонної служби України, груп оповіщення ТЦК та СП, які можуть їх затримати та не допустити незаконний перетин кордону, до ділянки місцевості східніше с. Киселівка Добрянської територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області, на відстані близько 3 км до лінії державного кордону України з Республікою Білорусь, тим самим надавши засоби та усунувши перешкоди їхньому незаконному переправленню через державний кордон України.

Того ж дня, приблизно о 19 годині 45 хвилин на зазначеній ділянці місцевості, ОСОБА_3 зупинив керований ним автомобіль марки «CITROEN E-ELYSEE» та надав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вказівку вийти з нього, після чого останні забрали з даного транспортного засобу підготовлені ОСОБА_3 засоби призначені для маскування людини та пішли у вказаному ОСОБА_7 напрямку до лінії державного кордону України з Республікою Білорусь, а ОСОБА_3 повернувся до м. Кременчук Полтавської області.

У подальшому, 10 квітня 2025 року не пізніше 23 години 03 хвилин ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , виконуючи вказівки ОСОБА_7 здійснили незаконний перетин державного кордону України та вийшли на територію Гомельського району Гомельської області Республіки Білорусь.

В обґрунтування клопотання слідчий указує на те, що ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела прибутку. На даний час існує необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_3 , оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий вважає, що з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, контролю за місцем перебування підозрюваного, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних з метою їх відмови від надання показань чи їх зміни, продовжити злочинну діяльність, необхідно застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 242 240 гривень.

У судовому засіданні слідчий та прокурор висловили доводи на підтримання клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з посиланням на обставини, викладені у клопотанні, і на матеріали, які були долучені до клопотання, та просили його задовольнити. Указали на обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_3 , та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважали, що на даній стадії розслідування домашній арешт буде достатнім запобіжним заходом для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного. Захисник зазначив, що заявлені у клопотанні ризики ґрунтуються на припущеннях, доказів на їх підтвердження не зазначено у клопотанні та не надано в судовому засіданні. Підозрюваний ОСОБА_3 підтримав таку позицію свого захисника.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши позиції сторін кримінального провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов до такого висновку.

Частиною другою ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000283 від 03 березня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 332 КК України, за фактом незаконної діяльності групи осіб з числа мешканців Полтавської області, які налагодили схему незаконного переправлення осіб чоловічої статі через державний кордон України поза пунктами пропуску до території Республіки Білорусь через території Чернігівського району Чернігівської області.

10 вересня 2025 року ОСОБА_3 вручено письмове повідомлення про підозру в сприянні організації незаконного переправлення кількох осіб через державний кордон України шляхом надання засобів та усунення перешкод, вчиненому за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Того ж дня, о 05 годині 25 хвилин ОСОБА_3 затримано в порядку

ст. 615 КПК України за підозрою у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Щодо наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень слідчий суддя приймає до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі-Браво проти Італії», де високий суд зазначив, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена, серед іншого, у рішеннях по справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», термін «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» та «Мюррей проти Сполученого Королівства» факти, що підтверджують «обґрунтовану підозру», не повинні бути такого самого рівня, як факти, на яких має ґрунтуватись обвинувальний вирок чи навіть пред`явлення обвинувачення.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, слідчий суддя вважає, що докази, які вказують на наявність обґрунтованої підозри, містяться у зібраних органом досудового розслідування та долучених до матеріалів клопотання доказах, у тому числі: - довідці-аналізі з`єднань та локації абонентських номерів ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;

- протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 19 травня 2025 року; - протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 19 травня

2025 року; - протоколі огляду речей та документів від 10 липня 2025 року;

- копії листа Прикордонної Варти Республіки Польща від 28 липня

2025 року; - протоколі затримання ОСОБА_3 від 10 вересня 2025 року;

- протоколі обшуку від 10 вересня 2025 року автомобіля марки «CITROEN» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ; - аналізі руху транспортного засобу марки «CITROEN» з державним номерним знаком НОМЕР_1

10 квітня 2025 року; - речовими доказами у кримінальному провадженні.

При цьому слідчий суддя враховує, що на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що повідомлена

ОСОБА_3 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, є обґрунтованою для даної стадії кримінального провадження.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від

27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, з огляду на долучені до матеріалів судового провадження матеріали, враховує тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке відповідно до ст.. 12 КК України є тяжким злочином, дані, які характеризують особу ОСОБА_3 , його вік, соціальні зв`язки, сімейний стан, склад сім`ї, майновий стан, а також стан здоров`я.

З огляду на те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, при цьому враховуючи, що докази та обставини, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, є доведеними, зважаючи на характер інкримінованого кримінального правопорушення, на дані про особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_3 може вчинити дії щодо переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні та таким чином перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, з огляду на що, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та заявленим у судовому засіданні, слідчий суддя вважає доведеним необхідність застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому слідчий суддя вважає, що підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відсутні, в даному випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу не перевищує суспільного інтересу в справі, який полягає у повному та неупередженому здійсненні кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості, мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи, про що неодноразово зазначав ЄСПЛ, зокрема, в рішеннях по справах «Лабіта проти Італії», «Летельє проти Франції», «Маріянчук та інші проти України».

Крім того, варто зазначити, що застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

При визначенні ОСОБА_3 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слідчий суддя наряду з положеннями статей 182, 183 КПК України враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішень у справах «W проти Швейцарії» та «Мангурас проти Іспанії», де високий суд зазначив, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи обставини інкримінованого кримінального правопорушення, матеріальне становище ОСОБА_3 , дані про його особу, слідчий суддя вважає, що застава у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зможе забезпечити виконання ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Доведеність винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалося, оскільки це є предметом встановлення в ході досудового розслідування і судового провадження кримінального провадження по суті обвинувачення.

Щодо доводів сторони захисту про незадовільний стан здоров`я

ОСОБА_3 , то доказів того, що стан здоров`я останнього не допускає його тримання під вартою слідчому судді не надано, проте з метою недопущення погіршення стану здоров`я підозрюваного на підставі ч. 1 ст. 206 КПК України слідчий суддя вражає за необхідне зобов`язати адміністрацію Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор», де буде утримуватись під вартою підозрюваний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , організувати надання останньому необхідної медичної допомоги з урахуванням наявних медичних рекомендацій та висновків щодо стану здоров`я.

Надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 Кримінально-виконавчого кодексу України, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від

10 лютого 2012 року № 239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від

15 серпня 2014 року № 1348/5/572.

Керуючись ст. 29 Конституції України, статтями 176-178, 181-186,

193-197, 205, 309, 395, 532, 534 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника відділу слідчого управління ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000283 від 03 березня 2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування строком на 32 дні, а саме до 13 жовтня 2025 року включно, з подальшим його утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Визначити підозрюваному ОСОБА_3 заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить

181 680 гривень, яка може бути внесена як підозрюваним, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), на депозитний рахунок (одержувач: ТУ ДСАУ у Чернігівській області; ; банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Київ; розрахунковий рахунок UA0005960).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі, протягом її дії.

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, негайно звільнити підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного

ОСОБА_3 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

-прибувати до слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, прокурора та суду за кожним процесуально вмотивованим викликом;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому ОСОБА_3 проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , підозрюваними ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 ;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

-здати на зберігання до Кременчуцького відділу Державної міграційної служби України в Полтавській області, у разі наявності, свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити термін дії зазначених обов`язків до 13 жовтня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою яка перебуває під вартою, у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1