ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/269/25 Справа № 705/4301/24 Категорія: ст.183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

04 червня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.05.2025, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Черкаської

області, Жашківського району, м. Жашків, громадянки України, зареєстрованої за

адресою: АДРЕСА_1 ,

яка має двох малолітніх дітей, непрацюючої, раніше не судимої, інвалідом не являється,

підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4

ст. 28 ч. 4 ст. 321 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з 30.04.2025 до 28.06.2025 включно, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и в :

ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.05.2025 клопотання начальника відділення СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , погоджене керівником Уманської окружної прокуратури ОСОБА_10 , задоволено та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з 30.04.2025 до 28.06.2025 включно, без визначення розміру застави.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри, обставин вчинення кримінальних правопорушень, доведеності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, даних про особу підозрюваної та не визначив розмір застави, оскільки дане кримінальне провадження здійснюється щодо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді, вважаючи її постановленою з істотним порушенням норм КПК України та норм європейського права, захисник підозрюваної ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову, застосувавши до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано на те, що обраний слідчим суддею запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 без визначення розміру застави є занадто суворим запобіжним заходом та розходиться з практикою ЄСПЛ та судової практикою України.

Адвокат вважає, що органом досудового розслідування не доведено причетність підозрюваної до вчинення злочинів, оскільки з процесуальних документів не зрозуміло обґрунтованість підозри (визначення конкретності її дій). До клопотання про застосування запобіжного заходу не додано жодного суттєвого доказу на підтвердження обґрунтованості повідомленої підозри, доказів стосовно необхідності застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою та не доведено жоден із ризиків за ст. 177 КПК України, про які йдеться у клопотанні.

Захисник зазначає, що судом не взято до уваги наявність на утриманні ОСОБА_7 двох малолітніх дітей, остання має постійне місце реєстрації, позитивну характеристику за місцем свого проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та підозрюваної, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків з огляду на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст. 178 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів - п.5 ч.4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим відділом Уманського РУП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні за №0000051 від 02.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 306 КК України.

30.04.2025 року ОСОБА_7 затримано відповідно до ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 321 КК України.

30.04.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру.

Відповідно до пред`явленої підозри, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів за ч. 2 ст. 255 КК України, тобто в участі у злочинні організації; за ч. 3 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту та незаконному збуті наркотичних засобів, вчиненому організованою групою в складі злочинної організації; за ч. 4 ст. 321 КК України, тобто в незаконному придбанні, перевезенні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті сильнодіючих лікарських засобів, вчиненому організованою групою в складі злочинної організації без спеціального на те дозволу.

Розглядаючи дане клопотання по суті слідчий суддя зазначив про наявність обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, які обґрунтовуються зібраними доказами та матеріалами кримінального провадження і дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, перешкоджання кримінальному провадженню, даних про особу підозрюваної.

З такими висновками слідчого судді повністю погоджується й апеляційний суд.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

Так, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів і за найтяжчий з них передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років. Злочинна діяльність ОСОБА_7 з огляду на представлені матеріали носить цілеспрямований, систематичний характер.

Попри твердження захисника щодо наявності на утриманні ОСОБА_7 неповнолітніх дітей, постійне місце реєстрації та позитивної характеристики за місцем проживання, слідчим суддею вірно вказано, і з цим висновком повністю погоджується суд апеляційної інстанції, що вказані захисником факти не є тим достатнім стримуючим фактором, що забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної, оскільки це не стало для останньої обставиною, яка утримає її від вчинення кримінальних правопорушень, які їй інкримінуються.

Вказане спростовує доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості застосованого запобіжного заходу та можливості застосувати до підозрюваної більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту чи застави, адже стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання запобіжного заходу обґрунтовано існують і в сукупності з даними про особу ОСОБА_7 підтверджують на даному етапі кримінального провадження потребу в триманні останньої під вартою, як і наявність конкретного суспільного інтересу у цій справі, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

Стосовно недоведеності органом досудового розслідування ризиків, про які вказує у скарзі захисник, апеляційний суд вважає за потрібне вказати, що метою застосування запобіжного заходу є не карна, а забезпечувальна функція, тобто до підозрюваної особи може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив належну процесуальну поведінку такої та запобігав ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і встановленим в судовому засіданні. Ризики вчинення підозрюваною особою дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею обґрунтованої ймовірності реалізації нею таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрювана особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона схильна і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому. У даному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу психотропних речовин, що створює загрозу для населення, становить підвищену суспільну небезпеку та дає підстави припускати обґрунтованість зазначених у клопотанні ризиків.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості повідомленої ОСОБА_7 підозри не можуть бути взяті до уваги, адже предметом розгляду даного провадження є питання застосування запобіжного заходу, а не правильності повідомленої підозри. Вказане питання має окреме правове регулювання, висвітлене Главою 22 КПК України.

При цьому, в даному випадку щодо питання обґрунтованості підозри має застосовуватися стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Необхідно оцінювати обґрунтованість усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, параграф 184). Тому цей стандарт доказування є досить низьким- необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України"), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

На теперішній час досудове розслідування триває, підстав стверджувати про невідповідність змісту підозри обставинам інкримінованого правопорушення не має, обставини кримінального правопорушення мають встановлюватись та конкретизуватись в подальшому, а наявні докази оцінюватись у сукупності з іншими доказами, зібраними під час досудового розслідування як стороною обвинувачення, так і стороною захисту.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді, при розгляді питання щодо обрання підозрюваній запобіжного заходу у виді тримання під вартою вимоги кримінального процесуального закону дотримано належним чином.

Слідчим суддею були заслухані пояснення прокурора, підозрюваної, трьох захисників підозрюваної для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, які були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття відповідного судового рішення, а доводи апеляційної скарги захисника правильності висновків слідчого судді не спростовують тазводяться до незгоди з постановленим судовим рішенням.

Отже, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання підозрюваної ОСОБА_7 під вартою, оскільки стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання запобіжного заходу обґрунтовано існують і в сукупності з даними про особу підозрюваної підтверджують на даному етапі кримінального провадження потребу в триманні останньої під вартою без можливості внесення застави, а даних щодо неможливості застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчому судді та апеляційному суду не надано.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника підозрюваної ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.05.2025 про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком строк 60 днів з 30.04.2025 до 28.06.2025 включно, без визначення розміру застави залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваної залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді