Справа № 742/3853/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/168/25
Категорія - ч. 2ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові об`єднане кримінальне провадження №0000156 та № 0000491 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, із середньою спеціальною освітою, зі слів працюючого неофіційно, військовослужбовця, раніше не судимого,

визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі;

- за ч. 1 ст. 126 КК України у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт;

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Строк відбування покарання визначено обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 у порядку виконання вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 20 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням, в іншій частині позову відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 20 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням, в іншій частині позову відмовлено.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 05 травня 2024 року близько 18 год. 50 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи на території господарства за адресою: АДРЕСА_2 , переслідуючи єдиний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання на ґрунті неприязних відносин з останнім, діючи умисно наніс кулаком правої руки один удар по голові в область лобу ОСОБА_10 , після чого штовхнув вперед обома руками потерпілого ОСОБА_10 , та наніс один удар лівою ногою по голові в область лобу над правою бровою потерпілого.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 109 від 13.06.2024 в потерпілого ОСОБА_10 наявні наступні тілесні ушкодження: тілесне ушкодження у вигляді забійної рани лобної ділянки голови відповідно до п.п. 2.3.1а, 2.3.2а, 2.3.3 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я та тілесні ушкодження у вигляді подряпин лобної ділянки голови, синці передньої поверхні грудної клітки, садно на фоні синця задньої поверхні грудної клітки, які відповідно до п.п. 2.3.2б, 2.3.5, 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

08 травня 2024 року близько 16 год. 30 хв., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті неприязних відносин між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_11 , діючи умисно, з метою завдання удару та інших насильницьких дій потерпілій та не спричинення їй тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, затискав рота потерпілій, притиснувши до стіни обмежив у пересуванні та наніс три удари кулаком правої руки потерпілій ОСОБА_11 , в область голови, а саме в обличчя та один удар в область грудної клітки, чим заподіяв потерпілій фізичного болю, не спричинивши тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_8 , 08 травня 2024 року близько 17 год. 00 хв., більш точного часу не встановлено, перебуваючи в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 , переслідуючи єдиний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання на ґрунті неприязних відносин з останнім, діючи умисно, наніс один удар кулаком правої руки по голові в область лоба, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи №119 від 12.06.2024 тілесні ушкодження у вигляді синця лобної ділянки голови, саден 1 пальця лівої руки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просила вирок суду у частині призначеного покарання змінити через суворість та призначити більш м`яке покарання у вигляді пробаційного нагляду.

В обґрунтування апеляційних вимог указує, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості вчиненого внаслідок суворості. Просить врахувати, що обвинувачений під час досудового розслідування та в суді не скористався послугами захисника, не переховувався від органів слідства та суду сприяв у розкритті кримінальних правопорушень, частково визнавав вину та розумів відповідальність за вчинені ним дії.

Просить врахувати, що потерпілі особи надавали неправдиві свідчення, перекручували обставини та всіляко чинили перешкоди для справедливого розгляду справи, внаслідок чого їх показанням судом дана невірна оцінка.

Також зазначає, що судом неправильно визнані обтяжуючі його покарання обставини та не встановлено пом`якшуючих, якими є сприяння у розкритті кримінального правопорушення, відсутність з його боку перешкод слідству, не враховано його особу, який є учасником бойових дій, раніше не судимий, характеристики.

Разом з тим, вважає, що судом не взято до уваги порушення, допущені при проведенні судово-медичної експертизи та не правильно надано оцінку висновку. Не взято до уваги, що свідки надавали суперечливі показання, не враховано, що вони є родичами між собою та зацікавленими особами і опис психологічного стану потерпілих не підтверджується доказами та має емоційний характер.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити із викладених підстав.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_12 заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Прокурор заперечила проти задоволення апеляційних вимог щодо недоведеності вини обвинуваченого, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, стосовно призначеного покарання висловила думку про неможливість такого у виді обмеження волі, оскільки ОСОБА_8 на момент ухвалення вироку суду був військовослужбовцем.

Заслухавши доповідача, думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Стороною захисту ставиться питання про пом`якшення покарання обвинуваченому та про неправильну оцінку судом доказів, внаслідок чого вважають вирок суду необґрунтованим.

У судовому засіданні суду як першої так і апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, однак частково підтвердив обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень та показав що 05.05.2024 в після обідній час прийшов до будинку, де живе колишня дружина ОСОБА_13 щоб поспілкуватися з їх спільною дитиною. Син сидів у бабусі на руках, коли він його покликав, то бабуся не відпускала, зателефонувала ОСОБА_13 і вона вийшла із будинку і забрала сина. Вказує, що потерпілі неправдиво вказують, що син тікав від нього. Таке його сильно обурило, тому він переліз через огорожу щоб покарати бабусю, яка утримувала сина від спілкування з ним, узяв бочку з водою та вилив їй на голову. В цей час ОСОБА_10 почав заступатися, тому він вилив воду і на нього, а коли той почав махати руками, він вдарив його по обличчю рукою, а потім і ногою.

08.05.2024 у після обідній час він також приходив до місця проживання ОСОБА_13 та сина, бабуся була на городі, він через ворота гаражу зайшов у будинок та взяв бабусине чорне пальто, хотів погратись із сином, ніби то зайшла бабуся. Коли піднявся на другий поверх, то зайшла ОСОБА_13 , яка його злякалася, він обняв її, намагаючись заспокоїти, однак та почала кричати щоб батько викликав поліцію. Заперечуючи побиття та примусове утримання ОСОБА_13 , вказує, що остання почала істерику та казати, що він її б`є та хоче вкрасти сина, тому він змушений був рукою відштовхнути її в груди, при цьому, ОСОБА_13 постійно казала дитині, що тато б`є маму, тому він сказав сину: «бачиш як папа маму б`є», вдарив ОСОБА_13 лівою рукою в щелепу, але не сильно. Коли спустився зі східців, то ОСОБА_10 стояв внизу, він вдарив його в обличчя та вийшов з хати та через сусідський двір, оминаючи камери, пішов.

Причинами своїх дій пояснив постійне маніпулювання дитиною з боку колишньої дружини та її сім`ї, які не давали бачитися з дитиною попри відсутність всяких заборон до цього, я надавав гроші на утримання дитини, але його до дитини не пускали. Шкодує про свої дії, але насправді він не є насильником. В суді першої інстанції у нього не було захисника, оскільки йому слідчий пояснив, що стаття нетяжка і покарання буде у виді штрафу, але коли почув у судовому засіданні промову прокурора про покарання у виді обмеження волі, то просив призначити захисника.

Попри часткове визнання обвинуваченим вини, його показання, які частково узгоджуються з показаннями свідків як у частині обставин подій так і в частині нанесення ударів, при цьому інші обставини, якими обвинувачений намагається виправдати свої дії, у повній мірі спростовуються показаннями потерпілих та іншими доказами, зібраними у справі.

Так, потерпілий ОСОБА_10 суду першої інстанції показав, що обвинувачений, який є колишнім чоловіком його доньки, 05.05.2024 року, коли дружина та онук перебували у дворі, а донька у будинку, перескочив через паркан, дружина сказала онуку щоб той ішов у хату до мами. В цей час ОСОБА_8 схопив пластмасову бочку, в якій грілася вода, та направився до дружини щоб кинути в неї, він став на дорозі щоб цьому завадити. Тоді обвинувачений облив його водою з бочки та добіг до дружини, облив її водою та кинув на неї бочку. Потім повернувся до нього та вдарив в груди двома руками, він чого він упав, а ОСОБА_8 вдарив його кулаком по голові, а потім по обличчю і ногою, кричав, ображав та погрожував знищити їх та вбити. Розкрив ворота, вийняв залізні шпори, кинув у них та втік. Згодом приїхала швидка та поліція, його повезли до лікарні щоб зашити рану на лобі.

08.05.2024 року обвинувачений пробрався у будинок, в цей час він відпочивав у своїй кімнаті, та почув крики про допомогу: «б`ють, б`ють…» і прохання викликати поліцію, у кімнату забігла донька з онуком на руках. Як згодом він зрозумів, обвинувачений пробрався у будинок та накрився бабусиним пальто. За донькою у кімнату забіг обвинувачений та казав щоб він не викликав поліції. Донька та онук були налякані, а обвинувачений пояснював дитині, що тато з мамою так граються. Коли він вийшов на вулицю та почав викликати поліцію, ОСОБА_8 вискочив із кімнати та вдарив його кулаком по голові від чого він вдарився головою об перила, після чого втік.

Потерпіла ОСОБА_11 суду першої інстанції показала, що 08.05.2024 була із сином у будинку, коли почула незвичний звук, вийшла в коридор та побачила відкриті двері на горище, які завжди закриті та щось чорне, що висить на стіні, але крючка там немає, і в цей час на неї напав її колишній чоловік, ОСОБА_8 , схопив, скрутив, закривав рота та сказав: «Мовчи, бо я тебе тут приб`ю». Вона почала вириватися, відчула, що може втратити свідомість, не могла дихати. На шум прибіг син та просив батька відпустити маму, тому обвинувачений змушений був послабити хватку, і вона змогла вирватися. Схопивши сина на руки, побігла до батька у кімнату та просила щоб він викликав поліцію. Обвинувачений вдарив її по обличчю при дитині та почав забирати телефони щоб не дати викликати поліцію, вдарив ще раз її в обличчя та груди. Коли батько все ж пішов викликати поліції, обвинувачений почав виходити на зауваження батька навіщо він її б`є, обвинувачений відповів, що він не бив, а оце б`ю, і знову ударив її по обличчю. Коли спускався сходами, наніс удар батьку, який впав, та потім утік. Потерпіла вказала, що постійно живе у страху за своє життя та життя своїх рідних. Така поведінка обвинуваченого має систематичний характер. Обвинувачений неодноразово погрожував їм розправою та вбивством. Свідком усіх цих подій був син, який отримав великий стрес, боїться всього, у роботі з психологом, повідомив, що боїться тата, який постійно б`є маму та дідуся з бабусею. Вона змушена була поїхати за кордон, де дитина трохи заспокоїлась, почала посміхатися, але боявся повертатися в Україну, тому що там тато.

Такі показання потерпілих щодо обставин подій узгоджуються між собою, є послідовними та незмінними і такими, які підтверджуються іншими доказами, ретельно дослідженими судом першої інстанції та детально викладеними у вироку.

Зокрема, відеозаписом із камер спостереження, розташованих на території господарства по АДРЕСА_2 , на якому зафіксовано події 05.05.2024 року близько 18:50 год., де чітко ідентифікується особа обвинуваченого, який умисно наніс один удар кулаком правої руки по голові в області лобної ділянки потерпілому ОСОБА_10 , після чого обома руками наніс один удар лівою ногою по голові в область лобної ділянки.

Даними висновку судово-медичної експертизи № 109 від 07.05.2024, яким встановлені тілесні ушкодження у ОСОБА_10 , зокрема забійна рана лобної ділянки, подряпини лобної ділянки голови, синці передньої поверхні грудної клітки, садна на фоні синця задньої поверхні грудної клітки, які по давності могли утворилися за обставин та у період, установлені судом (05.05.2024, від дії тупого предмету з обмеженою поверхнею, яким в тому числі могла бути як рука, так і нога сторонньої особи) та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Даними висновку судово-медичної експертизи № 116 від 10.05.2024, яким встановлено наявність тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_11 у виді синця правого стегна, які могли виникнути від дії тупого предмету, що за механізмом удару та по давності могло відповідати 08.05.2024 та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і могли утворитися за обставин, на які вказувала ОСОБА_11 .

Даними висновку судово-медичної експертизи № 119 від 11.05.2024, згідно з якими, у ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження у виді забійної рани лобної ділянки голови, синець лобної ділянки голови, садна 1 пальця лівої кисті, які виникли від травматичної дії тупих предметів, забійна рана та синці за механізмом удару, садна за механізмом тертя. Які могли утворитись за 7-10 днів до проведення експертизи та за 5-7 днів, відповідно, і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, та не потягли, відповідно. Враховуючи характер тілесного ушкодження у вигляді забійної рани та синця лобної ділянки голови, останні могли утворитись від дії тупого предмету з обмеженою поверхнею, яким , у тому числі може бути як рука, так і нога сторонньої особи та всі вони могли утворитись, в тому числі, за обставин, викладених в описовій частині постанови (які відповідають встановленим і судом).

Відтак, показання потерпілих, які є послідовними та незмінними як в ході досудового розслідування при подачі заяв про вчинення щодо них протиправних діянь, так і в суді, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав їх в основу прийнятого рішення. Висновки експертів стосовно тілесних ушкоджень підкріплюють правильність висновків суду першої інстанції, оскільки у повній мірі підтверджують наявність тілесних ушкоджень, які могли бути отримані потерпілими за викладених ними обставин.

Судово-медичні експертизи проведені у відповідності до вимог чинного законодавства, висновки експертів складені уповноваженими на те особами, які попереджені про кримінальну відповідальність, містять вичерпні відповіді на поставлені питання і не викликають жодних сумнівів у суду апеляційної інстанції. Тому доводи апелянта про порушення порядку їх проведення голослівні та не приймаються до уваги.

Так само апеляційні доводи про порушення права на захист обвинуваченого не знаходять підтвердження у матеріалах провадження, оскільки судом дотримано положення про роз`яснення права на захист обвинуваченому, який не скористався таким правом і висловлення ним бажання мати захисника після судових дебатів не свідчить про порушення такого права. При цьому враховується, що при написанні апеляційної скарги та в суді апеляційної інстанції обвинувачений має захисника, яким забезпечено його захист.

Судом першої інстанції дії обвинуваченого ОСОБА_8 , які виразилися у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, в умисному завданні ОСОБА_8 удару та вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 126 КК України та у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених у судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Слід зазначити, що у правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій має використовуватись не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи.

На реалізацію принципу, встановленого частиною другою статті 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення статті 65 КК України. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Кримінального кодексу України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.

Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є проступками, які обвинувачений вчинив умисно, враховано особу винного, його позицію до вчиненого, негативні характеристики за місцем проживання, те, що на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, зі слів працює неофіційно, військовослужбовець, який самовільно залишив військову частину, розлучений, раніше не судимий, але неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства; відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують таке, якими суд визнав вчинення кримінальних правопорушень щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебував у сімейних або близьких відносинах; враховано судом і позицію потерпілих, які наполягали на суворості покарання, на підставі чого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у межах санкцій статей та остаточного за правилами ст. 70 КК України.

Разом з тим, враховуючи дані про те, що обвинувачений на момент ухвалення вироку був військовослужбовцем, яким є на даний час і даних про його звільнення з військової служби нема, з огляду на положення закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» № 2233-XII від 25.03.92, громадяни України, які проходять військову службу, є військовослужбовцями, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є видом військової служби, а положеннями ч. 3 ст. 61 КК України передбачено, що обмеження волі не застосовується до військовослужбовців строкової служби, то колегія суддів приходить до висновку, що призначене покарання у виді обмеження волі не відповідає особі обвинуваченого.

З таких підстав колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника, з якими в суді апеляційної інстанції погодилася і прокурор, та приходить висновку про необхідність зміни виду остаточного покарання, призначеного ОСОБА_8 з обмеження волі на пробаційний нагляд, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни вироку судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 змінити у частині призначеного покарання.

ОСОБА_8 призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн;

- за ч. 1 ст. 126 КК України у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн;

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_8 , передбачені ч. 2 ст. 59-1 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4