Справа № 502/148/22
УХВАЛА

16 вересня 2025 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

в режимі відеоконференції захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду

клопотання захисника обвинуваченого

про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності

у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР

за № 0001198 від 08.12.2021 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченкове Кілійського району Одеської області, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення,

передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України,

В С Т А Н О В И В:

15.09.2025 до Кілійського районного суду Одеської області надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження в порядку п. 2 ч.1 ст. 49, ч. 4 ст. 286 КПК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 342 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , є нетяжким. Станом на 15.09.2025 з дня вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_5 , минуло три роки та більш ніж дев`ять місяців. Про те, що обвинувальний акт у відповідному кримінальному провадженні надійшов до Кілійського районного суду Одеської області, обвинувачений дізнався лише після 09.12.2024 від свого захисника. До дати звернення із заявою до суду 22.07.2025, обвинувачений жодних повідомлень, викликів, повісток або телефонних викликів, ані від Кілійського районного суду, ані від Ізмаїльського міськрайонного суду, куди від підписував заявку про отримання SMS-повідомлень, ані від інших посадових осіб, не отримував.

Захисник зазначив, що: судові повістки не містять підпису Заболотного про отримання; довідка з с. Шевченкове за підписом старости ОСОБА_7 від 18.10.2022 про те, що обвинувачений «зі слів батьків» перебував за межами країни не містить додатків, хто саме з «батьків» надавав пояснення, яка особа була уповноважена на відібрання пояснень та з яких саме підстав; відеозапис тривалістю сорок секунд, на якому невідома особа, не назвавши себе, місця та дати зйомки, приладу та підстав для проведення відеозйомки, не впевнившись в посвідченні особи, яку опитує та у відповідних родинних зв`язках, та не повідомивши особу про права та обов`язки за ст. 63 Конституції України, задає питання відносно людини, не повідомляючи про яку саме людину йде мова, тобто жодного разу у досліджуваному відеозапису не згадано про ОСОБА_8 особи, про яку витребувалась інформація, а саме, про ОСОБА_5 .

Крім того, в заяві до Кілійського районного суду від 22 липня 2025 року обвинувачений ОСОБА_5 заначив про те, що жодної інформації на підтвердження отримання судових викликів за допомогою смс досліджено не було, як припускає ОСОБА_5 , вочевидь, за відсутністю таких повідомлень.

Як зазначив ОСОБА_5 станом на 03.11.2022 жодного доказу про те, що він ухилявся від явки до Кілійського районного суду на призначені судом дати слухання справи, а також про належні повідомлення про призначені судом дати слухань, а також, що з 09.12.2024 та станом на 22 липня 2025 р. обвинувачений є обізнаним, (повідомленим належним чином) про оголошення його в розшук, в матеріалах справи № 502/148/22 відсутні. На підтвердження відсутності доказів про ухилення обвинуваченого від суду за наявними у справі документами, він зазначає про наступне:

-обвинувачений взагалі не був повідомлений про провадження в Кілійському районному суді по справі № 502/148/22;

-обвинувачений взагалі не отримував жодної повістки про виклик до Кілійського районного суду по справ № 502/248/22 на призначені дати судових засідань;

- обвинувачений не був проінформований про те, що його оголосили в розшук ухвалою Кілійського районного суду від 03.11.2022 у відповідній справі.

Обвинувачений тривалий час перебував за межами України на цілком законних підставах у відповідності до національного законодавства країн перебування.

На підставі викладеного, за відсутності доказів ухилення ОСОБА_5 від суду захисник вважав за необхідне станом на 15.09.2025 застосувати до обвинуваченого положень ст. 49 ч. 1 п. 2 КК України та його звільнення від кримінальної відповідальності за строком давності.

Заявлене клопотання захисник обвинуваченого підтримав в підготовчому судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника та пояснив, що весною 2022 року виїхав на законних підставах за межі України у зв`язку із воєнними діями. Судових викликів ні з Кілійського районного суду Одеської області, ні з Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області він не отримував, в тому числі шляхом надходження SMS-повідомлень. Про те, що він перебуває у розшуку, він дізнався у грудні 2024 року з додатку «Дія» під час вирішення питання щодо оформлення права на постійне місце проживання в Канаді.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника та зазначив, що ОСОБА_5 було належним чином повідомлено про підозру у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, він був допитаний в статусі підозрюваного та після закінчення досудового розслідування відповідний обвинувальний акт було направлено до суду. В подальшому обвинувачений був оголошений у розшук, у зв`язку із чим на даний час не минули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, тому у задоволенні клопотання захисника слід відмовити.

Потерпілий ОСОБА_4 відніс вирішення клопотання захисника на розсуд суду.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши матеріали судового провадження, проаналізувавши обґрунтування клопотання і релевантні положення законодавства, судом встановлено наступне.

Як зазначено в ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 342 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відноситься до нетяжких злочинів, за вчинення якого передбачене найсуворіше покарання у виді двох років позбавлення волі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як зазначено в ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Згідно обвинувального акта у даному кримінальному провадженні, подія кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , мала місце 07.12.2021.

Таким чином, на час постановлення судом ухвали від 03.11.2022 /а.к.п. 73/ про оголошення розшуку обвинуваченого та зупинення судового провадження минуло 10 місяців та 26 днів.

Судове провадження було відновлено ухвалою судді від 20.08.2025 після отримання 14.08.2025 заяви обвинуваченого від 27.07.2025 про надання згоди на отримання процесуальних документів в електронній формі та повідомлення від 11.08.2025 ВП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області про розшукання обвинуваченого /а.к.п. 109-111/.

Таким чином з 20.08.2025 до 16.09.2025, тобто дати розгляду клопотання захисника минуло 26 днів.

Отже, загальний час, який можливо зарахувати у строк давності, є меншим, ніж передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України з урахуванням положень ч. 2 ст. 49 КК України.

Як зазначив у своєму клопотанні захисник, з дня вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, минуло три роки та більше ніж дев`ять місяців.

Проте, як було встановлено судом, повністю вказаний строк неможливо зарахувати у строк давності враховуючи наступне.

Так, згідно наданого суду прокурором для огляду в підготовчому судовому засіданні повідомлення про підозру ОСОБА_5 , протоколу його допиту в статусі підозрюваного після вручення йому пам`ятки про права та обов`язки підозрюваного, вказані дії були вчиненні 26.01.2022 року.

Отже, ОСОБА_5 з 26.01.2022 набув статусу підозрюваного та, відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України знав про обов`язок прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Згідно доданої до обвинувального акту заявки про отримання судової повістки в електронній формі, ОСОБА_5 просив надсилати судову повістку в електронній формі за допомогою SMS-повідомлення на зазначені ним номери.

Після призначення ухвалою суду від 07.02.2022 підготовчого судового засідання на 18.03.2022, обвинувачений в підготовче судове засідання не з`явився, як не з`являвся і в наступні судові засідання, що в подальшому стало підставою для оголошення судом його розшуку з підстав, зазначених у відповідній ухвалі від 03.11.2022.

При цьому, суд враховує, що згідно наявної в матеріалах кримінального провадження інформації з ДПС України /а.к.п. 105/, обвинувачений перетнув державний кордон України 20.04.2022 в пункті пропуску Орлівка, що він сам підтвердив в підготовчому судовому засіданні та надав для огляду свій паспорт громадянина України з відповідною відміткою.

Отже, на момент призначення першого судового засідання, тобто 18.03.2022, він перебував на території України.

При цьому, як встановлено з відомостей з програми «Д-3» Кілійського районного суду Одеської області, обвинуваченому ОСОБА_5 , крім судової повістки про виклик на 18.03.2022, яка не була відправлена у зв`язку з відсутністю в суді марок на відправку кореспонденції /а.к.п. 19-20/, були одночасно надіслані судові повістки у вигляді SMS-повідомлень на обидва номери, вказані обвинуваченим у відповідній заявці.

Відповідні повідомлення були доставлені обвинуваченому в день постановлення суддею ухвали про призначення підготовчого судового засідання, тобто 07.02.2022, що свідчить про належний, передбачений діючим законодавством порядок виклику обвинуваченого.

Заяв про зміну місця проживання або номерів телефону, обвинувачений до суду не подавав, чим не виконав свого обов`язку, передбаченого діючим законодавством та в подальшому залишив межі України і тривалий час не повідомляв суд, як і прокурора чи слідчого, про своє місцезнаходження до того часу, коли у нього виникла необхідність у вирішенні особистих питань, зокрема, щодо оформлення права на постійне місце проживання в іншій країні, перешкодою для чого було його перебування у розшуку.

Крім того, посилання захисника на те, що заявка на отримання SMS-повідомлень була адресована Ізмаїльському міськрайонному суду, не спростовують того факту, що обвинувачений отримав відповідні повідомлення, за змістом яких вказано, що він викликається саме до Кілійського районного суду Одеської області та зазначено адресу суду, статус обвинуваченого, а також час та місце проведення судового засідання.

За таких обставин в суду відсутні підстави вважати, що на момент розгляду клопотання закінчились передбачені КК України строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання захисника слід відмовити.

Керуючись. п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 49, ч. 2 ст. 342 КК України, ч. 4 ст. 286, ст. ст. 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності відмовити.

Ухвала не може бути оскаржена та набирає законної сили з моменту її оголошення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 КПК України.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_1