печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, вилученого 12.11.2024 під час обшуку, у кримінальному провадженні № 0009870 від 12.09.2024,

УСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань у кримінальному провадженні № 0009870 від 12.09.2024, яка полягає у неповерненні майна, вилученого 12.11.2024 під час проведення обшуку за місцем проживання секретаря Мар`їнського районного суду ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідно до інформації з Державного реєстру на нерухоме майно ні за ким не зареєстрована, а саме:

- мобільний телефон iPhone 14 Plus, серійний номер НОМЕР_1 із сім-карткою НОМЕР_2 ;

- рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 02.07.2024 (номер справи 237/73/23) у трьох примірниках, кожен на 3 арк.;

- флеш носій з написом «SP» рожевого кольору;

- флеш носій з написом «ZARINA», виготовлена із скла та металу срібного кольору;

- ноутбук чорного кольору з написом «hp» без батареї із зарядним пристроєм (серійний номер відсутній);

- 220 банкнот номіналом 100 доларів США;

- 13 банкнот номіналом 50 доларів США;

- 55 банкнот номіналом 100 євро;

- 1 банкнота номіналом 500 євро;

- 25 банкнот номіналом 20 євро.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що майно вилучено незаконно, ОСОБА_5 не має відношення до вчинення кримінальних правопорушень, має статус свідка у даному кримінальному провадженні. Крім того зазначає, що більшість вилучених під час обшуку грошових коштів не є її власністю, а належить третім особам, про що вказано в протоколі обшуку від 12.11.2024, а тому вилучене майно підлягає поверненню його законним володільцям.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 вимоги скарги підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 щодо задоволення скарги заперечував, оскільки дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення речей та документів, які просить повернути особа, яка звернулась зі скаргою, надано 19.11.2024 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва. Крім цього зазначив, що на грошові кошти ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва накладено арешт, вказана ухвала переглядалась в апеляційному порядку та залишена без змін.

Згідно з частиною четвертою статті 107 КПК України під час розгляду скарги слідчим суддею здійснювалась фіксація за допомогою технічних засобів.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Вивчивши скаргу, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов такого висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0009870 від 12.09.2024.

12.11.2024 слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 . Даний обшук було проведено до постановлення ухвали слідчого судді відповідно до частини третьої статті 233 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, врятування та відшукання знаряддя кримінального правопорушення та майна, яке було здобуте у результаті його вчинення. При проведенні обшуку було вилучено майно, а саме:

- мобільний телефон iPhone 14 Plus, серійний номер НОМЕР_1 із сім-карткою НОМЕР_2 ;

- рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 02.07.2024 (номер справи 237/73/23) у трьох примірниках, кожен на 3 арк.;

- флеш носій з написом «SP» рожевого кольору;

- флеш носій з написом «ZARINA», виготовлена із скла та металу срібного кольору;

- ноутбук чорного кольору з написом «hp» без батареї із зарядним пристроєм (серійний номер відсутній);

- 220 банкнот номіналом 100 доларів США;

- 13 банкнот номіналом 50 доларів США;

- 55 банкнот номіналом 100 євро;

- 1 банкнота номіналом 500 євро;

- 25 банкнот номіналом 25 євро.

Відповідно до частини першої статті 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно з частиною третьою статті 233 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до частин 8, 9 статті 236 КПК України особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя, при вирішенні даної скарги, враховує приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною п`ятою статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, пункт 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, пункт 93, від 25.10.2012).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, пункт 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А № 296-А, пункт 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пункти 49-62, від 10.05.2007).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пункти 69, 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), пункт 50, Series A № 98).

Згідно зі статтею 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до статті 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

У судовому засіданні встановлено, що частина майна, вилученого відповідно до протоколу обшуку від 12.11.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , на поверненні якого наполягає володілець, а саме: мобільний телефон iPhone 14 Plus, серійний номер НОМЕР_1 із сім-карткою НОМЕР_2 ; рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 02.07.2024 (номер справи 237/73/23) у трьох примірниках, кожен на 3 арк.; флеш носій з написом «SP» рожевого кольору; флеш носій з написом «ZARINA», виготовлена із скла та металу срібного кольору; ноутбук чорного кольору з написом «hp» без батареї із зарядним пристроєм (серійний номер відсутній) підпадає під критерії, визначені ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2024 у справі № 757/54344/24-к, на підставі яких слідчими органу досудового розслідування проведено слідчу дію - обшук.

Крім того встановлено, що на частину майна, вилученого 12.11.2024 під час проведення обшуку, а саме: 220 банкнот номіналом 100 доларів США; 13 банкнот номіналом 50 доларів США; 55 банкнот номіналом 100 євро 1 банкнота номіналом 500 євро; 25 банкнот номіналом 20 євро ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.03.2023 у справі № 757/8629/23-к накладено арешт.

26.02.2025 ухвалою Київського апеляційного суду ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21.03.2023 у справі № 757/8629/23-к залишено без змін.

Відтак, слідчий суддя дійшов висновку, що вилучене майно не є тимчасово вилученим майном, а тому не може застосовуватися порядок, передбачений пунктом 3 частини першої статті 169 КПК України та процедура за частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даної скарги за наданими матеріалами встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності ОСОБА_5 обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також слідчим суддею встановлено, що в даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_5 , відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Ураховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя дійшов висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 7, 9, 16, 100, 169-170, 233, 234, 236, 303, 305-307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1