УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , що погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001274, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в:

08.11.2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , що погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001274, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 190 КК України, у якому прокурор просила постановити ухвалу про накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 91), що на праві власності зареєстрована за ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з забороною відчуження та розпорядження майном.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що Шевченківським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001274, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 190 КК України.

Так, слідчий зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що в ході допиту ОСОБА_5 встановлено, що в 2019 році останній вирішив придбати квартиру. З цією метою на сайті оголошень продажу квартир, якому саме ОСОБА_5 не пам`ятає, знайшов оголошення та зв`язався з особою, яка була зазначена, як власник. На телефонний дзвінок відповіла жінка, яка представилась ОСОБА_6 , після чого вони домовились про перегляд квартири.

В домовлений час ОСОБА_5 зустрілись з ОСОБА_6 , та переглянули квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Домовившись про вартість квартири, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_6 , що готовий її придбати та вони домовились укласти договір купівлі-продажу.

06 березня 2019 року ОСОБА_5 придбав квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_6 , про що свідчать договір купівлі-продажу нерухомого майна від 06.03.2019 р. за № 374 та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.03.2019 р. зроблений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 .

За умовами договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.03.2019 за № 374 ОСОБА_5 оплатив за придбання квартири АДРЕСА_1 грошову кошти в сумі 400 000,00 грн., які передав ОСОБА_6 .

Через деякий час після придбання квартири, в ОСОБА_5 почали виникати періодично проблеми, які виражались в накладені арешту на кв. АДРЕСА_1 , яка фактично перебуває в його власності, дані дії вчиняла попередній власник його квартири ОСОБА_10 . Про накладення вказаних арештів ОСОБА_5 стало відомо коли він хотів оформити іпотеку під вказану квартиру, і під час перевірки інформації в Реєстрі прав на нерухоме майно, йому повідомили про наявність обтяжень.

З метою врегулювання даної обставини ОСОБА_5 звернувся до продавця ОСОБА_6 , яка у відповідь повідомила, що ніяких проблем не має і вона всі ці негаразди владнає, що дана ситуація виникла виключно із-за непорозумінь між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 .

З розмов з ОСОБА_6 . ОСОБА_5 стало зрозуміло, шо остання та ОСОБА_10 є між собою знайомими особами, що почало наштовхувати ОСОБА_5 на думки, що відносно нього вчинено шахрайство, але ОСОБА_6 його запевняла, що все буде добре і вона узгодить все з ОСОБА_10 .

В подальшому дана ситуація не вирішувалась, ОСОБА_6 перестала з ОСОБА_5 спілкуватись, він неодноразово звертався до суду з клопотаннями про зняття арешту, які здебільшого мали позитивне рішення і арешт скасовувався, так-як накладений був безпідставно, однак поки тривало судове слухання ОСОБА_10 накладала інші обтяження на майно ОСОБА_11

ОСОБА_5 впевнений, що ОСОБА_6 та ОСОБА_10 розробили злочинний план з метою незаконного заволодіння його грошовими коштами. З цією метою 04.01.2018, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 уклали фіктивний договір купівлі-продажу, після чого витримавши паузу в рік, не здійснювали відчуження квартири, щоб не викликати ніяких підозр та з метою виставити ОСОБА_6 в ролі добросовісного набувача, а ОСОБА_10 , як потерпілу, майном якої нібито незаконно заволоділи, в подальшому з метою уникнення кримінальної відповідальності.

З договору купівлі-продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , слідує, що він укладався без представника (не по довіреності), а особисто ОСОБА_10 та ОСОБА_6 . Відтак, при укладенні договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 04.01.2018 року перевірявся паспорт громадянина України ОСОБА_10 , вочевидь, було встановлено особу, та не встановлено в свою чергу, що мала місце переклейка фотографії в паспорті. ОСОБА_10 не зверталась із заявою про втрату паспорта громадянина України та не відновлювала його, від так, свідчить те, що саме вона укладала договір купівлі продажу 04.01.2018 року.

Крім того, Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2023 року у справі № 761/39601/19 задоволено позовну заяву ОСОБА_10 до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого, незаконного володіння та витребувано з чужого незаконного володіння, тобто ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для задоволення позовних вимог став висновок Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України №370/1 від 21.02.2022 року, який проводився у вказані установі саме за клопотанням ОСОБА_10 , яка кілька разів змінювала вимоги до суду в частині визначення експертної установи, яка буде проводити експертне дослідження.

Однак слід зазначити, що слідчим Шевченківського УП ГУНП у м. Києві було проведено комплексну оціночно-будівельну та почеркознавчу експертизу, яку виконували чотири експерти Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та за результатами її проведення було складено висновок від 17.07.2020 року за №3612/3613/19-32/24713-24729/19-32.

За результатами проведеної експертизи, експерти Київського науково- дослідного інституту судових експертиз дійшли наступних висновків:

Підпис від імені ОСОБА_10 , що містяться:у графі «Продавець: розділу «ПІДПИСИ СТОРІН:» у договорі купівлі-продажу квартири від 04.01.2018, укладеному від імені ОСОБА_10 та ОСОБА_6 посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстровано у реєстрі за №6 виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів ( пункт 1 експертного висновку).

Рукописний запис « ОСОБА_10 », що міститься у графі «Продавець:» розділу №ПІДПИСИ СТОРІН»: у договорі купівлі-продажу квартири від 04.01.2018, укладеному від імені ОСОБА_10 та ОСОБА_6 посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстровано у реєстрі за №6 виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів (пункт 1 експертного висновку).

Встановити, ОСОБА_10 чи іншою особою виконаний підпис від імені ОСОБА_10 , що містяться:у графі «Продавець: розділу «ПІДПИСИ СТОРІН:» у договорі купівлі-продажу квартири від 04.01.2018, укладеному від імені ОСОБА_10 та ОСОБА_6 посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстровано у реєстрі за №6 не видалося можливим (пункт 3 експертного висновку).

Встановити, ОСОБА_10 чи іншою особою виконаний рукописний запис « ОСОБА_10 », що міститься у графі «Продавець:» розділу №ПІДПИСИ СТОРІН»: у договорі купівлі-продажу квартири від 04.01.2018, укладеному від імені ОСОБА_10 та ОСОБА_6 посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстровано у реєстрі за №6 не видалося можливим (пункт 3 експертного висновку).

Крім того, в межах вказаної експертизи було встановлено, що підпис та рукописний запис виконаний від імені «ОСОБА_10» що містяться у графі «ПОКУПЕЦЬ» у договорі купівлі продажу квартири від 02.10.2014 укладеному від імені ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстровано в реєстрі за №3354 виконаний не ОСОБА_10 , а іншою особою (пункт 3 експертного висновку).

Також наявні питання до факту законності отримання у власність квартири самою ОСОБА_10 .

На підставі договору купівлі продажу квартири від 02.10.2014 укладеному між ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , остання нібито придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Разом з тим, відповідно до висновку експерта за №3612/3613/19-32/24713- 24729/19-32 від 17.07.2020 року (експертиза проведена в рамках кримінального провадження) було встановлено, що бланки нотаріальної дії серії та номеру HAE №233370, НАЕ №233371 «договір купівлі продажу квартири» від 02.10.2014 від імені ОСОБА_13 та ім`я ОСОБА_10 , реєстраційний номер №3354, за своїми характеристиками не відповідають бланкам нотаріальної дії аналогічного зразку (пункт 2 експертного висновку).

Відтак, ОСОБА_5 вважає, що ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_6 підробили офіційний документ договір купівлі продажу квартири від 02.10.2014 від імені ОСОБА_13 та ім`я ОСОБА_10 , реєстраційний номер №3354, після чого з метою незаконного заволодіння грошовими коштами у великих розмірах, уклали фіктивний договір купівлі продажу між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , та ввівши в оману ОСОБА_5 , щодо володіння вищезазначеною квартирою заволоділи його грошовими коштами в сумі 400 000,00 грн., тобто вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України в редакції закону 2019 року.

Окрім цього, на адресу Шевченківського УП ГУНП у м. Києві надійшло клопотання від потерпілого ОСОБА_5 , щодо накладення арешту на майно, а саме просить звернутись до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на його квартиру АДРЕСА_1 , з метою збереження його майна.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 06.03.2019 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано на ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Постановою слідчого від 07.11.2024 квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Слідчий ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився. Прокурор у кримінальному провадженні - ОСОБА_4 надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без своєї участі.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не було тимчасово вилучено, а розгляд справи без повідомлення власників є необхідним з метою забезпечення можливого арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність здійснення розгляду вищевказаного клопотання без повідомлення власника майна та представника банківської установи про час та місце судового засідання.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Разом з цим, оцінивши в сукупності долучені слідчим до клопотання матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що останнім при зверненні з клопотанням не доведено, що майно, на яке він просить накласти арешт є речовим доказом у кримінальному провадженні, а також що на даному етапі досудового розслідування, накладення арешту на зазначене у клопотанні майно є співрозмірним завданням кримінального провадження.

Так, з клопотання вбачається, що предметом кримінального правопорушення у даному випадку є грошові кошти ОСОБА_5 , якими невстановлені особи заволоділи шахрайським шляхом, в той час, як квартира, на яку слідчий просить накласти арешт є предметом судових спорів між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 .

Крім того, з матеріалів клопотання не вбачається, що в рамках кримінального провадження будь-якій особі повідомлено про підозру, що у сукупності з тим фактом, що досудове розслідування у даному провадженні здійснюється з 11.10.2017 року, приводить слідчого суддю до висновку про передчасність звернення з таким клопотанням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 117, 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , що погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001274, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 жовтня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 190 КК України - відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1