У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

6 червня 2025 року м. Миколаїв

Суддя Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_1 , вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2025 року, про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001065,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2025 року, клопотання захисника про зміну відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу задоволено частково - ОСОБА_4 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 15.06.2025 р. включно з визначенням застави у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211 960 грн., з покладенням на обвинуваченого ОСОБА_4 певних обов`язків, у разі внесення застави.

05.06.2025 р. на адресу Миколаївського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на зазначену ухвалу суду, в якій останній висуває вимогу про зміну ухвали та застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Вивчивши апеляційну скаргу вважаю, що підстави для відкриття апеляційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

При цьому, відповідно правових висновків викладених в Постановах Верховного Суду від 17.10.2018 р. (справа № 646/5552/17) та від 28.02.2019 р. (справа № 161/4229/18), а саме: що норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 р. № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до положень ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

У абз. 2 ч. 2 ст. 392 КПК України чітко визначено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Проте, ухвала суду за результатами розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід чи застосування комбінованого запобіжного заходу - не входить до зазначеного переліку.

З огляду на зазначене, у даному випадку до застосування підлягає абзац 1 ч. 2 ст. 392 КПК України, відповідно до якого, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Аналогічна правова позиція, щодо неможливості оскарження ухвали суду про зміну запобіжного заходу за результатами розгляду клопотання, наведена в ухвалі Верховного Суду від 24.04.2024 р. справа № 757/27525/23-к, провадження № 51-2149 ск 24.

Крім того, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 394 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Отже, в даному випадку, представник потерпілого - не є суб`єктом, який має право на оскарження судового рішення.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Разом із цим, у поданій апеляційній скарзі, представник потерпілого просить змінити ухвалу лише в певній її частині та ухвалити нове рішення.

Тобто, заявлені апелянтом вимоги апеляційної скарги не узгоджується з приписами КПК України, оскільки виходять за межі повноважень суду апеляційної інстанції, визначених ст. 407 КПК України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

За таких обставин, аналізуючи зміст поданої представником апеляційної скарги, зокрема предмет оскарження, суб`єкт та заявлені апелянтом вимоги в контексті наведених положень кримінального процесуального законодавства, приходжу до висновку, що оскаржуване представником рішення суду не є таким, що може бути оскаржене в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 392 КПК України, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 4 ст. 399 КПК України, слід відмовити представнику у відкритті провадження за апеляційною скаргою.

Керуючись ст. 399 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2025 року, про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001065.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження разом з апеляційною скаргою надіслати особі, яка її подала.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду ОСОБА_5