Провадження № 1-кп/638/1916/25
УХВАЛА

Іменем України

17 липня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007635 від 20.09.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. В`язники Володимирської області РФ, неодруженого, із середньою освітою, наявність інвалідності заперечує, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який перебував на посаді навідника 3 штурмового відділення 1 штурмового взводу 5 штурмової роти НОМЕР_1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00002798 від 16.11.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, без визначення розміру застави. Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. На думку прокурора, у справі наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, незаконного впливу на свідків у вказаному провадженні, вчинення нового кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подане клопотання.

Обвинувачений не заперечував проти задоволення клопотання прокурора, також зазначив про можливість проведення засідання та розгляд клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу за відсутності його захисника адвоката ОСОБА_5 .

Питання щодо проведення судового засідання за відсутності захисника вирішено ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати. При цьому враховано, що захисник належним чином повідомлений про дату, час місце розгляду провадження, в судове засідання не прибув, про причини неявки не сповістив, будь-яких клопотань не надав, на неодноразові телефонні дзвінки не відповів. Враховуючи думку обвинуваченого, який вважав можливим проведення засідання за відсутності його захисника, положення ст. 52 КПК України, а також необхідність невідкладного розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, який спливає 20.07.2025, судом прийняте рішення про проведення засідання за відсутності захисника адвоката ОСОБА_5 .

Суд, заслухавши пояснення учасників провадження, оцінивши обґрунтованість заявленого клопотання щодо забезпечення кримінального провадження та дослідивши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, продовжити, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

За висновком Конституційного Суду України, викладеним в рішенні від 23.11.2017 № 1-р/2017, продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність (ч. 2 ст. 29 Конституції України).

Крім того, Конституційний Суд України також зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, з урахуванням вимог ст.177 КПК України, виходив з наявності підстав для застосування вказаного запобіжного заходу, а саме наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень, а також наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний міг здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

На даний час у кримінальному провадженні здійснюється підготовче судове засідання.

Так, на думку прокурора, на стадії підготовчого провадження по справі лише запобіжний захід у виді тримання під вартою здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків під час розгляду справи, в іншому випадку цілком ймовірно переховування обвинуваченого від суду, здійснення ним незаконного впливу на свідків, вчинення нового кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 199, ч. 3 ст. 315 КПК України, суд при вирішенні питання про продовження строку тримання особи під вартою перевіряє наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують необхідність продовження такого запобіжного заходу.

При наданні оцінки наявності та ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків, потерпілих може бути визнано на початкових стадіях процесу.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 перебуває на стадії підготовчого провадження, судове слідство по справі не розпочате, а тому суд вважає, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати показання в вигідному для нього аспекті є реальним.

Також, суд дійшов висновку, що прокурором доведено існування ризику, визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування обвинуваченого від суду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, продовження дії в Україні воєнного стану, частина території країни знаходиться під окупацією, частина державного кордону не контролюється, що об`єктивно може надати можливість обвинуваченому переховуватися від суду.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

При цьому, згідно зі ст. 7-9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, при оцінці відповідних ризиків (перелічених у ч. 1 ст. 177 КПК) слід враховувати й, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною в інкримінованому правопорушенні.

Таким чином, суд вважає доведеним, що наведені вище ризики, які стали підставою для обрання щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час продовжують існувати та не зменшилися.

Разом з тим, існування ризиків, передбачених п. 4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором не доведено. Суду не надано даних, що обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності та/або має стійку антисоціальну, кримінальну спрямованість, є схильним до вчинення кримінальних правопорушень. Також прокурором не розкрито зміст ризику щодо перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам у кримінальному провадженні, судом, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками із суспільством. За станом здоров`я обвинуваченого відсутні відомості про такий його стан, який би унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що заявлений прокурором вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає характеру та тяжкості інкримінованих діянь, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та обумовлює необхідність дотримання судом такої міри суворості, щоб вона була здатна забезпечити охорону загальносуспільних прав та інтересів.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він неодружений, має середню освіту, наявність інвалідності заперечує, є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебував на посаді навідника 3 штурмового відділення 1 штурмового взводу 5 штурмової роти 2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 .

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Вказані обставини свідчать про те, що застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, є неможливим.

Також, суд зазначає, що при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в ухвалі Салтівського районного суду м. Харкова від 28.06.2025 визначено суму застави у розмірі 151 400 гривень, яка може бути внесена у будь-який момент.

Відповідно до ч. 6 ст. 182 КПК України, застава може бути внесена пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу.

За приписами ч. 7 ст. 182 КПК України, у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи вказані положення кримінального процесуального закону, а також ту обставину, що розмір застави ОСОБА_4 встановлений ухвалою Салтівського районного суду м. Харкова від 28.06.2025, яку обвинувачений або інший заставодавець можуть внести у будь-який час дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у суду відсутні підстави для повторного визначенні розміру застави.

Таким чином, за вказаних вище обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

При цьому, при внесенні визначеного ухвалою Салтівського районного суду м. Харкова від 28.06.2025 розміру застави, обвинувачений підлягає звільненню з-під варти.

Керуючись ст. 183, 314-316, 331, 369-372, ч. 2 ст. 376 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 14 вересня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк дії ухвали до 14.09.2025.

Суддя ОСОБА_1