У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/7595/25

№ 1-кс/183/1527/25

14 серпня 2025 року м. Самар

Слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оленівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого (зі слів), з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5

в с т а н о в и в:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим клопотанням, у якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує про встановлені досудовим розслідуванням обставини, а саме: що ОСОБА_5 у невстановлені в ході досудового розслідування місце та час, однак не пізніше 05 години 30 хвилин 24 липня 2025 року разом із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домовились про незаконне позбавлення волі та викрадення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою вимагання у останнього грошових коштів.

Реалізуючи свій прямий умисел, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , 24 липня 2025 року приблизно о 10 годині 20 хвилин, на автомобілі «Nissan Primera», н.з. НОМЕР_1 , прибули до с-ща Губиниха Самарівського району Дніпропетровської області, де під приводом проведення робіт по фортифікаційних спорудах зустрілися з ОСОБА_8 , та під даним приводом проїхали з останнім до сміттєзвалища поблизу с-ща Губиниха Самарівського району Дніпропетровської області, де діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, а саме незаконне позбавлення волі та викрадення людини, діючи за попередньою змовою, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, підійшли до останнього, де ОСОБА_7 наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_8 , після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 із застосуванням сили, одягли кайданки на руки ОСОБА_8 та із застосуванням фізичної сили, проти волі ОСОБА_8 , посадили останнього до автомобілю марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер « НОМЕР_2 », на якому приїхав ОСОБА_8 та який належить його сину ОСОБА_9 .

Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , незаконно утримуючи ОСОБА_8 зав`язавши йому очі пов`язкою, перевезли до с. Лиман Покровського району Донецької області, тобто викрали ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України у незаконному позбавленні волі та викраденні людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб та таке, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань.

Крім того, ОСОБА_5 у невстановлені в ході досудового розслідування місце та час, однак не пізніше 10 години 20 хвилин 24 липня 2025 року разом із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходилися поблизу сміттєзвалища в с-ща Губиниха Самарівського району Дніпропетровської області, де із застосуванням сили, незаконно позбавили волі ОСОБА_8 , який прибув на вказане місце на транспортному засобі марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер « НОМЕР_2 », який належить його сину ОСОБА_9 . В цей момент, у ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , виник злочинний умисел на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом.

Реалізуючи свій прямий умисел, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , перебуваючи в цей самий час та місці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшли до ОСОБА_8 , де ОСОБА_7 наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_8 , після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 із застосуванням сили, одягли кайданки на руки ОСОБА_8 та із застосуванням фізичної сили, проти волі ОСОБА_8 , посадили останнього до автомобілю марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер « НОМЕР_2 », який належить ОСОБА_9 , після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , незаконно утримуючи ОСОБА_8 зав`язавши йому очі пов`язкою, на автомобілі марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер « НОМЕР_2 » перевезли останнього до с. Лиман Покровського р-ну Донецької області, тим самим незаконно заволоділи транспортним засобом «Volkswagen Passat» реєстраційний номер « НОМЕР_2 », який належить ОСОБА_9 , спричинивши останньому майновий збиток.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб та поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Крім того, ОСОБА_5 у невстановлені в ході досудового розслідування місце та час, разом із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 домовились про незаконне позбавлення волі та викрадення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою вимагання у останнього грошових коштів. Реалізуючи свій прямий умисел, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , 24 липня 2025 року приблизно о 10 годині 20 хвилин, на автомобілі «Nissan Primera», н.з. НОМЕР_1 , прибули до с-ща Губиниха Самарівського району Дніпропетровської області, де під приводом проведення робіт по фортифікаційних спорудах зустрілися з ОСОБА_8 , та під даним приводом проїхали з останнім до сміттєзвалища поблизу с-ща Губиниха Самарівського району Дніпропетровської області, де діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, а саме незаконне позбавлення волі та викрадення людини, діючи за попередньою змовою, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, підійшли до останнього, де ОСОБА_7 наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_8 , після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 із застосуванням сили, одягли кайданки на руки ОСОБА_8 та із застосуванням фізичної сили, проти волі ОСОБА_8 , посадили останнього до автомобілю марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер « НОМЕР_2 », на якому приїхав ОСОБА_8 та який належить його сину ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , незаконно утримуючи ОСОБА_8 зав`язавши йому очі пов`язкою, перевезли до с. Лиман Покровського р-ну Донецької області, тобто викрали ОСОБА_8

Бажаючи довести свій прямий умисел до кінця, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , перебуваючи в с. Лиман Покровського району Донецької області, діючи в умовах воєнного стану, за попередньою змовою, змусили ОСОБА_8 здійснити переказ грошових коштів в особливо великих розмірах, у сумі 70000 доларів США на криптогаманець «0х4С8а703dB61ed9E843c732E1Db8E66E7E1ed35F1».

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України у вимаганні, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб.

12 серпня 2025 року о 15.34 годині ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

12 серпня 2025 року ОСОБА_5 вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст.289, ч.4 ст.189 КК України.

Підозра ОСОБА_5 підтверджується показаннями свідків, потерпілого, протоколом огляду місця події, протоколом пред`явлення для впізнання речей, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та іншими матеріалами кримінального провадження, які як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами містять відомості як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушення.

В ході досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені п.п. 1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаним ризикам.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні. Вказав, що ризики існують, ОСОБА_5 може впливати на свідків, знищити чи сховати докази по справі, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, розуміючи тяжкість покарання, що передбачає позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_6 вказала, що їй не надали всі матеріали провадження, зокрема протоколи допиту свідка ОСОБА_10 та підозрюваного ОСОБА_11 , також слідчий її не допустив до захисту ОСОБА_7 хоча з матір`ю останнього в неї є усна домовленість про це. Що стосується додланих до клопотання фото з камер спостереження, то не зрозуміло хто саме на них зображений. Зазначає, що був тиск на ОСОБА_7 , тому він зізнався у скоєнні злочину. Заперечує щодо клопотання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою, оскільки наявні матеріали не доводять причетність ОСОБА_5 до злочину.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що ознайомлений з матеріалами, але це все наклеп, до інкримінованих йому злочинів він не причетний. ОСОБА_7 є його товаришем, разом навчалися у військовій академії. 24.07.2025р. він зустрічався з ОСОБА_7 в м. Дніпро на Донецькому шосе біля ТРЦ «Караван», а далі вони розійшлися у своїх справах.

Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши прокурора, захисника та підозрюваного, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як убачається з матеріалів клопотання, 24,25 липня 2025 року до ЄРДР за №0000855 внесені відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України, з коротким викладом обставин: «встановлено, що 24.07.2025 об 11.00 год. ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , знаходячись на сільськогосподарському полі поблизу с. Губиниха, Самарівського району, Дніпропетровської області, викрали ОСОБА_8 та вивезли до с. Лиман Покровського району, Донецької області (ЖЄО№34461 від 24.07.2025).

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на цьому етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, заслухавши пояснення підозрюваного, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя встановив наявність у сторони обвинувачення доказів (протоколи допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ін., протокол огляду предмета від 24.07.2025р., протокол огляду місця події від 24.07.2025р., протокол допиту потерпілого ОСОБА_8 , протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з потерпілим та свідками та інші документи), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити це кримінальне правопорушення.

12 серпня 2025 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України, яке вручено підозрюваному та його захисникові. Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.

Згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованої підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на увагу доводи слідчого та прокурора про те, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України, які відносяться до категорії нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого злочинів, останній з яких карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому існує ризик, що підозрюваний з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Також слідчий суддя погоджується з позицією щодо наявності ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки під час досудового розслідування, вилучені не всі речові докази у кримінальному провадженні які необхідні для повного та всебічного проведення досудового розслідування, які можуть бути приховані в інших місцях. Також наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 , усвідомлюючи можливість призначення судом йому реального покарання у разі визнання його винним, матиме змогу незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою уникнення відповідальності або пом`якшення покарання.

За таких обставин, єдиним запобіжним заходом, який слід застосувати до підозрюваного, є тримання під вартою з огляду на обґрунтованість підозри та наявність вказаних ризиків. Крім того, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором доведено той факт, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні та визнаним слідчим суддею доведеними.

Вважаю, що застосування більш м`яких запобіжних заходів особистого зобов`язання, особистої поруки чи домашнього арешту не відповідатиме обставинам справи та тяжкості обвинувачення, при цьому щодо особистої поруки ніхто із бажаючих (поручителів) до слідчого судді не звертався.

В своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 р. ЄСПЛ зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, слідчий суддя вважає виправданим тримання підозрюваного під вартою.

Розглядаючи питання щодо застосування застави, суд виходить з того, що ч. 3 ст. 183 КПК України покладає на слідчого суддю, суд обов`язок при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В свою чергу, ч. 4 ст. 183 КПК України надає слідчому судді (суду) право, з урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, пов`язаного із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Тобто Закон не зобов`язує слідчого суддю (суд) не визначати у такому випадку розмір застави, а надає дискреційні повноваження з цього питання. Так, ОСОБА_5 дійсно обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів із застосуванням насильства щодо потерпілого ОСОБА_8 . Отже, враховуючи всі обставини справи та особу підозрюваного, вважаю доцільним не визначати розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Доводи захисника щодо ненадання слідчим до клопотання протоколів допиту свідка ОСОБА_10 та підозрюваного ОСОБА_7 слідчий суддя відхиляє як необґрунтовані, оскільки слідчий та/або прокурор самостійно визначають вид та обсяг тих матеріалів (доказів), якими вони обґрунтовують своє клопотання. Щодо не допуску захисника до захисту ОСОБА_7 , то ці доводи також є необґрунтованими, оскільки захисником не доведено жодних правових підстав до її допуску до захисту підозрюваного ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали надати підозрюваному, захисникові, прокуророві та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1