ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/158/25

Номер рядка у звіті 227

26 червня 2025 року м.Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0001832 від 21.09.2024 року, у відношенні:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Золотоноша, Черкаської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, одруженого, на утриманні має малолітню дитину: сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітню дитину: дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, особи з інвалідністю 2 групи, учасника бойових дій, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 , 20.09.2024, близько 19 години 47 хвилин, керуючи автомобілем Subaru Forester реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по проїзній частині вул. Черкаська зі сторони вул. Шевченка в напрямку вул. Жашківська, м. Золотоноша, в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, зі змінами та доповненнями, здійснюючи маневр повороту ліворуч на не регульованому перехресті вул. Черкаська 23 Вересня, із проїзної частини вул. Черкаська на проїзну частину вул. 23 Вересня, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну, внаслідок чого, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину вулиці 23 Вересня поза межами пішохідного переходу з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_6 , відповідно до висновку експерта № 05-8-01/468 від 13.12.2024 отримав тілесне ушкодження, у вигляді: тупої травми голови з переломами кісток мозкового черепа, крововиливами під оболонки головного мозку, забоєм головного мазку середнього ступеню, забійною раною голови, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, в зв`язку з небезпекою для життя.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля Subaru Forester реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , а саме: вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, зі змінами та доповненнями, відповідно до висновку експерта № СТ/392Е-24 від 12.12.2024, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків - у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_6 тілесного ушкодження у вигляді: тупої травми голови з переломами кісток мозкового черепа, крововиливами під оболонки головного мозку, забоєм головного мазку середнього ступеню, забійною раною голови, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, в зв`язку з небезпекою для життя.

Вказаними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 ч.2 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, і він їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що 20.09.2024 близько 19 години 47 хвилин, керуючи автомобілем Subaru Forester реєстраційний номер НОМЕР_1 він рухався по вул. Черкаська зі сторони вул. Шевченка в напрямку вул. Жашківська, м. Золотоноша. Здійснюючи маневр повороту ліворуч на не регульованому перехресті вул. Черкаська 23 Вересня він здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину вулиці поза межами пішохідного переходу. У скоєному щиро кається.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_8 правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ рекомендації №6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_8 та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ст.286 ч.2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Згідно з приписами ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом ст.ст. 50,65 КК України особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обгрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд, на підставі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який є особою з інвалідністю 2 групи, учасником бойових дій, одруженим, на утриманні має малолітню дитину, а саме: сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітню дитину, а саме: дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не судимим, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, при застосуванні обвинуваченому необхідного покарання судом, також, взято до уваги правову позицію, зазначену в постанові ВСУ від 14.04.2016 року, де зазначено, що Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к)

На підставі викладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових злочинів, виходячи з обставин вчиненого злочину, тяжкості його наслідків, враховуючи особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, які його обтяжують, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 ч.1 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням вищезазначених обставин по справі, враховуючи особу обвинуваченого, який вину визнав, щиро розкаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, раніше не судимий, є особою з інвалідністю 2 групи, учасником бойових дій, одруженим, на утриманні має малолітню дитину та неповнолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем мешкання, враховуючи думку потерпілого у судових дебатах, який заявив, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому відшкодована у повному обсязі, претензій матеріального та морального характеру він не має, просив обвинуваченого суворо не карати та не призначати покарання, пов"язане з ізоляцією від суспільства, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливо без ізоляції від суспільства, шляхом звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк 1 рік.

Відповідно до положень п.п.1,2 ч. 1, п.п.2,4 ч.3 ст. 76 КК України суд покладає на обвинуваченого обов`язки, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства («OHalloran and Francis v.the United Kingdom») від 29 червня 2007 року, Європейський Суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ч. 2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Тобто, в даному випадку санкція статті є альтернативною, передбачає можливість суду на свій розсуд, виходячи із конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а також інших факторів, обрати чи не обрати обвинуваченому додаткове покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо застосування позбавлення права керувати транспортними засобами до осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні покарання, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, об"єктивна сторона якого виразилася у грубому порушенні ним правил дорожнього руху, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, враховуючи те, що обвинувачений грубо порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну, внаслідок чого, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , в результаті чого потерпілому спричинені тяжкі тілесні ушкодження, обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік, при цьому суд враховує думку потерпілого, відшкодування шкоди останньому, наслідки, які наступили для здоров"я потерпілого після скоєної ДТП.

Посилання сторони захисту на те, що потерпілий просив не позбавляти обвинуваченого права керувати транспортними засобами, не є істотною обставиною для призначення покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки думка потерпілої сторони враховується судом, але не є визначальною.

За таких обставин, призначення додаткового покарання, а саме: позбавлення права керувати транспортними засобами на мінімальний строк, не є обмеженням прав обвинуваченого, а є пропорційним покаранням за діяння, вчинене ОСОБА_8 .

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, а також випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не обирався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлений.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення експертизи №СЕ-19/124-24/15566-ІТ від 31.10.2024 року, вартість якої складає 3183 (три тисячі сто вісімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_8 .

Керуючись ч. 3 ст.349, ст.ст.368-370,373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1, п.п.2,4 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації; повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази: автомобіль марки Subaru Forester реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити власнику ОСОБА_8 , DVD-R диск індивідуальний номер «РАР632ВК05221557» з відеозаписом з відео-реєстратора автомобіля марки Subaru Forester реєстраційний номер НОМЕР_1 зберігати у матеріалах кримінального провадження, DVD-R диск індивідуальний номер «РАР632ВК05221451» з відеозаписом з електроопори моменту дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.09.2024 року на проїзній частині вулиці 23 Вересня, м. Золотоноша зберігати у матеріалах кримінального провадження, медичну картку стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_6 повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи №СЕ-19/124-24/15566-ІТ від 31.10.2024 року у сумі 3183 (три тисячі сто вісімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1