ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0001903 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Рівне, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України,

у пред`явленому обвинуваченні за ст.128 КК України визнаний невинуватим і виправданий за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат та цивільний позов.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він, близько 3 години 00 хвилин 28 березня 2013 року, знаходячись за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, сидячи на ліжку у своїй кімнаті, не маючи умислу на нанесення тілесних ушкоджень, не помітивши ОСОБА_10 , яка стояла поблизу ліжка, випадково наніс один удар кухонним ножем в передню частину її тіла, в результаті чого заподіяв їй тілесне ушкодження яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

В апеляційній скарзі прокурор просить вказаний вирок скасувати та закрити вказане кримінальне провадження на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого. Посилається на те, що місцевим судом безпідставно було визнано недопустимими письмові доказами, зокрема огляд місця події - квартири, було проведено саме як огляд місця вчинення злочину, а не огляд житла, тому відсутні підстави для визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом з підстав порушення при його проведенні вимог ст.ст.233, 234 КПК України. Також вважає, що відсутні підстави визнавати недопустимими доказами висновки експертів №31, №2-127, №229-мк. На підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, прокурор посилається на показання потерпілої.

Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст.128 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційної скарги, прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримував та просив скасувати вирок суду і закрити кримінальне провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно правил ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції були дотримані.

Приписами статті 392 КПК України регламентовано, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Перевіривши матеріали кримінального провадження за доводами апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного виправдання ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні за ст.128 КК України, то такі доводи не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 виданого 8 вересня 2021 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (т.5 а.к.п.45).

Разом з тим, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 (справа №710/466/16-к, провадження №51-6068кмо21), після встановлення під час апеляційного розгляду факту смерті обвинуваченого, щодо якого ухвалено виправдувальний вирок, суд апеляційної інстанції зобов`язаний виконати вимоги статей 370, 404, 419 КПК України, забезпечити участь захисника, продовжити апеляційний розгляд, надати мотивовані відповіді на доводи апеляційних скарг та постановити ухвалу, передбачену одним із пунктів 1,2, 5 або 6 ст.407 КПК України з урахуванням вимог статей 284,417 КПК України.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції у судовому засіданні відповідно до вимог кримінального процесуального закону перевірив зібрані під час досудового розслідування докази винуватості обвинуваченого, на які посилався орган досудового розслідування, та згідно зі ст.94 КПК України оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів.

Так, відповідно до обвинувального акта, обвинуваченому ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України у необережному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 винуватість заперечив і показав, що події відбувались 27 та 28 березня 2013 року в квартирі АДРЕСА_2 де він проживає спільно із мамою, якої у вказаний період не було в квартирі. Приблизно о 15-16 годині 27.03.2013, він спільно із своєю знайомою ОСОБА_11 , із сусідами з третього поверху кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , відпочивали в квартирі та розпивали спиртні напої. Між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 відбувались конфлікти з приводу великої кількості випитого спиртного останньою. В той день випивали спиртні напої (пиво, вино, горілку) за рахунок ОСОБА_11 . Приблизно об 11-12 год. ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пішли до себе в квартиру, він та ОСОБА_16 лягли спати. В ранці він проснувся від того, що хтось стукав в двері. Відкривши двері побачив ОСОБА_17 , який став казати щоб спуститися до них в квартиру та подивитись що сталось із ОСОБА_18 . Зайшовши до них у квартиру, побачив ОСОБА_15 в постілі на животі в якої кровоточила рана. Також сліди (краплі) крові бачив по їхній квартирі. ОСОБА_17 викликав швидку допомогу. Вказані події у нього викликали шоковий стан. Через деякий час 28.03.2013 до нього до дому прийшли працівники міліції, які відвезли його до диспансеру для отримання його крові та до приміщення міліції. Вважає, що досудове розслідування проведено поверхнево.

Допитана місцевим судом потерпіла ОСОБА_10 суду показала, що 27 березня 2013 року знаходилась за місцем проживання свого знайомого ОСОБА_19 в кв. АДРЕСА_4 . В другій половині дня до квартири прийшов ОСОБА_20 за проханням якого, пішла в магазин купила горілку, пиво. В квартирі ОСОБА_21 спільно з ним та його знайомою ОСОБА_16 вживали спиртні напої, ОСОБА_14 з ними не було. В кімнаті ОСОБА_22 знаходилась до 03 год. 00 хв. 28.03.2013 нікуди не виходила. В період перебування в квартирі АДРЕСА_2 де проживає ОСОБА_23 в неї виникав спір з останнім з приводу того, що їй хотілося випити горілки. Вона шарпала ОСОБА_24 за одяг в цей час він ножом розрізав кабачки, перебуваючи в сидячому положенні на дивані та тримаючи кухонний ніж в правій руці на отмаш вдарив її в живіт. В цей момент вона знаходилась справа від ОСОБА_25 , після чого втратила свідомість. В кімнаті також знаходилась ОСОБА_16 , однак чи була остання свідком цієї події сказати не може. В квартирі була одягнута в куртку світлого кольору, джинси, футболку. До тями її привів ОСОБА_26 , який взяв її на руки та заніс до своєї квартири. Вранці прокинулась від сильного болю в животі, побачила кров на долонях рук та одежі. У ванній кімнаті змивала кров. В цей час ОСОБА_26 викликав швидку допомогу та її було госпіталізовано до ЦМЛ м. Рівне.

Крім того, місцевим судом досліджувались звукозаписи допиту свідків сторони обвинувачення, а саме ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , які раніше були допитані судовим розглядом, і які на час дослідження звукозапису померли.

Зокрема, згідно дослідженого місцевим судом звукозапису допиту свідка ОСОБА_27 вбачається, що він перебував в гостях у квартирі ОСОБА_21 де був останній, ОСОБА_18 та його дівчина ОСОБА_16 , вживали спиртні напої. Скільки конкретно часу перебував у квартирі сказати не може. Пізніше спільно із ОСОБА_18 покинув квартиру АДРЕСА_2 де проживає ОСОБА_29 спати в своїй квартирі де проживає поверхом нижче. Коли та куди пішла ОСОБА_18 із його квартири сказати не може. Потім прийшла дівчина ОСОБА_22 , сказала йому щоб він забрав ОСОБА_18 із квартири ОСОБА_30 . Коли зайшов до квартири то на одязі потерпілої чи підлозі крові не бачив, бачив ножа. Забрав потерпілу із квартири ОСОБА_25 , був на неї злий, що вона пішла без нього та пішли в його квартиру, при цьому він її не ніс, було ще темно. Коли вона зняла одяг, побачив на ній кров. В нього із ОСОБА_18 ніяких конфліктів не було. Скільки було годин не пам`ятає, викликав швидку та її чекав. Коли приїхала швидка допомога за ОСОБА_18 не пам`ятає. Коли ОСОБА_18 лежала в лікарні повідомила йому, що вона не зрозуміла що з нею сталося.

Крім того, згідно дослідженого місцевим судом звукозапису допиту свідка ОСОБА_28 вбачається, що вона приїхала до свого знайомого ОСОБА_22 близько 12 год. дня 27.03.2013 в АДРЕСА_1 . Десь через 2-3 години в гості до них прийшов ОСОБА_17 з ОСОБА_18 , яких вона раніше не знала, всі вживали алкогольні напої. Було таке, що вона віддала свою каблучку щоб ОСОБА_17 здав її в ломбард, з метою купити спиртні напої. В той період часу вона себе адекватно почувала контролювала свій час та простір. Між ОСОБА_17 і ОСОБА_18 виникали сварки ізза випитого спиртного останньою. Близько 00. 00год. ОСОБА_17 і ОСОБА_18 пішли, вони із ОСОБА_31 лягли спати. Прокинулась від того, що прийшов ОСОБА_17 і почав будити ОСОБА_24 зі словами «Іди подивись що ти зробив з ОСОБА_18 », це було приблизно 8-9 год. ранку наступного дня. ОСОБА_32 пішов до них в квартиру, повернувшись повідомив, що із слів ОСОБА_17 , ОСОБА_33 вдарив ОСОБА_18 ножем. До квартири ОСОБА_17 вона не ходила. В квартирі ОСОБА_34 була одягнена в темно- синіх штанах і світлій футболці, куртки на ній не було.

Між тим, жоден із допитаних свідків сторони обвинувачення не повідомив суду будь-яких фактичних даних, які би встановлювали наявність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження.

Місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку щодо критичної оцінки показання вказаних свідків, оскільки їх показання не узгоджуються між собою, та в певній мірі протирічать (відсутній взаємозв`язок) з показаннями потерпілої ОСОБА_10 наданих суду.

Також судом першої інстанції правильно визнано недопустимим доказом протокол огляду місця події від 28.03.2012, під час якого було оглянуто квартиру АДРЕСА_2 та вилучено речовий доказ ніж, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про надання дозволу слідчим суддею для проникнення до вказаного вище житла, при цьому відсутній дозвіл осіб які ним володіють (т.2 а.к.п.16-19).

Таким чином, вказаний огляд квартири відбувся із порушенням положень ст.ст.233,234 КПК України, а тому встановлені під час вказаної слідчої дії докази є недопустимими.

На підставі вказаної обставини місцевий суд обґрунтовано визнав недопустимими доказами наданих стороною обвинувачення висновки експертів, зокрема №31 від 09.04.2013; №2- 127 від 20.06.2013, №229-мк судово-медична експертиза речових доказів від 23.12.2014, під час яких предметом дослідження був ніж, оскільки вказаний предмет долучено до провадження з грубим порушенням кримінально процесуального законодавства, а висновки експертиз зазначеного об`єкта як такого (ножа), є похідним від недопустимих доказів.

Також місцевим судом визнано не допустимим доказом висновок експерта №35 від 05.04.2013, в частині експертного дослідження зразків крові ОСОБА_8 , оскільки півд. Час розгляду провадження встановлено, що біологічні зразки крові ОСОБА_8 відібрані з порушенням положень ст.241 КПК України, а саме були обмежені процесуальні права останнього, оскільки у відповідних документах постанові, протоколі про відбір зразків крові для експертного дослідження від 3.04.2013, не зазначено процесуального статусу ОСОБА_8 , також йому не були роз`яснені права як учаснику кримінального провадження.

З вказаними висновками місцевого суду погоджується і апеляційний суд.

Місцевим судом враховано, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що доводи прокурора викладені в апеляційній скарзі правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Судом апеляційної інстанції не вставлено неповноти судового розгляду, оскільки місцевий суд при розгляді даного провадження детально перевірив усі надані на дослідження суду докази та вказав обґрунтовані мотиви власних висновків.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано переконливих доказів наявності в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Згідно з п.10 ч.1, ст.7, ч.ч.1,2,4 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Під час апеляційного перегляду апеляційним судом встановлено, що розгляд справи проведено судом першої інстанції відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Вирок суду відповідає положенням ст.374 КПК України.

Що стосується аргументів прокурора про повторне дослідження доказів, апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визначає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так й однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які також можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

При цьому сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження.

Відмова ж у задоволенні клопотання за відсутності аргументованих доводів щодо необхідності повторного дослідження всіх доказів у справі не свідчить про порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду.

Водночас, під час апеляційного розгляду за скаргою сторони обвинувачення суд апеляційної інстанції розглянув клопотання прокурора про повторне дослідження доказів та відмовив у його задоволенні через відсутність визначених законом підстав.

До того ж, суд апеляційної інстанції погоджується із оцінкою досліджених у даному кримінальному провадженні судом першої інстанції доказів та не надає їм іншої оцінки.

Оскільки така позиція відповідає усталеній практиці Верховного Суду, що прослідковується у постановах від 7 жовтня 2021 року (справа № 521/6316/17, провадження, № 51-4669км19), від 23 листопада 2021 року (справа № 752/7624/18, провадження, № 51-10107км18) та від 30 листопада 2021 року (справа № 450/4029/18, провадження, № 51-3776км21) колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції під час апеляційного провадження не допустив порушення вимог кримінального процесуального закону.

Поряд з цим, апеляційний суд вважає за необхідне також зазначити, що коли ставиться питання про скасування виправдувального вироку, це є погіршенням становища особи.

Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого.

Згідно з матеріалами кримінального провадження було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 помер, а тому на погляд апеляційного суду у даному випадку оскарження ухваленого судом першої інстанції вироку, яким обвинуваченого було виправдано до закінчення апеляційного перегляду й подальше провадження здійснюється не з метою реабілітації померлого, то розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції є неможливим, оскільки тягне за собою значну кількість порушень КПК України.

Зазначене повністю узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зокрема, постановами від 03.03.2020 року у справі № 264/6533/17, від 09.03.2021 року у справі № 761/33490/14-к, від 08.11.2021 року у справі № 761/36227/17, щодо правомірності закриття кримінального провадження без скасування виправдувального вироку, та невідповідності вимогам КПК України рішення про скасування виправдувального вироку щодо померлої особи (постанова ККС ВС від 30.08.2022 року у справі № 710/466/16-к).

В поданій апеляційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування виправдувального вироку щодо померлого виправданого і вважає, що шляхом проведення судового слідства на виконання вимог ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд повинен дати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги щодо встановлення наявності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, а кримінальне провадження закрити на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що у разі продовження провадження неможливим буде дотримання низки загальних засад кримінального провадження, таких, як доступ до правосуддя, обов`язковість виклику в судове засідання, (враховуючи вимоги ст.401 КПК України) з огляду на порушення в апеляційній скарзі питання про погіршення становища, право на захист, змагальність сторін, безпосередність дослідження доказів та інші.

З огляду на практику Верховного Суду це вважається істотним порушенням вимог КПК України і є підставою для скасування судового рішення.

Основоположна норма кримінального права про те, що кримінальна відповідальність не зберігається щодо померлої особи, яка обвинувачувалася у вчиненні злочинного діяння, є гарантією презумпції невинуватості, закріпленої у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно, якщо особа не була піддана суду і була визнана винною посмертно, норми статті 6 Конвенції про захист прав людини будуть порушені.

Більш того, встановлення апеляційним судом факту наявності в діях ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, КПК України не передбачено.

В той же, час апеляційний суд не погоджується і з вимогами прокурора про скасування виправдувального вироку та закриття кримінального провадження на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України.

Так, відповідно до ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Виправдувальний вирок, виходячи із положення статті 417 КПК України, у зв`язку зі смертю особи, яку виправдали, скасуванню не підлягає.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові від 16.01.2019 Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, закриття кримінального провадження у зв`язку зі смертю особи, щодо якої здійснюється це провадження, крім випадків, коли воно є необхідним для реабілітації померлого, по суті означає припинення процесуальної діяльності щодо встановлення винуватості у вчиненні злочину та відмови держави від притягнення її до кримінальної відповідальності й призначення такій особі покарання. Тобто, закриття кримінального провадження на стадії апеляційного провадження означає припинення подальшої апеляційної процедури.

При цьому, для дотримання прав особи, щодо якої винесено виправдувальний вирок і яка на момент апеляційного розгляду померла, та не допущення істотного порушення вимог КПК України, необхідно в таких випадках закривати апеляційне, а не кримінальне провадження.

В той же час, апеляційний суд враховує і правову позицію, викладену в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023, у даному кримінальному проваджені повно та всебічно перевірив доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, з урахуванням особливостей вказаного кримінального провадження та з дотриманням вимог ст.ст.284, 416, 417, 419 КПК України.

Тому, на підставі викладеного, беручи до уваги те, що у цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції ухвалив виправдувальний вирок, і такий вирок, згідно із ст.417 КПК України не може бути скасований у зв`язку зі смертю особи, яку виправдали, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, а вирок без зміни.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для скасування вироку суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурора, суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді