УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року

м. Київ

справа № 335/5176/20

провадження № 51-3545 cк 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_4 ,

встановив:

За вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнено ОСОБА_4 від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 309 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Відповідно до обставин, встановлених у вироку суду, ОСОБА_4 у невстановлений час, але не пізніше 21 квітня 2020 року, у невстановленому місці, у невстановленої особи, шляхом зібрання «закладок» на території лісосмуги по вул. Набережна Магістраль у м. Запоріжжі, незаконно придбав наркотичний засіб та психотропну речовину у розфасованому вигляді у кількості: 14 (чотирнадцяти) згортків, виготовлених з фрагментів полімерних стрічок чорного кольору; 1 (одного) згортку, виготовленого з фрагментів полімерних стрічок рожевого кольору, в кожному з яких знаходився полімерний пакет із застібкою Zip-Lock з подрібненою рослинною речовиною сіро-зеленого кольору, та 1 (одного) згортку, виготовленого з фрагментів полімерних стрічок сірого кольору, в якому знаходився полімерний пакет із застібкою Zip-Lock з кристалічною речовиною білого кольору, з метою подальшого вживання, без мети збуту.

З метою реалізації злочинного наміру, направленого на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс, обіг якого заборонено, та особливо небезпечної психотропної речовини PVP, обіг якої заборонено, ОСОБА_4 , незаконно зберігаючи при собі вищевказані згортки, переніс їх до вул. Набережна Магістраль у м. Запоріжжі, навпроти будинку № 74А по вул. Перемоги у м. Запоріжжі, де був затриманий працівниками поліції.

У ході особистого обшуку, у період з 18:40 до 19:19, у кишені куртки ОСОБА_4 було виявлено та вилучено 15 згортків з подрібненою рослинною речовиною сіро-зеленого кольору, в яких згідно висновку експерта № 7-1238 від 22 квітня 2020 року та № 7-1244 від 18 травня 2020 року виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, маси якого в перерахунку на висушену речовину складають 1,863 г, 1,881 г, 1,838 г, 1,863 г, 1,851 г, 1,857 г, 1,812 г, 1,858 г, 1, 860 г, 1,848 г, 1,852 г, 1,837 г, 1,815 г, 1,846 г, 1,894 г та один згорток з кристалічною речовиною білого кольору, яка є особливо небезпечною психотропною речовиною PVP, маса якої в перерахунку на основу складає 0,43509 г, які він незаконно зберігав без мети збуту.

У касаційній скарзі прокурор, зазначаючи про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На думку прокурора, попередніми судами не взято до уваги всіх обставин справи, які в сукупності свідчать про те, що засуджений ОСОБА_5 придбав та зберігав особливо небезпечні наркотичні засоби та психотропні речовини саме з метою збуту, на що вказує різноманітність вилучених наркотичних засобів та психотропних речовин, їх кількість, зокрема наркотичних засобів - 15 згортків канабісу, а також вміст вилученого у засудженого мобільного телефону на якому знаходилося 313 фотознімків, що мають відношення до збуту вказаних наркотичних засобів. Окрім того, прокурор вказує на те, що засуджений на обліку у лікаря нарколога не перебуває.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долучені до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно зі ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Для вирішення питання про кваліфікацію злочину, пов`язаного з незаконним придбанням та зберіганням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, зокрема щодо відсутності чи наявності умислу на збут, суд у кожному конкретному випадку має оцінити обставини справи, які стосуються мотивів, намірів особи при здійсненні нею такого придбання та зберігання.

Так, про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх тощо.

При цьому, якщо висновок суду про наявність умислу на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів ґрунтується на великому або особливо великому розмірі відповідної речовини, її упакуванні та розфасуванні, то у такому випадку повинні бути досліджені обставини, за яких особа придбала відповідний засіб чи речовину, в тому числі, чи залежало від її волі те, який розмір речовини опиниться у володінні, та спосіб розфасування.

Зокрема, якщо особа здійснює свідоме придбання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів у значному розмірі (шляхом купівлі, обміну, безоплатно), виготовляє їх, зберігає у відповідному фасуванні, що об`єктивно перевищує її потреби у власному вживанні, то в такому випадку може мати місце умисел на збут. Якщо ж волею особи не обумовлено того, скільки наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів опиниться у її володінні (як у випадку зі знахідкою), то у такому разі умисел на збут потребує більш ретельного дослідження.

Разом з тим для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З матеріалів провадження за скаргою вбачається, що місцевий суд обґрунтовуючи своє рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 307 КК на ч. 2 ст. 309 КК послався на показання останнього, які не були спростовані жодними іншими доказами та відповідно до яких, обвинувачений придбав наркотичні засоби для власного вживання, замовляє їх у великій кількості, оскільки так виходить дешевше, будь-якого відношення до фасування вказаних речовин він не має, замовляє їх через інтернет; на протокол затримання, яким зафіксовано вилучення психотропної речовини та наркотичних засобів; на висновки судових експертиз; на показання свідків, що в сукупності підтверджують лише факт придбання та зберігання ОСОБА_4 вказаних наркотичних засобів та психотропних речовин, однак жодним чином не доводять мету збуту ним вказаних речовин.

Крім того, судом взято до уваги те, що під час досудового розслідування обшук за місцем проживання ОСОБА_4 не проводився, а відповідно будь-яких даних, які б свідчили про причетність обвинуваченого до фасування наркотичних засобів чи психотропних речовин органом слідства не здобуто. Так само, як і в ході огляду мобільного телефону обвинуваченого, слідчим не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що останній відправляв будь-кому фотографії із вказівкою координатів, де знаходилися закладки.

Тобто жодних дій вчинених ОСОБА_4 , які були б пов`язані з підготовкою до збуту, органом досудового розслідування не виявлено.

Беручи до уваги сукупність наведених обставин, врахувавши положення ст. 17 КПК та ст. 62 Конституції України, суд першої інстанції дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 органом досудового розслідування обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК не підтверджено належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом, а ґрунтується лише на припущеннях сторони обвинувачення, а відтак, ОСОБА_4 визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави для прийняття такого рішення.

При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки доказів, наведених місцевим судом у вироку, апеляційний суд не встановив, а стосовно доводів прокурора, викладених в апеляційній скарзі та аналогічних доводам у касаційній скарзі, навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів касаційного суду.

До того ж констатував, що ОСОБА_4 раніше вже був засуджений вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2022 року за незаконне придбання та зберігання без мети збуту особливо небезпечної психотропної речовини та психотропної речовини, обіг якої обмежено, що також свідчить про встановлені факти придбання та зберігання психотропних речовин для власних потреб.

Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування оскаржуваних судових рішень під час розгляду кримінального провадження в порядку касаційної процедури не встановлено.

Відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3