КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 29 травня 2025 року апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , та накладено арешт на тимчасово вилучене майно - речові докази у кримінальному провадженні №0000596 від 05.12.2023, що виявлені та вилучені 01.04.2025 в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-договір про найм житлового приміщення (квартири) від 18.10.2023 ( АДРЕСА_1 );

-мобільний телефон «Iphone 14», чорного кольору;

-мобільний телефон «Iphone 6», сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 з сім картою Водафон НОМЕР_2 ;

-банківську картку «Bank Polski» № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_9 ;

-сім карту «Life cell» НОМЕР_4 ;

-сім карту «Водафон» НОМЕР_5 ;

-системний блок «Artline» AL 322703;

-нетбук «MacBook» А2337 БМС3598, s/n СО2GPSWQ6L4;

-мобільний телефон «Iphone 15 Pro Max», чорного кольору, із сім-картою НОМЕР_6 ;

-мобільний телефон «Iphone 11 Pro Max», сірого кольору, s/n НОМЕР_7 ;

-картка «Monobank» № НОМЕР_8 ;

-мобільний телефон «Iphone 15 Pro Max», з сім картою НОМЕР_9 , ІМЕІ: НОМЕР_10 ;

-WI-fI роутер «Asus» s/n MCIG1L603092ABD.

В частині клопотання про арешт грошових коштів у сумі 7500 доларів США - відмовлено

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Вважаю оскаржувану ухвалу незаконною та необгрунтованною.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, яке вилучено за місцем проживання ОСОБА_5 .

В судове засідання представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 не з`явився, хоча про час та дату судового засідання його повідомлено у встановлений законом спосіб. 27 травня 2025 року надіслав заяву про розгляд апеляційної скарги у його відсутність. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 05 грудня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000596,за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 361 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що на території міста Києва діє група осіб до складу якої входять громадяни України, які шляхом несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем отримують доступ до криптовалютних гаманців осіб та в подальшому, шляхом зловживання довірою, маючи доступ до цифрової валюти таких осіб, заволодівають такою валютою, чим самим спричинюючи матеріальний збиток відповідно до ринку криптовалютних активів.

Зокрема злочинна схема групи осіб полягає в тому, що такі особи за допомогою месенджеру «Telegram» поширюють інформацію про можливість обміну цифрових актів (USDT, BТС, ЕTH тощо) на грошові кошти у валюті долар США. При цьому, зазначена інформація є шахрайською схемою, за допомогою якої, особи створюють фіктивні інтернет ресурси (сайти, групи у соціальних мережах, месенджерах тощо) де пропонують здійснити такий обмін.

За версією органу досудового розслідування, встановлено осіб, які входять до складу такої групи, серед яких, в тому числі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 .

01 квітня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено речі, документи та грошові кошти.

01 квітня 2025 року постановою слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_10 вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , речі, документи та грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, з метою збереження речових доказів.

02 квітня 2025 року прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , засобами поштового зв`язку направив до Голосіївського районного суду м. Києва клопотання про накладення арешту на майно, яке виявлено та вилучено під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2025 року клопотання прокурора задоволено частково.

Слідчим суддею відмовлено в частині накладення арешту на вилучені в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти в сумі 7500 доларів США.

Відмовляючи у накладені арешту на грошові кошти, слідчий суддя зазначив, що ухвалою слідчого судді, на підставі якої проводився обшук у помешканні відмовлено у наданні дозволу на обшук у цій частині за необґрунтованістю клопотання. Крім того, прокурором у судовому засіданні не доведено, що вказані кошти одержані злочинним шляхом або мають відношення до кримінального правопорушення, яке розслідується в межах кримінального провадження № 0000596.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи частково клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000596, про накладення арешту на зазначене майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, необхідно частково накласти арешт.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження та його зв`язок із кримінальним правопорушенням.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172КПК України, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням, а відтак доводи апелянта про відсутність правових підстав для арешту майна, є не переконливими.

Доводи апелянта у їх сукупності не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховано ним при прийнятті рішення.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів також звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 752/7084/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Справа № 11сс/82/3405/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК