Справа № 128/3234/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю сторін провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вінниці в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості по якому 03.07.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000665 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сосонка Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , маючого незакінчену вищу освіту, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , будучи обізнаним про те, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалася та триває, 17.06.2024 приблизно о 22-00 год. рухаючись на електричному самокаті повз АЗС «Авантаж», що по вул. Київська в с-щі Стрижавка Вінницького району Вінницької області на А/Д «М-30», помітив на дорозі мобільний телефон марки «РОССО», серії «F 5 12/256 Gb Black» моделі «23049PCD8G», належний ОСОБА_5 , який незадовго до цього знаходився біля даного місця та через свою необачність загубив вказаний мобільний телефон.

ОСОБА_4 , побачив вказаний телефон, та усвідомлюючи, що майно належить іншій особі, яка нещодавно знаходилася біля АЗС та загубила його і може в будь-який час повернутися за ним, не вжив жодних заходів щодо встановлення власника телефону, вирішив таємно викрасти чуже майно з метою його привласнення та подальшого використання для особистих потреб. Таким чином, заволодів мобільним телефоном «РОССО», серії «F 5 12/256 Gb Black» моделі «23049PCD8G», який фактично не вийшов з володіння власника, а лише опинився у неналежному, але відомому для потерпілого місці.

Реалізовуючи свій злочинний умисел та переслідуючи мету на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що вказаний мобільний телефон фактично не вийшов з володіння власника, а загублений ним у відомому для нього місці, умисно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, не маючи на це майно ні дійсного, ні уявного права, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, з метою незаконного збагачення, забрав технічно справний мобільний телефон марки «РОССО», серії «F 5 12/256 Gb Black» моделі «23049PCD8G», чорного кольору, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення. В подальшому зайшов до всесвітньої мережі «Google», де дотримуючись покрокової інструкції, скинув заводські налаштування мобільного телефону, чим фактично привласнив собі чуже майно.

Відповідно до висновку експерта Вінницького відділення КНДІСЕ від 11.07.2024, ринкова вартість мобільного телефону марки «РОССО», серії «F 5 12/256 Gb Black» моделі «23049PCD8G», станом на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме 17.06.2024 складала 12354,00 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 123554,00 грн..

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю, щиро розкаявся. В своїх показах повністю підтвердив обставини, що викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що дійсно у вказаний в обвинувальному акті час в червні 2024 року біля 22 год. в с-щі Стрижавка Вінницького району Вінницької області, на перехресті, він, повертаючись додому на електросамокаті, знайшов мобільний телефон, взяв його собі. Про те, що телефон належить не йому, а іншій особі він розумів. Ним не вживалися заходи щодо встановлення особи власника телефону. Він скинув налаштування, оскільки хотів розблокувати телефон. Телефон був вилучений працівниками поліції протягом тижня. У вчиненому розкаявся, просив суд його суворо не карати, зазначив, що більше ніколи такого не зробить. Кількість, характеристики та вартість викраденого майна, що інкриміноване органами досудового розслідування, не оспорив. Про те, що в Україні введено воєнний стан йому відомо.

Потерпілим у даному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_5 , який в судовому засіданні вказав, що в червні 2024 року біля 220 год. він із товаришем пили каву на АЗС і сталося так, що він забув телефон на багажнику автомобіля та поїхав в бік м. Вінниці. Коли зрозумів, що телефон забув, то на світлофорі розвернувся та повернувся назад на АЗС. Оглянувши весь шлях, що зробив на автомобілі, телефону не знайшов. Після цього він зателефонував товаришу, той повернувся і вони з мобільного телефону телефонували на його номер, проте, ніхто не відповідав. Потім, через деякий час телефон вже був вимкнений. Після цього вин викликав працівників поліції. При призначенні покарання підтримав позицію сторони обвинувачення.

Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченою, заслухавши думку учасників судового провадження, врахувавши позицію потерпілої, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та ухвалив обмежитись дослідженням характеризуючих даних на обвинувачену. При цьому, суд виходить з того, що обвинувачений не має будь яких фізичних чи психічних вад, розуміє суть пред`явленого обвинувачення, розуміє зміст фактичних обставин справи, які не оспорює, усвідомлює неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що заявив у судовому засіданні, а відтак у даному випадку у суду відсутні сумніви щодо добровільності і істинності позиції обвинуваченого з цього питання. Обвинувачений визнає свою вину повністю, цивільний позов по справі не заявлявся.

Прокурор та потерпілий не оспорили фактичні обставини справи, їм зрозуміло неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

З правової позиції Верховного Суду України, зазначеної у постанові від 11.12.2014 (справа №5-23кс14), вбачається, що заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала, кому належить це майно, мала підстави вважати, де знаходиться власник речі, і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, або ж у разі появи власника з метою поновлення свого права володіння майном, умисно перешкоджала йому в цьому, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Відповідні висновки викладені також у постановах ККС ВС від 20.03.2018 у справі № 464/3742/15-к, від 06.11.2018 у справі № 127/3792/16-к, від 02.10.2018 у справі № 686/23920/16-к, від 18.07.2019 у справі № 761/31918/14-к.

За встановлених судом обставин, обвинувачений ОСОБА_4 , виявив мобільний телефон потерпілого майже одразу після того, як він був втрачений потерпілим ОСОБА_5 , при цьому не вжив будь-яких дій спрямованих на встановлення особи потерпілого та повернення майна власнику, хоча мав можливість це зробити, а навпаки заховав/поклав мобільний телефон до електросамокату, поїхав із ним до свого дому, де, скориставшись покроковою інструкцією, скинув налаштування мобільного телефону до заводських та вимкнув його.

Таким чином, оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям ОСОБА_4 , суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , судом встановлено наступне.

Обвинувачений ОСОБА_4 на час вчинення кримінального правопорушення був повнолітнім (а.с. 85-86), раніше не судимий (а.с. 82), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не значиться (а.с. 83, 84), за місцем проживання скарг та заяв на адресу Стрижавської селищної ради щодо ОСОБА_4 не надходило (а.с. 85), непрацюючий, не є інвалідом першої-другої груп.

Відповідно до досудової доповіді, що складена Вінницьким РВ №1 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області 10.04.2025, орган пробації вважажє, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без позбавлення або обмеження воліна на певний строк та не буде становити небезпеку для суспільства у тому числі інших осіб (а.с. 61-65).

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65-67, 68 Кримінального кодексу України щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином, вчинення суспільно небезпечного діяння проти власності в умовах воєнного стану, особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченоuj, поведінку обвинуваченоuj до та після вчинення кримінального правопорушення, надання правдивих показів в суді.

Також, при призначенні покарання суд враховує думку потерпілого ОСОБА_6 , який при призначенні виду та розміру покарання погодився із позицією строни обвинувачення.

Суд зазначає, що згідно положень частини 2 статті 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 статті 65 Кримінального кодексу України, зокрема встановлено, що суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який в своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При цьому суд використовує повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами при призначенні покарання, кожна з яких є законною, застосовує принцип індивідуалізації покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, та вважає, що обране покарання є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення.

В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

З урахуванням наведеного, суд, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого, вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінуємої частини статті КК України та звільнити його від відбування покарання з випробування відповідно до ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України. Визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень виходячи із принципу індивідуалізації покарання та дискреційних повноважень суду.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати в сумі 1135,92 грн. за проведення експертизи №2178/24-21 від 11.07.2024 (а.с. 84).

Відповідно до ст. 174 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2024 - скасувати.

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України та матеріалів кримінального провадження речовий доказ, а саме: мобільний телефон марки «РОССО», серії «F 5 12/256 Gb Black» моделі «23049PCD8G», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , який передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області - повернути власнику ОСОБА_5 ..

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Відповідно до ст. 65 КК України, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 рахувати з 21 липня 2025 року, тобто з дня проголошення вироку.

Скасувати, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2024, арешт з майна мобільного телефону марки «РОССО», серії «F 5 12/256 Gb Black» моделі «23049PCD8G», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 .

Речовий доказ - мобільний телефон марки мобільний телефон марки «РОССО», серії «F 5 12/256 Gb Black» моделі «23049PCD8G», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , який передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області - повернути власнику ОСОБА_5 ..

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати в сумі 1135 (однєї тисячі ста тридцяти п`яти) гривень 00 копійок за проведення експертизи №2178/24-21 від 11.07.2024.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після проголошення направити потерпілому, якщо він не був присутній при його проголошенні.

Суддя ОСОБА_7