УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , представника ТОВ «Клініка сімейної медицини «ІЛАЙФ» адвоката ОСОБА_3 , власників майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , під час розгляду у судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000790 відомості про яке 17.06.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, Слідчим відділом ОРУП №1 ГУНП в Одеській області під процесуальним керівництвом Київської окружної прокуратури міста Одеси, проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000790 від 17.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва здійснюється групою прокурорів Київської окружної прокуратури м.Одеси.

Обставини вчинення кримінального правопорушення викладені слідчим письмово у клопотанні.

Так, 25.08.2025 на підставі Ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси проведено обшук у ТОВ «Клініка сімейної медицини Ілайф» за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, буд. 84, в ході якого було виявлено та вилучено: журнал реєстрації вихідної медичної документації розпочатий 28.01.2025 в прошитому та пронумерованому стані на 101 аркуші, журнал запису висновків лікарсько-консультаційних комісій в прошитому та пронумерованому стані на 107 аркушах, ноутбук марки «Lenovo» SAQAW та зарядний пристрій, декларація № 0001-2А7F 5F10 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , план спостереження пацієнта що потребує паліативної допомоги на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 7 аркушах, ноутбук марки Acer S/N: NXA7SEP0011211AFDO7600 та зарядний пристрій, мобільний телефон марки Iphone моделі 13Pro Max IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 що належить ОСОБА_9 , мобільний телефон марки Samsung A32 IMEI: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , журнал №2 запису висновків Лікарської консультативної комісії від 25.05.2025 в прошитому стані на 100 аркуші, протокол обшуку від 16.07.2025 на 7 аркушах, додаток до протоколу обшуку від 16.07.2025 на 11 аркушах, ухвала слідчого суду Шевченківського районного суду м. Києва від 07.07.2025 справа 761/28368/25 на 10 аркушах, копія наказу № 39-К від 14.02.2025 на 1 аркуші, копія наказу №66-К від 30.092024 на 1 аркуші, копія наказу від 26.02.2025 на аркуші, копія заяви ОСОБА_10 від 13.03.2025 на 1 аркуші, копія паспорту громадянина ОСОБА_10 на 2 аркушах, копія диплому та посвідчення лікаря на 2 аркушах що упаковано до сейф-пакунку НПУ №PSP 4156275.

25.08.2025 вищевказані предмети визнано речовими доказом у кримінальному провадженні.

Слідчий звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів, оскільки вилучені мобільні телефон, містять відомості про вчинення кримінальних правопорушень.

Слідчий надав заяву в якій клопотання підтримав, просив задовольнити посилаючись на обставини викладені письмово, у зв`язку із службовою зайнятістю просив розглянути у його відсутності.

Представник ТОВ «Клініка сімейної медицини «ІЛАЙФ» адвокат ОСОБА_3 на електронну пошту суду направив письмові заперечення, які підтримав в судовому засіданні, окремо зазначив, що клопотання слідчого не відповідає вимогам КПК України, оскільки слідчим не зазначені власники вилученого майна. Так, під час обшуку були вилучені мобільні телефони працівників клініки, відомості про яких клопотання слідчого не містить, останні не мають жодного відношення до кримінального правопорушення. Зауважив, що огляд електронних носіїв інформації не проведено, експертизи не призначені, наразі не можна стверджувати про відповідність вилученого майна категорії речових доказів. У зв`язку з необґрунтованістю клопотання просив відмовити у його задоволенні.

Власники майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 надали письмові заперечення, просили відмовити у задоволенні клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, письмові заперечення адвоката ОСОБА_3 , вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Як вбачається з клопотання та доданих матеріалів, останнє не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчим при складанні клопотання про накладення арешту на майно не дотримані вимоги п.3 ч.2 ст.171 КПК України, оскільки у матеріалах, долучених до клопотання відсутні будь-які факти, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В порушення зазначених вимог кримінально процесуального закону, до клопотання не було додано доказів кому належить тимчасово вилучене майно, з урахуванням наданих представником ТОВ «Клініка сімейної медицини «ІЛАЙФ» заперечень, щодо належності такого майна працівникам, а саме вилучених під час обшуку мобільних телефонів, контактних номерів телефонів власників та/або їх представників.

Вказані обставини унеможливлюють в повній мірі дослідити обставини, якими обґрунтовані доводи клопотання, викликати у судове засідання власників тимчасово вилученого майна та прийняти рішення по суті.

Крім того, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке: слідчим в клопотанні не було наведено відповідного обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучені мобільні телефони, посилання їх причетності до кримінального провадження №0000790 відомості про яке 17.06.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2 КК України та, як наслідок, його відповідності критеріям, передбачених ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів.

Крім того, слідчим до клопотання не долучено документів щодо здійснення огляду вилучених мобільних телефонів.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання слідчого не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст.171 КПК, з урахуванням відсутності в клопотанні належного обґрунтування підстав та мети для накладення арешту.

На переконання слідчого судді, встановлення вказаних обставин слугуватиме досягненню дієвості кримінального провадження, та буде дієвим запобіжником настання шкідливих наслідків як для кримінального провадження, так і для власників/володільців майна.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000790 відомості про яке 17.06.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1