Справа № 953/3679/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2025 р. Київський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю заявниці засудженої ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові заяву засудженої вироком Київського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2022 року ОСОБА_3 про арешт квартири шляхом заборони її відчуження та дарування,-

ВСТАНОВИВ:

Засуджена вироком Київського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про арешт квартири за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони її відчуження та дарування.

В обгрунтування заяви заявниця вказує, що вона перебуває з 05.04.2022 року по теперішній час в Качанівській ВК № 54. Разом з цим, вважає, що за період її перебування в місці позбавлення волі, шахраї можуть заволодіти належним їй майном, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, звернулась із даною заявою до суду.

Засуджена ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю підтримала свою заяву та просила про її задоволення.

Прокурор ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом своєчасно та належним чином.

Так, відповідно до абзацу 2 ч. 4 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Суд, вислухавши думку засудженої ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та надані до суду докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

27.09.2022 вироком Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 436-2 КК України та призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Так, відповідно до статті 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати, зокрема, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Разом з цим, згідно статті 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Як вбачається з поданої заяви, то засуджена ОСОБА_3 просить накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони її відчуження та дарування, оскільки є вірогідність заволодіння шахраями належним їй майном.

Так, згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Тобто, враховуючи викладене, за положеннями КПК України та процесуальними нормами, зокрема положеннями, що регулюють забезпечення кримінального провадження та заходи щодо майна, накладення арешту можливе лише за наявності законних підстав та достатніх доказів необхідності такого заходу для забезпечення цілей кримінального провадження.

Так, з матеріалів заяви засудженої ОСОБА_3 не вбачається наявності належних і достатніх доказів, що застосування саме заходу у вигляді арешту шляхом заборони відчуження та дарування є необхідним для забезпечення мети кримінального провадження або виконання кримінального покарання.

Разом з цим, суд також врахував, що заявниця ОСОБА_3 не надала документальних підтверджень можливого реального ризику відчуження майна третіми особами у спосіб, який би становив безпосередню загрозу належному їй майну.

Відтак, за наявних у справі даних та з огляду на принципи пропорційності заходів забезпечення правосуддя, підстав для задоволення заяви засудженої вироком Київського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2022 року ОСОБА_3 про арешт квартири шляхом заборони її відчуження та дарування судом не встановлено.

При цьому, заява засудженої ОСОБА_3 про накладення арешту на квартиру не є предметом розгляду в порядку ст. ст. 537, 539 КПК України, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.537, 539, 369, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви засудженої засудженої вироком Київського районного суду м, Харкова від 27 вересня 2022 року ОСОБА_3 про арешт квартири шляхом заборони її відчуження та дарування відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з моменту її проголошення до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1