ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/206/23 Номер провадження 11-кп/814/1277/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8

потерпілої - ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000235 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10.02.2025,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кобеляки Полтавської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, працюючого у відділенні рекрутингу та комплектування та соціальної підтримки на посаді інструктора відділення рекрутингу та комплектування та соціальної підтримки, з військовим званням головний сержант, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 2 роки.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання.

Позовну заяву потерпілої ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо арешту майна, речових доказів, процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

04.10.2022 близько 15 годині, поза межами населеного пункту, по мокрому асфальтобетонному покриттю проїзної частини автодороги № М-22 зі сторони с. Галі-Горбатки в напрямку м. Кобеляки, під керуванням ОСОБА_8 рухався вантажний автомобіль марки «МАЗ» моделі «54328» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пасажирами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , до якого був приєднаний напівпричіп марки «Kassbohrer» моделі «SKM 10-24L» реєстраційний номер НОМЕР_2

У цей же час у протилежному напрямку рухався автомобіль марки «Fiat» моделі «Ducato» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_13 .

На стадії зближення транспортних засобів в повздовжньому напрямку, водій ОСОБА_8 , порушуючи вимоги п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.», 11.1. «Кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.», 11.3. «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, виїхав у межі зустрічної смуги руху, чим створив небезпеку для руху водієві ОСОБА_13 , в результаті чого на 5 км + 800 м автодороги, в межах зустрічної смуги руху допустив зіткнення передньою правою кутовою частиною кузова автомобіля марки «МАЗ» моделі «54328» з передньою частиною кузова автомобіля марки «Fiat» моделі «Ducato», при цьому в момент первинного контактування їхні поздовжні осі знаходилися під кутом близьким до а = 127° (з похибкою ± 5°), у результаті чого водій ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок суду, та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що місцевий суд при призначенні покарання не врахував обставину, що пом?якшує покарання, а саме щире каяття, оскільки він розкаюється у вчиненому діянні, просив вибачення у потерпілої, відшкодував моральну та майнову шкоду у повному обсязі, у зв?язку з чим потерпіла просила призначити йому покарання, не пов?язане з реальним.

Також суд не врахував позицію прокурора, який просив призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Крім того, зазначає, що місцевий суд не в повній мірі врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання, те, що вчинений ним злочин є необережним, на теперішній час він є військовослужбовцем, має статус учасника бойових дій, нагороджений державними відзнаками і нагородами, проживає з дружиною, яка має незадовільний стан здоров?я, та на його утриманні перебуває мати, яка є особою похилого віку та потребує постійного лікування і догляду.

Вказує, що місцевий суд призначаючи йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не врахував, що його військова служба безпосередньо пов?язана з керуванням транспортних засобами.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком та просив залишити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, потерпілу та її представника, які просили призначити обвинуваченому покарання, не пов?язане із позбавленням волі, та не застосовувати додаткове покарання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 286 КК у поданій скарзі не оспорюються. Тому в цій частині судове рішення не перевіряється.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації захід примусу повинен бути адекватним характеру вчинених діянь, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання беруться до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; конкретні обставини вчинення злочину; наслідки від вчиненого кримінального діяння; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставину, що пом?якшує покарання, а саме, відшкодування завданої потерпілій шкоди, відсутність обставин, що його обтяжують; думку потерпілої, та дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, визначеному санкцією інкримінованої статті.

Проте, апеляційні доводи обвинуваченого про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, є слушними.

Так, відповідно до ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання. Цей інститут означає випробування особи впродовж іспитового строку та скасування звільнення у випадку, якщо засуджений не виконує покладених на нього обов`язків і не демонструє бажання стати на шлях виправлення.

Разом з тим, для правильного застосування норм права, що регулюють призначення покарання й інституту умовного звільнення, необхідно враховувати не тільки тяжкість діяння, а й конкретні дані про особу винного, його поведінку до і після вчинення злочину, установлені пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Проте, місцевий суд залишив поза увагою те, що злочин за ч. 2 ст. 286 КК за формою вини (до настання наслідків) є необережним і закон (ст. 75 КК України) не містить застережень щодо застосування її положень до осіб, які вчинили згадане діяння.

Крім того, згідно з наявними в кримінальному провадженні документами, які місцевий суд не взяв до уваги при вирішенні питання про відсутність підстав для звільнення від покарання, ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, є військовослужбовцем, який на момент вчинення ДТП та на теперішній час проходить службу у складі ЗСУ, не перебуває на спеціальних обліках.

Колегія суддів прийшла до висновку, що місцевий суд помилково зазначив про відсутність у обвинуваченого щирого каяття, оскільки ОСОБА_8 визнав провину, дав правдиві показання, попросив вибачення у потерпілої, негативно оцінює вчинений ним злочин, відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду, що дає підстави вважати про те, що обвинувачений жалкує про вчинене та бажає виправити ситуацію, що склалася.

Зазначаючи про тяжкість наслідків, місцевий суд також не врахував того факту, що потерпіла ОСОБА_9 заявила про відсутність у неї претензій майнового характеру (т. 4, а.с 207), у зв?язку з чим просила залишити цивільний позов без розгляду (т. 4 а.с. 209) та призначити обвинуваченому покарання, не пов?язане з позбавленням волі. Крім того, під час розгляду справи у місцевому суді прокурор просив призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, справедливо звертаючи увагу на те, що обвинувачений є військовослужбовцем, який в умовах воєнного стану бере участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України.

Крім того, як зазначив обвинувачений у судовому засіданні і ця обставина підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_8 виконує важливі завдання у рамках забезпечення обороноздатності країни, а саме доставку транспортних засобів, що необхідні для функціонування військових частин, перевезення військовозобов?язаних до місць проходження ними військової служби чи центрів для підготовки до військової служби, забезпечення оперативного реагування на логістичні та мобілізаційні потреби та доставку тіл загиблих військовослужбовців до місць поховання, а тому позбавлення його права керувати транспортними засобами унеможливить виконання ним зазначених критично важливих функцій, що негативно вплине на логістичний ланцюг у роботі військових підрозділів. Тому, беручи до уваги усі обставини справи та з урахуванням, що додаткове покарання не є обов`язковим у цьому конкретному випадку, колегія суддів вирішила не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З огляду на викладене, беручи до уваги наведені позитивні дані про особу ОСОБА_8 , установлені пом`якшуючі обставини, відсутність обтяжуючих, позицію потерпілої сторони, котра наразі не має до обвинуваченого претензій і теж просить не позбавляти його волі, колегія суддів уважає за необхідне на підставах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК, змінити вирок місцевого суду і відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки та покласти на нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Такий висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові КК ВС у рішенні №623/1555/20 від 17.04.2025, який за схожих обставин вважав за можливе застосувати до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами та зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком.

Тому подану обвинуваченим апеляційну скаргу належить задовольнити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити. Вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10.02.2025, щодо ОСОБА_8 змінити.

Пом?якшити призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, визначивши його у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов?язати ОСОБА_8 протягом іспитового строку періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та роботи.

В іншій частин вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4