Провадження № 1-кп/522/1006/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001176 від 01.09.2023 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинськ Донецької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-10.11.2005 Дзержинським міським судом Донецької області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 309 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 10.03.2009;

-09.08.2011 Дзержинським міським судом Донецької області за ч.1 ст. 121, ч.3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі;

-26.10.2011 Дзержинським міським судом Донецької області за ч.2 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України повністю зараховано покарання за попереднім вироком до позбавлення волі строком на 5 років;

-27.04.2018 Дзержинським міським судом Донецької області за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;

-13.10.2020 Дзержинським міським судом Донецької області за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;

-07.06.2021 Дзержинським міським судом Донецької області за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст. 71, ч.3 ст. 78 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком з остаточним призначенням покарання до 2 років 1 місяця позбавлення волі. 04.04.2023 відповідно до ст. 81 КК України звільнений умовно-достроково від відбування покарання на строк невідбутого покарання 4 місяці 20 днів;

-

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 будучи раніше судимим, належних висновків для себе не зробив та достовірно знаючи про те, що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних Сил України ОСОБА_6 від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ введено воєнний стан на всій території України, дію якого продовжено відповідно до Указу Президента від 14.03.2022 №133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, з 05:30 26.03.2002 строком на 30 діб; Указу Президента від 18.04.2022 №259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, з 05:30 25.04.2022 строком на 30 діб; Указу Президента від 17.05.2022 №341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, з 05:30 25.05.2022 строком на 90 діб; Указу Президента від 12.08.2022 №573/2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, з 05:30 23.08.2022 строком на 90 діб; Указу Президента від 07.11.2022 №758/2022, затвердженого Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, з 05:30 21.11.2022 строком на 90 діб; Указу Президента від 06.02.2023 №58/2023, затвердженого Законом України від 07.02.2023 №2915-ІХ, з 05:30 19.02.2023 строком на 90 діб; Указу Президента від 01.05.2023 №254/2023, затвердженого Законом України від 02.05.2023 №3057-ІХ, з 05:30 20.05.2023 строком на 90 діб; Указу Президента від 26.07.2023 №451/2023, затвердженого Законом України від 27.07.2023 №9532-ІХ, з 05:30 18.08.2023 строком на 90 діб, а також достовірно знаючи про те, що до КК України внесені зміни згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» №2117-ІХ від 03.03.2022, знову вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 01.09.2023 приблизно о 14 годині 00 хвилин, більш точного часу встановити не вдалось можливим, ОСОБА_3 знаходячись разом із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає останній та спільно вживаючи алкогольні напої, ОСОБА_3 побачив на столі мобільний телефон та грошові кошти належні ОСОБА_7 , у зв`язку з чим у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Для реалізації свого злочинного плану ОСОБА_3 діючи умисно, протиправно, з корисливих мотиві, передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання протиправних наслідків, бажаючи умисно спричинити тілесні ушкодження, наніс декілька ударів закритою долонею руки (кулаком) в область обличчя та тулуба ОСОБА_7 , після чого взявши зі столу металевий штопор із дерев`яною рукояткою та столову металеву виделку продовжив наносити удари в область голови, тулуба, спини, рук останнього, у зв`язку з чим завдав останньому тілесні ушкодження, а саме синець обличчя, синець та садно шиї, синець грудної клітки, садна правого передпліччя, в області лівого ліктьового суглобу, лівого передпліччя, синець лівого передпліччя, садно лівої кисті, як кожне окремо, так і в сукупності, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Після чого, швидко зорієнтувавшись, взяв зі столу мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A04e» в корпусі чорного кольору, з сім-картою: НОМЕР_1 , яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, імей: НОМЕР_2 , імей: НОМЕР_3 , приблизною вартістю 3500 грн., належний ОСОБА_7 та грошові кошти в розмірі 3500 грн., належні ОСОБА_7 .

Заволодівши вказаним чужим майном та завдавши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 7000 грн., ОСОБА_3 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України визнав, та пояснив, що він дійсно у вказані у обвинувальному акті час та місці, із застосуванням насильства здійснив напад на потерпілого та заволодів його майном, а саме мобільним телефоном та грошовими коштами. У вчиненому щиро покаявся.

Потерпілий ОСОБА_7 до судового засідання не з`явився. Про слухання справи сповіщався належним чином. В попередньому судовому засіданні пояснив, що матеріальних претензій до обвинуваченого він не має, матеріальна шкода йому відшкодована і він просить строго не наказувати обвинуваченого.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у скоєні кримінального правопорушення, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.4 ст. 187 КК України за ознаками - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений в умовах воєнного стану.

При призначені покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд відносить те, що він визнав свою вину, щиро покаявся, добровільно відшкодувала завдану матеріальну шкоду потерпілому, який матеріальних претензій до обвинуваченого не має, та просив строго обвинуваченого не наказувати.

Також обвинувачений ОСОБА_3 хворіє на низку тяжких захворювань та потребує повноцінного лікування, є ВІЛ інфікованим та має 2-гу групу інвалідності.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та встановлені обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При наявності вказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне застосувати до нього дію ст.69 КК України призначивши більш м`яке покарання, передбачене ч.4 ст. 187 КК України.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів не можливо без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України.

Суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти росії» від 24.03.2015, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з конфіскацію належного йому майна.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 строк попереднього його ув`язнення у період з 01.09.2023 по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 необхідно рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироку законної сили, залишити без змін.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A04e» в корпусі чорного кольору, з сім-картою: НОМЕР_1 , яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, імей: НОМЕР_2 , імей: НОМЕР_3 та грошові кошти в розмірі 312 грн. повернути власнику ОСОБА_7 ; металевий штопор із дерев`яною ручкою, метелева виделка повернути власнику ОСОБА_7 .

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06.09.2023 на мобільний телефон марки «Самсунг Галаксі А04е» в корпусі чорного кольору, з сім-картою: НОМЕР_1 , імей: НОМЕР_2 , імей: НОМЕР_3 . Мобільний телефон у справному стані, та поміщений до сейф пакету PSP1090630; грошові кошти в розмірі 312 гривень, купюрами 200, 100, 10, 2 грн, які знаходяться в сейф пакеті PSP1090631.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06.09.2023 на металевий штопор із дерев`яною ручкою, який поміщено в паперовий сейф конверт; металева виделка, яку поміщено в паперовий сейф конверт.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1