печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна

В С Т А Н О В И В :

23.07.2025 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002356 від 25.12.2023.

Слідчий або прокурор у судове засідання не з`явились, слідчий направила заяву про розгляд клопотання без його участі та задоволення клопотання.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та матеріали додані до нього, дійшов наступного висновку.

Під час розгляду клопотання встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0002356 від 25.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 361, ч. 2 ст. 361-2 КК України.

На теперішній час досудовим розслідуванням встановлено, що під час дії воєнного стану група осіб за попередньою змовою, знаходячись у невстановленому на теперішній час органом досудового розслідування місці, несанкціоновано втручається в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж органів державної влади України, які містять створену та захищену відповідно до чинного законодавства інформацію, що призводить до її витоку.

Крім того, досудовим розслідуванням також встановлено, що група осіб за попередньою змовою, знаходячись у невстановленому на теперішній час органом досудового розслідування місці, несанкціоновано збуває інформацію з обмеженим доступом створену та захищену відповідно до чинного законодавства, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або на носіях такої інформації органів державної влади України.

Відповідно до інформації, яка надійшла з Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України встановлено, що у ході виконання доручення, наданого в межах кримінального провадження № 0002356, встановлено групу осіб з числа громадян України, які протягом 2024 року на постійній основі за допомогою мобільних месенджерів та електронних поштових скриньок збували інформацію з обмеженим доступом з інформаційно-комунікаційних систем Державної податкової служби України та Державної митної служби України.

Під час проведення обшуку 17.07.2025, який проведено на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, за адресою: м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а кабінет НОМЕР_8, виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Phone 11» ІМЕІ: НОМЕР_1 з сім-карткою НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «iPhone 14 pro» ІМЕІ: НОМЕР_3 з сім-карткою НОМЕР_4 , банківська картка АТ «Універсал банк» № НОМЕР_5 , банківська картка АТ «ОТП банк» № НОМЕР_6 , банківська картка АТ «А-банк» № НОМЕР_7 , ноутбук марки «ACER» s/n: NXV54EU47601 із зарядним пристроєм. Постановою слідчого ГСУ НП України від 17.07.2025 вказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Підставами для накладення арешту, відповідно до вимог КПК, слідчий суддя вважає: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, що арешт може бути накладено у встановленому Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, зокрема, кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Окрім цього, суд накладає арешт на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, слідчий суддя на підставі наданих доказів вважає, що перелічене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зокрема, що у даному випадку майно, визнане речовими доказами, є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та можуть бути об`єктом кримінально протиправних дій,

Таким чином, за встановлених обставин арешт зазначеного майна відповідатиме меті кримінального провадження та виконуватиме завдання такого заходу забезпечення, як арешт майна, що, зокрема, полягає у збереженні речових доказів та відшкодуванні шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, оскільки у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов.

У цьому випадку, застосування арешту майна полягає у забороні для осіб, у володінні яких воно знаходиться, відчужувати, користуватись та видозмінювати зазначене майно.

Крім цього, вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна враховує і сталу судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, втручання держави у право володіння майном у вказаному конкретному випадку є законним і обґрунтованим та виправданим, так як воно здійснено відповідно до вимог КПК України та з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства, громади), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому застосовані обмеження стосовно вказаного вище майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Таким чином, судом встановлені підстави для накладення арешту на майно, зокрема, і з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки на даній стадії кримінального провадження для встановлення всіх обставин у справі виправдано втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи викладене, у зв`язку з метою забезпечення збереження вказаного майна як речових доказів та забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, оскільки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є співрозмірним завданням кримінального провадження та сприятиме меті кримінального провадження, а не накладення може призвести до незворотніх наслідків.

Слідчий суддя у даній ухвалі повністю не наводить зміст документів доданих до клопотання (доказів), оскільки він обмежений таємницею досудового розслідування згоду на розкриття якої слідчим, прокурором йому не надано.

На підставі викладеного і керуючись ст. 107, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на речові докази у кримінальному провадженні № 0002356 від 25.12.2023, а саме на речі, які були вилучені в ході проведення обшуку 17.07.2025, що здійснювався на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, за адресою: м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а кабінет НОМЕР_8, а саме на: мобільний телефон марки «Phone 11» ІМЕІ: НОМЕР_1 з сім-карткою НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «iPhone 14 pro» ІМЕІ: НОМЕР_3 з сім-карткою НОМЕР_4 , банківська картка АТ «Універсал банк» № НОМЕР_5 , банківська картка АТ «ОТП банк» № НОМЕР_6 , банківська картка АТ «А-банк» № НОМЕР_7 , ноутбук марки «ACER» s/n: NXV54EU47601 із зарядним пристроєм.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1