ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1920/25 Справа № 195/478/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №000000023 за апеляційною скаргою прокурора Томаківського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2025 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, із середньою освітою, неодружений,немаючий на утриманні неповнолітніх осіб, непрацюючий , без реєстрації місця проживання, фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального пррапорушення, передбаченого ст. 395 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строкм на рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2024 року ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 3 місяці.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, за таких обставин.

ОСОБА_7 , Томаківським районним судом Дніпропетровської області, засуджений 09.10.2018 за ч.2 ст.289 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, звільнився 03.05.2024 року з Синельниківської виправної колонії (ВК) № 94 в зв`язку з відбуттям строку покарання.

Після звільнення з міста позбавлення волі, ОСОБА_7 , проживав на території Томаківської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області, та будучи засудженим до позбавлення волі за тяжкий злочин, знову вчинив кримінальне правопорушення, внаслідок чого Томаківським районним судом Дніпропетровської області, засуджений 05.08.2024 за ч.1 ст.357 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Під час відбування покарання поведінка ОСОБА_7 засвідчила, що він вперто не бажає стати на шлях виправлення і залишається небезпечними для суспільства, внаслідок чого, ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04.09.2024 року за № 195/1548/24 задоволено подання начальника відділення поліції № 3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області та відносно ОСОБА_7 встановлено адміністративний нагляд строком на 12 (дванадцять) місяців із покладенням обмежень у виді: заборони відвідування розважальних закладів, де на розлив реалізуються спиртні напої; заборони виходу з дому із 23.00 години до 05.00 години; заборони виїзду за межі Нікопольського району Дніпропетровської області без дозволу керівництва відділення поліції № 3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області; заборони змінювати фактичне місце свого мешкання без письмового дозволу уповноваженої на те особи з органів Національної поліції; зобов`язання з`являтися до відділення поліції №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області для реєстрації як особи, що перебуває під адміністративним наглядом один раз кожного місяця, до закінчення адміністративного нагляду.

Ухвала Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04.09.2024 року за № 195/1548/24 про встановлення адміністративного нагляду відносно ОСОБА_7 направлена для виконання до відділення поліції №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за обраним піднаглядним місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де 04.09.2024 року ОСОБА_7 поставлено на облік як особу, щодо якої встановлено адміністративний нагляд, та ознайомлено: з обмеженнями, передбаченими вищевказаною ухвалою суду; положеннями Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі»; а також попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду.

Наприкінці листопада 2024 року у ОСОБА_7 виник кримінальний умисел спрямований на ухилення від адміністративного нагляду та порушення правил адміністративного нагляду, встановлених ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04.09.2024 року.

Реалізуючи свій кримінальний умисел направлений на порушення правил адміністративного нагляду, ОСОБА_7 , будучи особою, щодо якої встановлено адміністративний нагляд, діючи умисно, без поважної причини, з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду, без повідомлення органів Національної поліції України, 07.12.2024 року самовільно залишив обране ним фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 та виїхав до м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, де перебував до 04.03.2025 та вів бродячий спосіб життя, при цьому, про нове місце перебування або проживання органи Національної поліції не повідомив, чим ухилився від адміністративного нагляду.

Внаслідок своїх кримінальних дій, ОСОБА_7 , в період часу з 07.12.2024 по 04.03.2025 року, без поважних причин був відсутній за вказаним місцем проживання, та порушив правила адміністративного нагляду, передбачені пунктами «а», «в», «г» ч.1 ст.10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», а саме: а) заборону виходу з будинку у визначений час, який не може перевищувати восьми годин на добу; в) заборону виїзду в особистих справах за межі району (міста); г) реєстрацію в органах Національної поліції одного разу на місяць.

Таким чином, ОСОБА_7 , належних висновків для себе не зробив, умисно не одноразово порушив правила адміністративного нагляду, а так само: умисно, самовільно залишив обране ним фактичне місце проживання, чим умисно ухилився від адміністративного нагляду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 395 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04.03.2025 призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Так, прокурор зазначає, що суд призначаючи обвинуваченому покарання, залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04.03.2025, в той час як в межах цього кримінального провадження обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення 07.12.2024, тобто до ухвалення попереднього вироку, а відтак суд першої інстанції безпідставно не застосував положення ч. 4 ст 70 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити й вирок суду скасувати в частині призначення покарання.

Обвинувачений не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, за обставин, встановлених органом досудового розслідування і викладених у вироку, які не оспорювалися учасниками судового провадження й на підставі чого судовий розгляд було проведено в порядку, визначеному ст.ст. 381, 382 КПК України, в апеляцій скарзі не оскаржуються й апеляційним судом не переглядається.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційниої скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно ч. 1 ст. ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до ухвалення попереднього вироку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з правовим висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, наведеним у постанові від 01 червня 2020 року (справа № 766/39/17; провадження № 51-8867кмо1), при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили, зокрема, якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів).

Цих вимог закону судом першої інстанції в повній мірі дотримано не було.

З матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_7 раніше судимий за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04.03.2025 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В той же час, вказаними вироком ОСОБА_7 визначено остаточне покарання, на підставі ст. 72, ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за цим вироком до покарання за попереднім вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2024, й визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

В межах цього кримінального провадження ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення 07.12.2024 року, тобто до ухвалення вироку Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04.03.2025.

Між тим, суд першої інстанції всупереч вищезазначеним вимогам закону України про кримінальну відповідальність, не призначив обвинуваченому ОСОБА_7 , на підставі ч. 4 ст. 70 КК україни, за сукупністю кримінальних правопорушень, та фактично застосувавши положення ст. 71 КК України, та визначивши обвинуваченому остаточоне покарання за сукупністю вироків, допустив подвійне врахування вироку від 05.08.2024.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 420 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого при призначенні обвинуваченому остаточного покарання не було застосовано положення ч. 4 ст. 70 КК України, колегія суддів вбачає підстави скасувати оскаржуване судове рішення в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині.

Колегія суддів, погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням ОСОБА_7 за вчинене кримінальне правопорушення, яке на думку колегії суддів, призначене відповідно до положень ст. ст. 50, 65 КК України, у виді обмеження волі в межах санкції ст. 395 КК України, та є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення кримінальних правопорушень.

Разом з цим, враховуючи, що обвинувачений раніше засуджений вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04.03.2025 року та вчинив нове кримінальне правопорушення до ухвалення попереднього вироку, колегія суддів, призначає остаточне покарання ОСОБА_7 , із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Томаківського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_8 -задовольнити.

Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2025 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок в цій частині, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 395 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04.03.2025 призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

У строк призначеного покарання зарахувати частково відбуте ОСОБА_7 покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04.03.2025.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком суду законної сили.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4