Провадження № 1-кс/643/5137/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000046 від 21.01.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.5 ст.27 ч.2 ст.258 КК України,

встановив:

Слідчим відділом УСБУ в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000046 від 21.01.2025, за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.5 ст.27 ч.2 ст.258 КК України.

Процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Харківської обласної прокуратури.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що неповнолітній громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у грудні 2024 року (більш точний час не встановлено), будучи завербованим невстановленими досудовим розслідуванням громадянами Російської Федерації, на реалізацію їх злочинного задуму вчинив пособницькі дії шляхом надання порад та вказівок неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні терористичного акту, а саме підриву саморобного вибухового пристрою біля центрального входу Відділу поліції №2 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області, розташованого за адресою: м. Харків, провулок Івана Лєщєнкова (Балашовський), буд. 12.

10.09.2025 підозрюваний ОСОБА_4 затриманий в порядку положень п.6 ч.1 ст. 615 КПК України та відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова (справа №953/1204/25, н/п 1-кс/953/2616/25) про обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Надалі, 10.09.2025 в період часу з 20 год 30 хв по 22 год 00 хв слідчим УСБУ в Харківській області складено протокол затримання особи, підозрюваної у скоєнні злочину на ім`я гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у службовому приміщенні УСБУ в Львівській області за адресою: м. Львів, вул. Степана Бандери, буд. 1.

В ході проведення затримання із дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 і ст. 236 КПК України, старший слідчий 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області старший лейтенант юстиції ОСОБА_6 , у присутності понятих провів особистий обшук затриманого ОСОБА_4 під час якого було виявлено мобільний телефон марки «Iphone13», model: MLPF3PM/A, s/n: НОМЕР_1 , imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , 1 шт.

Вищезазначений телефон було вилучено та запаковано до сейф-пакету слідчого відділу УСБУ в Харківській області № 1, із підписами всіх учасників слідчої дії.

В ході вказаного особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 встановлено, що вилучений предмет та річ є носієм інформації та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

10.09.2025 постановою слідчого вказаний предмет та річ визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Предмети та речі, вилучені за результатом проведення особистого обшуку відповідають критеріям ст. 98 КПК України та можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин вчинення кримінального правопорушення щодо причетності ОСОБА_4 , а також інших осіб до вчинення вищевказаного злочину.

На час досудового розслідування та судового провадження на вказану річ та предмет необхідно накласти арешт з метою збереження речових доказів та недопущення його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.

Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі, предметів та документів які є речовими доказами, тобто зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурор в судове засідання не з`явилася, разом з клопотанням подала заяву, в якій просила розглядати клопотання без її участі, клопотання підтримала, просила задовольнити.

Від представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 матеріали містять заяву про прийняття рішення на розсуд суду.

В зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Суд, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Постановою слідчого від 10.09.2025, вилучений в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у службовому приміщенні УСБУ в Львівській області за адресою: м. Львів, вул. Степана Бандери, буд. 1, мобільний телефон марки «Iphone13», model: MLPF3PM/A, s/n: НОМЕР_1 , imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , 1 шт., визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту майна є збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Крім цього, відповідно до п.п. 4, 5 ч.5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядку виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні прокурора майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-175, 309, 395 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні №0000046 від 21.021.2025, на вилучене майно в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у службовому приміщенні УСБУ в Львівській області за адресою: м. Львів, вул. Степана Бандери, буд. 1, а саме: мобільний телефон марки «Iphone13», model: MLPF3PM/A, s/n: НОМЕР_1 , imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , 1 шт., шляхом заборони права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Місцем зберігання вилученого майна визначити слідчий відділ Управління СБ України в Харківській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали направити прокурору.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1