Справа № 751/1931/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/715/25
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

28 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжені строки тримання під вартою на 60 днів, а саме до 12 жовтня 2025 року включно, з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», з визначенням застави в сумі 454 200 грн.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції зважив ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які продовжують існувати на даний час, а тому дійшов висновку про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, у разі необхідності визначити заставу у розмірі співмірному його матеріальному становищу, але не більше 120 000 грн.

Обґрунтовуючи свою позицію адвокат стверджує, що суд у тексті ухвали обмежився лише загальними формулюваннями та належним чином не обґрунтував ризики, на які послався у своїй ухвалі. Тоді як ОСОБА_6 має постійне місце проживання, утримується під вартою з 2021 року і жодного разу не намагався ухилитися від правосуддя, неодноразово звертався до органів державної влади та судів, що свідчить про його наміри захищати свої права законним шляхом, а не тікати. Крім того, вироком Вінницького міського суду за ч.3 ст. 185 КК України ОСОБА_6 призначене покарання з випробуванням, що передбачає контроль з боку держави, що і є ефективним запобіжником, а тому ризик переховування є необґрунтованим.

Що стосується ризику впливу на свідків чи потерпілих, то апелянт зазначає, що такому ризику прокурором не надано жодного доказу. Не обґрунтованим вважає захисник і ризик перешкоджання кримінальному провадженню, оскільки ОСОБА_6 протягом усього часу активно співпрацював із судом та органами влади.

Не погоджується автор скарги і з розміром застави, визначеної судом, яка є непомірною для родини, згідно довідки про її матеріальний стан. Також вважає формальним і доручення суду, надане прокуратурі про перевірку інформації щодо ненадання медичної допомоги та катування.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили змінити обвинуваченому запобіжний захід, або визначити заставу у розмірі не більше 120 тисяч гривень, прокурора, який з доводами сторони захисту не погодився, вважав ухвалу суду цілком обґрунтованою, оскільки ризики є доведеними, а підстави для зменшення розміру застави відсутні, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

З матеріалів судової справи встановлено, що у провадженні Деснянського районного суду м. Чернігова знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087 від 24.05.2022, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.1 ст. 255-1, ч.2 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України.

01 липня 2025 року до обвинуваченого ОСОБА_6 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29 серпня 2025 року включно, з визначенням застави в 150 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку судового розгляду і тримання особи під вартою, чи не допущено безпідставного тривалого судового розгляду, інші обставини, що вплинули на невиправдано тривале тримання особи під вартою, чи не з`явилися до моменту розгляду подання причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до відповідних висновків.

Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися і виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, натомість захисником в апеляційній скарзі вказані ті аргументи, що жодним чином не спростовують встановлені судом ризики.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризик, це завжди ймовірність настання того чи іншого факту, тому твердження захисту про недоведеність ризиків є безпідставним. Адже, у разі настання будь-якого з вказаних у клопотанні ризиків, це вже буде неналежна процесуальна поведінка обвинуваченого.

Колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

На час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням встановлених у кримінальному провадженні обставин, має місце обґрунтованість твердження сторони обвинувачення про існування ризиків ухилення обвинуваченого від явки до суду та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, то вказаний ризик є цілком реальним, оскільки свідки на даний час судом не допитані, а тому на даному етапі судового провадження цей ризик продовжує існувати, в тому числі з урахуванням обставин кримінального провадження, де такі показання свідків є одним із ключових доказів.

Крім того, судом першої інстанції надано вичерпну оцінку щодо ризику впливу на потерпілих, який судом був відхилений та з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду, а тому твердження апеляційної скарги захисника про загальні формулювання тексту ухвалу є безпідставними та суперечать самому її змісту.

Також судом відхилено і ризик вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовжити вчинення кримінального правопорушення, як такий що не обґрунтований стороною обвинувачення належними доказами.

А відтак, судом здійснено ретельний аналіз підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , що відповідає положенням чинного кримінального процесуального законодавства, а саме рішення прийняте з урахуванням зокрема, віку, сімейного та матеріального стану, стану здоров`я, способу вчинення кримінального правопорушення, характеру загрози для суспільного порядку, що відповідає не лише інтересам суспільства, а й не суперечить положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Викладені адвокатом доводи не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків його неналежної процесуальної поведінки.

Твердження апелянта про визначення розміру застави, який не відповідає положенням ч.5 ст. 182 КПК України, а тому є всі підстави для його зменшення, не заслуговує на увагу, оскільки оскаржуваною ухвалою суду застава, як альтернативний запобіжний захід визначений у тому розмірі, що відповідає положенням ч.4 ст. 182 КПК України та є таким, що повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не є непомірним для нього.

Зокрема, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні та не вчинялися заходи щодо уникнення настання ймовірної кримінальної відповідальності.

При цьому, твердження захисника про непомірність для обвинуваченого розміру, визначеної судом застави, також не заслуговують на увагу, оскільки, суд належним чином врахувавши обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого його особу, дійшов обґрунтованого висновку про визначення застави.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції перевірив обґрунтованість клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 та належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Медичних документів про неможливість перебування ОСОБА_6 під вартою, апеляційному суду не надано. Контроль за установами ув`язнення покладений на працівників прокуратури, які за скаргами обвинуваченого повинні відреагувати на його скарги про не надання чи неналежне надання медичної допомоги.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 серпня 2025 року про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15