У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000884, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 2 грудня 2024 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Радсад Миколаївського району Миколаївської області, без зареєстрованого місця проживання, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_7 ,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 2 грудня 2024 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Ухвалено, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.06.2024 р. у виді 8 років позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Ухвалено, початок строку відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з дня ухвалення вироку суду, тобто з 02.12.2024 р.

Ухвалено, зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання, призначеного за цим вироком, покарання відбуте в період з 05.06.2024 р. по 02.12.2024 р. (включно) за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.06.2024 р.

Вирішено питання стосовно речових доказів та розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати вирок суду та направити матеріали кримінального провадження для проведення додаткового досудового розслідування.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином враховано того факту, що він не визнає своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Обвинувачений стверджує, що обвинувальний акт є сфабрикованим групою слідчих під керівництвом прокурора.

Крім того, ОСОБА_5 наголошує, що має лише неповну середню освіту, у зв`язку з чим не спроможний самостійно надати правову оцінку викладеним в обвинувальному акті обставинам та ефективно здійснювати свій захист під час судового провадження. Відсутність залучення захисника як на етапі досудового розслідування, так і під час судового розгляду, обвинувачений розцінює як порушення його конституційного права на захист, гарантованого Конституцією України.

Також обвинувачений вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки даним про його особу, а саме факту наявності ВІЛ-позитивного статусу, про що свідчить його перебування на відповідному медичному обліку з 2009 року.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

06.08.2023 р. о 10.00 год., ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку № 72 по вулиці Ольшанців в Корабельному районі міста Миколаєва, маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, переслідуючи мету наживи і незаконного збагачення, без згоди власника, шляхом приведення в дію мотору двигуну, незаконно заволодів транспортним засобом марки «Honda» моделі «Lead», 2000 року випуску, білого кольору, належного ОСОБА_8 , вартістю 3 255 грн., з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним за власним розсудом, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на зазначену суму.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , який в ході судового розгляду, користуючись ст. 63 Конституції України, відмовився від надання показань та від відповідей на запитання, його вина в скоєному кримінальному правопорушенні підтверджується доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Так, судом першої інстанції допитано потерпілого ОСОБА_8 який повідомив суду, що 06.08.2023 р. вранці прибув на службу до церкви та залишив свій мопед Honda Lead, 2000 року випуску, білого кольору, біля будинку № 72 на вулиці Ольшанців у місті Миколаєві. Повернувшись близько 10.00 год., виявив відсутність мопеда. Через приблизно три місяці транспортний засіб був повернений йому поліцією, однак зі значними пошкодженнями: зламаний замок запалювання, несправний акумулятор, відсутні передній і задній кошики. На ремонт витрачено близько 3 000 грн. Мопед заводиться ключем, який він мав при собі, тому потерпілий припускає, що обвинувачений зламав замок запалювання та блокування переднього колеса й завів мопед «з ноги».

Свідок ОСОБА_9 показав, що часто набирає воду біля церкви на вул. Ольшанців. Там неодноразово бачив літнього чоловіка, який залишав ретро-мопед із напівзакритим заднім крилом. Влітку 2023 року свідок помітив біля мопеда молодого чоловіка обвинуваченого, якого впізнав за фотографіями під час досудового розслідування та під час судового засідання. Свідок без сумніву стверджує, що саме обвинувачений зірвав мопед з підніжки та покотив у бік зупинки. Через кілька днів до нього зверталися працівники поліції щодо цього випадку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги вищенаведені показання потерпілого та свідків, та обґрунтував ними своє рішення, оскільки ці показання у повній мірі узгоджуються між собою та з іншими належними та допустимими доказами, а саме:

протоколом прийняття заяви від ОСОБА_8 до поліції про вчинений злочин від 06.10.2023 р. щодо викрадення належного йому майна - транспортного засобу марки «Honda» моделі «Lead», 2000 року випуску, білого кольору;

даними протоколу огляду місця події від 06.10.2023 р. з фототаблицею до протоколу, в ході якого було оглянута ділянка місцевості біля будинку 72 по вулиці Ольшанців в Корабельному районі міста Миколаєва, під час огляду нічого виявлено не було;

документами, наданими потерпілим ОСОБА_8 щодо належності йому транспортного засобу марки «Honda» моделі «Lead», 2000 року випуску, білого кольору - митною декларацією та довідкою-рахунком на ім`я потерпілого;

заявою обвинуваченого ОСОБА_5 від 06.10.2023 р. про добровільну видачу мопеду марки «Honda» моделі «Lead», 2000 року випуску, яким він заволодів 06.08.2023 р. близько 10.00 год. за адресою: м. Миколаїв, вул. Ольшанців, біля церкви;

протоколом огляду предметів від 06.10.2023 р. з фототаблицею- мопеду марки «Honda» моделі «Lead», 2000 року випуску, цілісність якого була порушена - пошкоджено замок запалювання, відсутні кошик та каска;

висновком автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/115-23/14410-АВ від 25.10.2023 р., відповідно до якої середня ринкова вартість КТЗ «Honda» моделі «Lead» 2000 року випуску білого кольору станом на 06.10.2023 року могла становити 3 255 грн.;

письмовою розпискою потерпілого ОСОБА_8 від 09.10.2023 р. про отримання від співробітників поліції на відповідальне зберігання викраденого у нього транспортного засобу марки «Honda» моделі «Lead», 2000 року випуску, білого кольору;

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.10.2023 р., відповідно до якого свідок ОСОБА_9 впізнав на фотознімку №3 обвинуваченого ОСОБА_5 , як особу, яка 06.08.2023 р. близько 10.00 год. біля церкви по вул. Ольшанців м. Миколаєва намагався завести мопед білого кольору та надалі поїхав на ньому у невідомому напрямку;

протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 з відеозаписом слідчої дії, зафіксованої на диску DVD-RW, відповідно до якого свідок розповів про обставини злочину, свідком якого він був за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом біля церкви по вул. Ольшанців, 72 в м. Миколаєві, а також показав про відомі йому факти на місці.

Відтак, апеляційний суд вважає, що показання потерпілого та свідка ОСОБА_9 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань згідно до вимог ст. 384 КК України, послідовні, логічно пов`язані між собою, узгоджуються з письмовими доказами та правильно покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 .

Будь-яких підстав не довіряти зазначеним вище і наведеним у вироку доказам, апеляційний суд не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності та допустимості і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 , у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, доведена належними та допустимими доказами, які не викликають сумніву та у своїй сукупності свідчать про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Доводи обвинуваченого щодо нібито сфабрикованого обвинувального акта групою слідчих під керівництвом прокурора є безпідставними та не підтверджуються жодними об`єктивними доказами.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не встановлено жодних порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання або закріплення доказів, які могли б викликати сумніви в їх достовірності. У скарзі обвинуваченого відсутні конкретні й переконливі аргументи чи фактичні дані, що могли б свідчити про штучне формування обвинувачення або про процесуальні порушення з боку органу досудового розслідування.

Усі докази, на яких базується обвинувачення, були зібрані в установленому законом порядку, є допустимими, достовірними та достатніми для підтвердження вини обвинуваченого.

З огляду на викладене, посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на сфабрикованість справи розцінюються апеляційним судом як форма захисту, намір приховати свої злочинні дії та уникнути відповідальності за скоєне.

Надаючи оцінку доводам обвинуваченого ОСОБА_5 про порушення його права на захист, у зв`язку з незалученням захисника, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Статтею 129 Конституції України закріплено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення обвинуваченому права на захист.

Стаття 59 Конституції України гарантує право кожного на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст. 63 право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.

Згідно зі ст. 7 КПК право на захист віднесено до загальних засад кримінального провадження.

Відповідно до ст. 20 КПК підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

У випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, підозрюваному, обвинуваченому правова допомога надається безоплатно за рахунок держави.

Згідно зі ст. 49 КПК суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні, в якому участь захисника відповідно до вимог ст. 52 цього Кодексу не є обов`язковою, у випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно, а також у випадку, якщо суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.

Обов`язкова участь захисника регламентується ст. 52 КПК. Відповідно до змісту цієї статті участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні, зокрема щодо особливо тяжких злочинів.

Інкримінований ОСОБА_5 злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, відповідно до положень ст. 12 КК України, є тяжким злочином. Участь захисника у кримінальних провадженнях щодо тяжких злочинів не є обов`язковою. Інших підстав, що згідно з законом вимагають обов`язкової участі захисника, матеріали провадження не містять.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час підготовчого судового засідання 01.04.2024 р., суд першої інстанції встановивши особу обвинуваченого, роз`яснив йому права обвинуваченого, передбачені КПК України, на що останній зазначив, що права йому відомі, що підтверджується даними технічного носія інформації від 01.04.2024 р.

Під час судового розгляду будь-яких клопотань щодо забезпечення його захисником під час розгляду даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 не заявляв.

Крім того, у процесі розгляду справи судом апеляційної інстанції, відповідно до поданого обвинуваченим ОСОБА_5 клопотання, ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09.04.2025 р. останньому залучено захисника для захисту його інтересів за призначенням в апеляційному розгляді даного кримінального провадження.

Враховуючи викладене, апеляційний суд констатує, що мати захисника та отримувати його допомогу є правом підозрюваного, обвинуваченого, про що ОСОБА_5 був належним чином поінформований із наданням відповідної можливості скористатися таким правом. У цьому випадку немає підстав вважати, що за відсутності захисника обвинувачений був позбавлений справедливого судового розгляду і що це створило перешкоди для реалізації наданих йому прав.

З урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, конкретних обставин його вчинення, даних про особу останнього, апеляційний суд доходить висновку, що покарання, призначене судом першої інстанції, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65-67 КК України, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Той факт, що обвинувачений має ВІЛ-інфекцію не є обставиною, яка істотно знижує ступінь тяжкості злочину чи виправдовує злочинну поведінку обвинуваченого та, з огляду на встановлені у даному провадженні обставини, не є достатніми мотивами для пом`якшення призначеного покарання.

Інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, умотивованість його висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність в апеляційній скарзі обвинувачений не навів.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, вирок суду є законним і підстав для його зміни чи скасування, як того просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 2 грудня 2024 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3