Справа № 351/350/25
Провадження № 11-сс/4808/170/25
Категорія ст.173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

представника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2025 року про арешт майна, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2025 року частково задоволено клопотання начальника сектору дізнання відділення поліції №1 (м. Снятин) Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 .

Накладено арешт з метою збереження речових доказів із забороною відчуження, розпорядження, користування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження на тимчасово вилучені: лопати для піци алюмінієві 2 штуки, дерев`яні столи коричневого кольору 2 штуки, дерев`яні лавочки коричневого кольору 2 штуки, паперові коробки для піци 60 штук, кухонна терка 1 штука, харчові контейнери 4 штуки, тарілки чорного кольору 61 штука, набір чашок для кави 11 штук, ложки алюмінієві 27 штук, виделки алюмінієві 84 штуки, ножі алюмінієві 64 штуки, соусниці 22 штуки, серветниці дерев`яні 10 штук, серветниці сірого кольору 3 штуки, електрична плита (варочна панель) моделі «Progress», витяжка,, холодильник сірого кольору моделі «AEG» («Electrolyx»), електрогриль марки «SilverCrest», скляні стопки 43 штуки, скляні стопки подовгуваті 35 штук, скляні графіни для горілки 2 штуки, скляні графіни для соку 3 штуки, витяжка із металічними трубами, лампа для селфі 1 штука, льодогенератор марки «IceMaker», електрогриль марки «DeLonghi», креманки для морозива 8 штук, бокали для пива марки «Чернігівське» 11 штук, бокали для пива марки «Stella Artois», стріляні стакани 113 штук, Скляні стакани для коктейлів 12 штук, скляні стакани винка 10 штук, скляні тарілки для бульйону 16 штук, дерев`яні столи з металічним каркасом 6 штук, дерев`яні стільці з металічним каркасом 12 штук, дерев`яні лавочки з металічним каркасом 12 штук, дерев`яні тарілки для закусок круглі 17 штук, стакани коньячні 18 штук, стакани для мартіні 5 штук, скляні стакани для коктейлів 27 штук, стакани для лате 12 штук, тарілки для супу коричневого кольору 3 штуки, тарілки для супу білого кольору 29 штук, відро для льоду 1 штука, відро для шампанського 1 штука, шейкер для коктейлів 1 штука, резиновий коврик 1 штука, форма для приготування котлет 1 штука, електрична плита 1 штука, корзинки для столових приборів 6 штук, ложка для морозива 1 штука, молоток для відбивних 1 штука, кухонні ножі 7 штук, лопатки для кухні 5 штук, печатка «Едем» 1 штука, точилка для ножів 1 штука, каструлі 2 штуки, піднос 1 штука, сковорідки 5 штук, пласмасові тарілки 5 штук, дерев`яні тарілки прямокутні 10 штук, тарілки білого кольору 17 штук, папки для меню 4 штуки, ложки чайні 55 штук та штопор для вина 1 штука, які вилучено під час обшуку господарства, розміщеного по АДРЕСА_1 .

В решті клопотання відмовлено.

Повернуто ОСОБА_10 наступні речі: мікрохвильову піч білого кольору марки «SAMSUNG», скиборізку (слайсер) 1 штуку, холодильник марки «Bosch», дві дерев`яні колонки марки «Sven», персональний комп`ютер із монітором марки «LG», кальяни 5 штук, гірлянду 1 штуку, гірлянду сірого кольору 1 штуку, світлодіодну стрічку (ленти) 1 штуку, міксер 1 штуку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині відмови в накладенні арешту на мікрохвильову піч марки «SAMSUNG», скиборізку (слайсер) 1 штука, холодильник марки «Bosch», дві дерев`яні колонки марки «Sven», персональний комп`ютер із монітором марки «LG», кальяни 5 штук, гірлянду 1 штука, гірлянду сірого кольору 1 штука, світлодіодну стрічку 1 штука, міксер 1 штука. Накласти арешт на мікрохвильову піч марки «SAMSUNG», скиборізку (слайсер) 1 штука, холодильник марки «Bosch», дві дерев`яні колонки марки «Sven», персональний комп`ютер із монітором марки «LG», кальяни 5 штук, гірлянду 1 штука, гірлянду сірого кольору 1 штука, світлодіодну стрічку 1 штука, міксер 1 штука.

Вважає ухвалу слідчого судді неповною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що він орендував приміщення ОСОБА_10 , який не повернув йому речі, що належать йому на праві власності. В матеріалах провадження міститься повний перелік неповернутих речей, який було надано слідчому ще перед проведенням обшуку. І в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на обшук зазначені всі його власні речі. Частина документації на майно, в арешті якого відмовлено, у нього відсутні з тих причин, що на них фізично не може існувати документів. Під час розгляду клопотання по арешт майна, ним було надано суду підтверджуючі документи на кальяни, гірлянди та світлодіодну стрічку. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_12 підтвердила, що мікрохвильова піч куплена б/у без документів, а від скиборізки у нього є ще коробка, холодильник Бош та міксер також належать йому. Щодо комп`ютера, то він був придбаний ним біля 15 років назад, і на ньому містяться файли з його даними.

Також апелянт просив поновити строк на апеляційне оскарження. Вважає, що пропустив строк з поважних причин, оскільки оскаржувану ухвалу отримав в приміщенні Снятинського районного суду тільки 18.04.2025 року та йому був необхідний час, щоб знайти спеціаліста в області права для підготовки апеляційної скарги та реалізації його права на захист.

ОСОБА_11 в судові засідання апеляційного суду, призначені на 21.05.2025 року та 03.06.2025 року, не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Апеляційний суд враховує, що учасники судового розгляду самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність осіб, які мають право приймати участь у судовому засіданні на стадії апеляційного розгляду, не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, учасники судового розгляду можуть відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким не ставиться питання про погіршення становища ОСОБА_8 і його участь в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що ОСОБА_11 знає про розгляд відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, не з`явився до суду та не повідомив про своє бажання приймати участь в судовому засідання, не подав клопотання про відкладення розгляду провадження, колегія суддів, вважала, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі апелянта.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_11 вже після розгляду провадження та ухвалення відповідного рішення, 03.06.2025 року об 11 год. 50 хв. надіслав на електронну пошту апеляційного суду клопотання про проведення судового засідання за його участю в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що учасник кримінального провадження подає клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про відкладення розгляду провадження до суду не подавав.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності прокурора та апелянта.

Під час апеляційного розгляду представник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора та ОСОБА_13 , просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та вважав, що суд першої інстанції безпідставно за відсутності наявних правових підстав наклав арешт на майно.

Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_7 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог кримінального процесуального закону розгляд провадження відбувається в межах апеляційної скарги, яку подано ОСОБА_14 .

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до положень абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що клопотання про арешт майна подано в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130 від 03.10.2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст.356 КК України.

Зокрема, відомості до ЄРДР внесені за заявою ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_10 , який являється власником приміщення по АДРЕСА_1 , яке ОСОБА_15 орендував, самовільно, всупереч установленому законом порядку, не повертає йому його речі, які належать йому на праві власності, що знаходяться у раніше орендованому ним приміщенні.

Колегія суддів приймає до уваги, що зазначені обставини не в повній мірі відповідають диспозиції ст. 356 КК України, якою передбачено відповідальність за самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. Зокрема, зі змісту даних, які внесені до ЄРДР вбачається, що правопорушення полягає в тому, що ОСОБА_10 не вчиняє певні дії, які повинен був вчинити відповідно до встановленого законом порядку.

Разом з тим, зі змісту заяви про вчинення правопорушення вбачається, до ОСОБА_11 просив внести відомості про вчинення правопорушення, яке передбачене ст. 191 КК України та стверджував, що ОСОБА_10 незаконно привласнив належне йому майно. В той же час , зі змісту доводів адвоката ОСОБА_7 вбачається, що між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 існує спір щодо права власності на майно, яке зберігалось у приміщенні, що належить останньому.

Так, відповідно до вимог ст. 387 ГК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В межах даного кримінального провадження, 08.04.2025 було проведено обшук у приміщеннях, розташованих по АДРЕСА_1 , які на праві власності належать ОСОБА_10 , де виявлено та вилучено ряд речей, які постановою від 08.04.2025 року визнані речовими доказами, оскільки вони підпадають під ознаки ст. 98 КПК України та мають значення для кримінального провадження.

10.04.2025 року начальник сектору дізнання за погодженням прокурора звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна з метою збереження речових доказів із забороною відчуження, розпорядження, користування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Оскаржуваною ухвалою частково задоволено клопотання та накладено арешт з метою збереження речових доказів із забороною відчуження, розпорядження, користування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження на частину тимчасово вилучених речей під час обшуку господарства, розміщеного по АДРЕСА_1 .

Слідчий суддя виходив з того, що речі, які підтверджені видатковими накладними №40363 від 12.09.2023р., №47801 від 22.08.2023р., №51827 від 18.10.2023р., №50411 від 27.09.2023р., №51827 від 18.10.2023р., показаннями ОСОБА_12 , являються речовими доказами у даному кримінальному провадженні, що мають безпосереднє відношення до кримінального провадження, для подальшого проведення додаткових оглядів, відповідних експертиз у кримінальному провадженні, а іншими способами їх довести неможливо. При цьому, суд прийшов до висновку, що решту речей, не можна вважати речовими доказами, на які слід накласти арешт, а тому їх слід повернути власнику ОСОБА_10 .

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя вважав, що у відповідності до вимог ст. 170-173 КПК України, враховуючи сукупність доказів, які існували на той час, необхідно накласти арешт на відповідне майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зокрема, розглядаючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя встановив правову підставу, передбачену ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, оскільки воно відповідає критеріям ст.98 КПК України є об`єктом кримінально протиправних дій, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінально протиправних дій, та прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому, колегія суддів розглядає провадження у відповідності до принципу змагальності сторін, відповідно до якого кожна із сторін самостійно доводить правильність її правової позиції та надає суду відповідні докази на підтвердження своїх доводів.

Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.

Суду апеляційної інстанції апелянтом не надані дані, які свідчать про те, що на час ухвалення слідчим суддею відповідного рішення були наявні правові підстави для повного задоволення клопотання слідчого про арешт майна.

Водночас, матеріали судового провадження, свідчать, що на даному етапі розслідування кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів приймає до уваги, що питання щодо необхідності застосування відповідного заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може переглядатися судом протягом строку досудового розслідування та вирішується в залежності від сукупності доказів, які були отримані органом досудового розслідування та наявності відповідних правових підстав на певній стадії досудового розслідування.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків слідчого судді і не дають підстав вважати, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею були порушені вимоги закону, які б давали підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2025 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5