Справа № 953/4413/25
н/п 1-кс/953/4507/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2025 р. Слідча суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду клопотання слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000123 від 11.03.2025, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Явірське Ізюмського району Харківської області, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, неодруженого, раніше не судимого, є учнем «Харківського професійного коледжу» з вересня 2024 року

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000123 від 11.03.2025, відносно ОСОБА_4 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що 13.03.2025, близько 21 год. 30 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось за можливе, ОСОБА_4 разом із раніше знайомим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходились на вул. Дружби с. Шелудьківка Чугуївського району Харківської області, де у них виник спільний кримінальний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном шляхом нападу із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи.

З метою реалізації свого кримінально протиправного умислу, в цей же день, а саме 13.03.2025 близько 21 год. 30 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось за можливе, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_8 на авто марки ВАЗ моделі 21099, приїхали до ділянки вулиці поруч із територією домоволодіння АДРЕСА_2 , після чого з метою забезпечення конспіративності та недопущення викриття своєї кримінально протиправної діяльності, вдягли на обличчя попередньо заготовлені маски типу балаклави, а також взявши із собою в якості знаряддя злочину металеву монтировку, через незачинену хвіртку, незаконно проникли до території вказаного домоволодіння. Саме в цей час, у дворі знаходився власник ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Помітивши останнього, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , бажаючи довести свій злочинний умисел направлений на незаконне збагачення шляхом нападу до кінця, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою наживи, в умовах дії воєнного стану на території України, діючи узгоджено, наблизились до ОСОБА_9 , після чого ухопивши руками за шию та інші частини тіла, силою заволокли останнього до приміщення літньої кухні.В подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_4 повалили потерпілого на ліжко, та продовжуючи насильно утримувати його, усвідомлюючи що він є особою похилого віку, подолавши його волю до можливого спротиву, користуючись своєю фізичною перевагою, почали погрожувати застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я, в тому числі зазначеної металевої монтировки та наявної з їх слів, вогнепальної зброї, вимагаючи від останнього, повідомити місце знаходження грошових коштів та цінного майна. В свою чергу ОСОБА_9 , знаходячись в безпорадному стані, відчуваючи реальну загрозу за своє життя та здоров`я, вказав на барсетку де зберігались його особисті кошти, а саме 16000 гривень та 100 доларів США. Отримавши відомості щодо місця зберігання грошових коштів, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 незаконно заволоділи ними, після чого припинили тримати потерпілого та покинули територію вказаного домоволодіння.

14.03.2025 в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_4

15.03.2025 про підозру повідомлено ОСОБА_4 , за ч.4 ст. 187 КК України.

16.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12.05.2025.

09.05.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку строку досудового розслідування на 37 днів тобто до 14.06.2025 включно.

Строк досудового розслідування продовжено до 14.08.2025, протягом якого необхідно виконати слідчі дії, спрямовані на отримання та перевірку доказів а також для повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин вказаного кримінального провадження.

На сьогоднішній день виникла необхідність продовжити ОСОБА_4 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що ризики продовжують існувати та зміна запобіжного заходу на більш м`який може стати перешкодою у проведенні повного та швидкого досудового розслідування та подальшого судового розгляду кримінального провадження.

Прокурор в судовому засіданні просить продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , посилаючись на існування ризиків, зазначених в п.п.1,2,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України та обгрунтованість пред*явленої підозри за ч.4 ст. 187 КК України.

Підозрюваний в судовому засіданні просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, вказуючи про те, що він не збирається уникати слідства та дає визнавальні покази. Захисник підозрюваного в судовому засіданні не погодився з даним клопотанням, вказуючи на те, що ризики недоведені, просить обрати домашній арешт відносно ОСОБА_4 . Законний представник також підтримала позицію свого сина, просила відпустити на домашній арешт.

Слідчий суддя, вислухавши думки учасників кримінального провадження, та дослідивши надані матеріали, встановив наступне.

СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000123 від 11.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідча суддя зобов`язана встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідча, прокурор;- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідча суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідча суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Слідчою суддею встановлено, що на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, ОСОБА_4 є осудною особою, яка досягла 16-річного віку, є громадянином України.

За результатами розгляду даного клопотання застосування запобіжного заходу слідчою суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів: --Протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , який повідомив, що 13.03.2025 потерпілий перебував вдома, де займався господарюванням. О 17:00 за місцем мешкання потерпілого прийшов його сусід на ім`я ОСОБА_10 , який приходить кожного дня два рази на день, так як потерпілий похилого вік вій йому допомагає по домогосподарству. Після того як ОСОБА_10 пішов, потерпілий приготував їжу та вирішив її винести на двір для охолодження. Близько 21:30 потерпілий взявши металеву каструлю підійшов до вхідних дверей будинку, де намагався однією рукою, ліктьовою ділянкою відчинити двері. Коли потерпілий дещо при відчинив двері, то двері раптово з надвору хтось штовхнув. Потерпілий стоячи спиною до вхідного отвору, зрозумів що з ним поруч хтось є та в цей час невідома особа обхватила рукою в області шиї потерпілого. Потерпілий на певний час гадав, що це його онук ОСОБА_11 , коли він почав вигукувати його ім`я ніхто не відізвався. Після чого потерпілий зрозумів що то не ОСОБА_11 , та обхват руки на шиї став міцніший. В такому положенні невідомий чоловік відвів потерпілого до ліжка, при цьому нічого не вимагав та не просив. Перебуваючи в центрі кімнати поблизу ліжка в дверях з`явився другий невідомий чоловік, на якому була одягнута чорна куртка, на голові був капюшон, на обличчі маска. Потерпілий зрозумів, що виникла загроза йому життю, однак не розумів що хочуть нападники. Після чого чоловік який утримував потерпілого в такому положенні сів на ліжко та почав утримувати потерпілого обхвативши його ногами та рукою, яка була одягнута в перчатку прикрив потерпілому рота і носа та почав придавлювати при цьому вимагати гроші. Також у вказаного чоловіка потерпілий помітив предмет схожий на лом. Потерпілий хвилюючись за своє життя та здоров`я розповів нападникам що гроші в барсетці. Невідомі підійшли до барсетки яка стояла на підвіконнику забрали з неї гроші та пішли;- Протоколом огляду місця події за адресою: Харківська обл., Ізюмський р-н., с. Андріївка у транспортному засобі ВАЗ 21099, за участі ОСОБА_8 , в ході якого виявлено та вилучено: транспортний засіб марки ВАЗ 21099, днз НОМЕР_1 , з ключами, портмоне, грошові кошти гривні, та долари, мобільний телефон, лом, металевий фрагмент, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, два аркуші паперу;- Протоколом затримання особи в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_8 ;- Протоколом затримання особи в порядку ст. 208 КПК України затримано неповнолітнього ОСОБА_4 ;- Протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 в ході якого останній відмовився надавати покази; - Протоколом слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_8 , який повідомив, що в середині березня 2025 року, останній разом з ОСОБА_4 , прибули до с. Щелудьківка для того, щоб забрати гроші у діда у якого зі слів ОСОБА_8 вони точно були. Підійшовши до домоволодіння де проживав дід вони зрозуміли, що в літній кухні хтось є оскільки горіло світло. Так як калитка була зачинена ОСОБА_8 разом з ОСОБА_4 переплигнули через паркан. Після чого підійшли до вхідних дверей будинку зайшли в середину де помітили діда. Який стояв в кімнаті кухні, біля дверей. ОСОБА_4 підійшов до потерпілого та почав його тримати за руку, щоб той не встав при цьому він нічого не говорив, гроші у потерпілого вимагав ОСОБА_8 . Потерпілий поводив себе спокійно та повідомив нападникам де знаходяться гроші. Потім ОСОБА_4 підійшов до підвіконника та з барсетки на яку вказав потерпілий забрав грошові кошти номіналом по 1000 грн., 500 грн., 200 грн., та 100 доларів США. Ці кошти зі слів підозрюваного вони поділили з ОСОБА_4 . Після чого вони вийшли з будинку та поїхали у власних справах, грошовими коштами розпорядились на власний розсуд;- Протоколом допиту неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_4 , в ході якого останній повідомив, що 13.03.2025 близько 14:00 він зустрів ОСОБА_8 який був на автомобілі марки ВАЗ 21099, де стояли спілкувались в цей час ОСОБА_12 запропонував йому поїхати до с. Шелудьківка, для того, щоб забрати гроші у діда у якого зі слів ОСОБА_8 їх багата. На що підозрюваний погодився з митою отримання легких грошей та вони домовились що одягнуть маски для конспірації, зайдуть до діда в хату і заберуть в нього гроші. Разом з ОСОБА_8 підозрюваний сіли до автомобіля та поїхали до вищевказаного села. Підійшовши до домоволодіння де проживав дід вони зрозуміли, що в літній кухні хтось є оскільки горіло світло. Так як калитка була зачинена ОСОБА_8 разом з підозрюваним переплигнули через паркан. Після чого підійшли до вхідних дверей будинку зайшли в середину де помітили діда. Який лежав на ліжку. Підозрюваний підійшов до потерпілого та почав його тримати за руку, щоб той не встав при цьому підозрюваний нічого не говорив, гроші у потерпілого вимагав ОСОБА_8 . Потерпілий поводив себе спокійно та повідомив нападникам де знаходяться гроші. Потім підозрюваний підійшов до підвіконника та з барсетки на яку вказав потерпілий забрав грошові кошти номіналом по 1000 грн., 500 грн., 200 грн., та 100 доларів США. Ці кошти зі слів підозрюваного він віддав ОСОБА_8 . Після чого вони вийшли з будинку та поїхали у власних справах, грошовими коштами розпорядились на власний розсуд;- Протоколом проведення слідчого експерименту за участі неповнолытнього підозрюваного ОСОБА_4 , який на місці вчинення злочину повідомив та показав, як саме вони разом з ОСОБА_8 , проникали до території домоволодіння, де саме в час їх нападу знаходився потерпілий та звідки вони забрали грошові кошти належні потерпілому.

Слідча суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується.

Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідча суддя дійшла висновку про наявність обґрунтованої підозри, на даній стадії проведення досудового розслідування кримінального провадження, щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для застосування та продовження заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу і обґрунтованих даних на спростування зазначеного стороною захисту не надано.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідча суддя зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Звертаючись з клопотанням, слідчий посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Дослідивши всі представлені відомості та надавши їм належну оцінку, слідчий суддя повторно вважає встановленими існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Слідча суддя погоджується з даними висновками, враховуючи ті обставини, що злочин, який інкримінується ОСОБА_4 є особливо тяжким та у випадку визнання останнього винним, передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, тобто термін покарання, а також відсутність у нього міцних соціальних зв`язків може спровокувати останнього переховуватись від органів досудового розслідування та суду.Наявність ризику знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що на цей час триває проведення слідчих (розшукових) дій направлених на встановлення місця знаходження предметів та документів, що мають доказове значення у даному кримінальному провадженні. Також, при обранні ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, останній буде мати можливість впливати на свідків та інших підозрюваних з метою спонукання давати неправдиві, необхідні йому показання.

У випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний буде мати можливість повідомляти інших осіб, причетних до скоєння кримінального правопорушення, про хід досудового розслідування та допомогти останнім уникнути передбаченої законом відповідальності, оскільки на даний час збираються докази щодо причетності до вчинення вказаних кримінальних правопорушень інших осіб, що підтверджує ризик, передбачений п.4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Відтак є достатні дані вважати, що ризики, передбачені у п. п. 1,2,3,4 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У справі «Стогмюллер проти Автрії» №1602/62 від 10.11.1969 року Суд зазначає, що існує ціла сукупність обставин при врахуванні ризику переховування особи, зокрема, очікуваний важкий вирок або особливий характер затримання особи або відсутність міцних зв`язків у країні, що дає підстави вважати, що наслідки та ризики втечі можуть бути визнані менш небезпечними, ніж продовження тюремного ув`язнення (п. 15).

Однак, слідча суддя вважає недоведеним ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, враховуючи дані по особистості підозрюваного, його вік та відсутність в нього судимостей.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, в тому числі і домашнього арешту за клопотанням сторони захисту.

Однак, слідчий суддя вважає, що на цей час існують правові підстави для продовження саме такого запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, на строк в межах строку досудового розслідування.

І стороною захисту в судовому засіданні не надані належні обґрунтування щодо відсутні встановлених слідчим суддею ризиків станом на теперішній час.

Слідчою суддею в обґрунтування даного питання досліджені всі надані дані по особі підозрюваного та враховано, що він 2008 р.н., є громадянином України, із неповною середньою освітою, навчається в технікумі онлайн, не одружений, неповнолітніх дітей не має, не працюючий, зареєстрований в Харківській області, де і проживає з матір*ю та братами, раніше не судимий.

Всі зазначені дані про особу підозрюваного не зменшують існування встановлених ризиків, а відтак не здатні на даному етапі кримінального провадження перешкоджати вчинити ним дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання також не було надано відомостей про неможливість перебування підозрюваного в умовах тримання під вартою ані за станом здоров*я, або з інших підстав станом на теперішній час.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Враховуючи наявність визначених ризиків, а також те, що даний злочин, що інкриміновано є злочином проти основ національної безпеки України, який вчинений під час дії воєнного стану, а отже у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства так і держави в цілому, оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання винуватим у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, наявність встановлених ризиків за ст. 177 КПК України, термін перебування в умовах тримання під вартою, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, і слідчий суддя продовжує відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування.

А тому, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, даних про особу підозрюваного, слідча суддя вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наявність суспільного інтересу в умовах воєнного часу, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому слідча суддя зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідча суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, не пов*язані з триманням під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Крім того, слідчий суддя відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні, при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, оскільки останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів»

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 206, 211, 213, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

Постановив:

Клопотання слідчого, погоджене прокурором задовольнити.

Продовжити відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 60 днів тобто до 10 серпня 2025 року включно.

Зобов`язати слідчого та прокурора по даному кримінальному провадженню негайно повідомити близьких родичів підозрюваного ОСОБА_4 про продовження його перебування під вартою.

Встановити строк дії ухвали до 10.08.2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя: