Справа № 153/431/25
Провадження №11-кп/801/887/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 22.01.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 червня 2025 року,

яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суботівка Могилів-Подільського району Вінницької області, проживає по АДРЕСА_1 , із повною середньою освітою, не працевлаштованого, неодруженого, перебуває у цивільному шлюбу, громадянина України, раніше судимого, востаннє 22.01.2007 Апеляційним судом Вінницької області за п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права обіймати посади, що пов`язані з охороною Державного кордну України на строк три роки та з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з дня затримання на виконання вироку.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 23 січня 2025 року по 03 лютого 2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді застави до набрання вироком законної сили ухвалено залишити без змін. Заставу після набрання вироком законної сили ухвалено повернути заставодавцю на підставі ч.11 ст.182 КПК України.

Скасовано арешт, накладений ухвалами слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 24 січня 2025 року справа №153/124/25.

У задоволенні клопотання ОСОБА_9 про скасування арешту майна ухвалено відмовити.

Речові докази:

посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 25.04.2024, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 25.04.2024, посвідчення НОМЕР_3 , ухвалено повернути ОСОБА_8 ;

мобільний телефон марки «Motorola» моделі «moto g 32» ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , з абонентським номером зв`язку НОМЕР_6 , ухвалено повернути ОСОБА_10 ;

мобільний телефон марки «Samsung» моделі «SM-A750FN/DS» ІМЕІ 1: НОМЕР_7 , IMEI 2: НОМЕР_8 , з абонентським номером зв`язку НОМЕР_9 , ухвалено повернути ОСОБА_11 ;

мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi M1908C3JG» у вимкненому стані, ухвалено повернути ОСОБА_11 ;

мобільний телефон марки «Motorola» моделі «g04» ІМЕІ 1: НОМЕР_10 , ІМЕІ 2: НОМЕР_11 , з абонентським номером зв`язку НОМЕР_12 , ухвалено повернути ОСОБА_9 .

Відповідно до п.2 ч.1 ст.96-2 КК України застосовано спеціальну конфіскацію до:

транспортного засобу марки «ВАЗ» моделі «210994-20» реєстраційний номер НОМЕР_13 , номер кузова НОМЕР_14 ;

надувного човна зеленого кольору із веслами;

мобільного телефону марки «Fossibot» моделі «F106Pro» ІМЕІ 1: НОМЕР_15 , ІМЕІ 2: НОМЕР_16 , з абонентськими номерами зв`язку НОМЕР_17 , НОМЕР_18 ;

грошових коштів у сумі 3000 доларів США купюрами по 100 доларів США наступними серійними номерами: QE07861195A, QE07861196A, QE07861199A, QE07861200A, QE07861897A, QE07861801A, QE07861802A, QE07861148A, QE07861149A, QE07861150A, QE07861163A, QE07861164A, QE07861175A, QE07861176A, QE07861177A, QE07861179A, PK27078095H, PK49622633H, MA62997041A, ML64266293E, PB72083646G, LA03903401B, QD12686673A, PB44884827L, PB04621846S, PB01734524S, PB04621845S, PB01734527S, PD56379290C, PB01734523S;

грошових коштів у сумі 4300 доларів США купюрами по 100 доларів США наступними серійними номерами: PJ34073689B, PB63532648S, PB63532651S, PG79226847C, PB63532658S, MK56747608A, PE28199802F, PB44658311J, QL59689256A, PB56361617S, LB52442661S, MB40772766I, PE18145101P, PB14478617M, QI01271976A, QI01271975A, PE10191268D, QE16976497A, PJ70860296B, PJ70860297B, PA66403847A, QE16976370A, LK61974748F, LJ38722926A, MB72730473A, LD57423015P, PB44658310J, LI20389163B, QB25148816A, QB25148901A, QB25148811A, PF15712162P, QE16976434A, QE16976435A, QB25638613A, PE46272381E, QE16979444A, QB25148812A, QB25148813A, QC22298910A, QL26324535A, PK95177417D, HB36043529B;

грошових коштів у сумі 550 євро купюрами по 50 євро наступними серійними номерами: UD, RE, RB7, RC, EC, UB, SC, SE, EC, ID, UB;

грошових коштів у сумі 5000 доларів США купюрами по 100 доларів США наступними серійними номерами: MB32868980M, LD93038804B, LF07487602K, LB37891679H, PB74578334I, LB87035390U, MG28003819B, LK83704790C, PD36485425A, PD36485424A, LE70774263E, MB62051831P, MF86131701F, LB82311810B, MK81744185B, ME52606458B, PB61291201B, PB79940497A, MI02620257A, PE34472201B, PK23609082H, PK23609057H, PF38919679F, PF38919680F, PF42868785F, PE21635294C, MB68023825B, PE26704712B, ML59834145C, MB33738174M, PF12094089F, PB94142028G, PL36135077C, PC05897527A, PF42868784E, PF29764204H, PL60209426G, PB79796271I, MB12944707I, MB03827725E, PH51256959B, PE34472203B, PE34472205B, PC50326535B, MB33320876G, LB80256770K, LL44416272A,LB20463193I, LL17951785A, LH78076837C.

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_8 усвідомлюючи, що на період дії правового режиму воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ з подальшими змінами та доповненнями, а також Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ з подальшими змінами та доповненнями, постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 з подальшими змінами та доповненнями, виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, забороняється, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним переправленням осіб через державний кордон України. Так, у січня місяці 2024 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 домовився із ОСОБА_10 , якому на період дії правового режиму воєнного стану виїзд за межі території України заборонено, про його незаконне переправлення через державний кордон України поза пунктом пропуску на човні через річку. Після перетину державного кордону України ОСОБА_10 за вказівкою ОСОБА_8 мав передати невстановленій особі грошові кошти в сумі 4000 доларів США. 22 січня 2025 року близько 09 години 00 хвилин ОСОБА_10 за вказівкою ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , які також мали умисел на незаконний перетин через державний кордон України поза пунктом пропуску, діючи за вказівкою невстановленої органом досудового розслідування особи, на автомобілі під керуванням невстановленої органом досудового розслідування особою, приїхали у село Кучурган Роздільнянського району Одеської області, де зустрілись із ОСОБА_8 . При зустрічі, ОСОБА_8 з метою реалізації умислу на сприяння незаконному перетину державного кордону України, діючи за попередньою змовою з невстановленою органом досудового розслідування особою, посадив ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 до салону автомобіля марки «ВАЗ» моделі «САМАРА» д.н.з. НОМЕР_13 , та після цього, ОСОБА_8 повіз їх у напрямку Могилів-Подільського району Вінницької області, у бік українсько-молдавського кордону, з метою незаконного перетину вищезазначеними особами державного кордону України через річку Дністер. 22 січня 2025 року о 21 годині 50 хвилин перебуваючи у контрольованому прикордонному районі, а саме в місті Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області, вищезазначені особи були затримані працівниками Державної прикордонної служби України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у скоєному не визнав. Зазначив, що він проживає і у місті Одеса і у Могилів-Подільському районі Вінницької області. Вказав, що він був знайомий із ОСОБА_12 , який виїхав до Польщі, а цей ОСОБА_12 з ОСОБА_13 хороші друзі. ОСОБА_12 просив його забрати товариша, щоб він поміг йому дещо зробити. Він ОСОБА_12 повідомив, що цілеспрямовано він нікого везти не буде, коли буде їхати, тоді скаже. За двох інших, що вони мають бути він поняття не мав. Вказав, що у ОСОБА_14 у ОСОБА_15 багато друзів і він добре знаю цю місцевість. Вказав, що ОСОБА_12 просив їх доставити у Могилів-Подільський, однак він відмовився, бо там камери. Тоді ОСОБА_12 сказав їх залишити у селі Нова Григорівка на трасі Ямпіль Могилів-Подільський, а там далі їх заберуть. У ОСОБА_16 їх привіз ОСОБА_17 , який є другом ОСОБА_14 . І цей ОСОБА_17 брав у них по дві тисячі доларів, йому про це розповів ОСОБА_18 після того як їх затримали. ОСОБА_19 також купив їм ОСОБА_17 . ОСОБА_17 щось там находив, з кимось домовлявся, мав звести їх з потрібними людьми, що там десь їх переправлять в сторону Молдови. Що стосується події із прикордонниками, то він міг і не зупинитися, так як їхав на великій швидкості, у нього спочатку не було умислу тікати. Коли їх зупинили, то він став, коли перевіряли документи, то він вийшов з авто. Прикордонники коли перевіряли документи, то їх зацікавив ОСОБА_18 , так як він з росії, з окупованої території. Коли він розмовляв з прикордонником, то останній сказав, що зараз їх проб`є по планшету. Коли прикордонник лише відійшов від свого авто, і тут йому з машини кричали «бігом поїхали, що ти тягнеш резину, бігом». Він побачив, що їх троє, хлопці здорові, і він налякався, сів швидко до авто і поїхав. Вказав, що якби він хотів втекти, то би втік, він далеко не від`їхав, звернув. Зазначив, що йому ніхто нічого не платив, він лише сказав, щоб хлопці дали йому каністру бензину, за гроші питань не було. Він їх віз як подорожніх. Він того дня їхав додому у Могилів-Подільський район і мав взяти лише ОСОБА_14 . Вказав, що від ОСОБА_12 він дізнався, що ОСОБА_14 мав намір перетнути кордон, а він йому сказав, що він довезе його лише, а далі він що хоче те й робить. Просив суд суворо не карати, обрати йому мінімальне покарання, так як нього погане здоров`я та немає сім`ї.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ч.3 ст.332 КК України, тобто сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України вказівками, наданням засобів та усунення перешкод, вчинене за попередньою змовою групою осіб, щодо кількох осіб, з корисливих мотивів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Основні доводи апеляційної скарги:

ухвалений вирок незаконний і упереджений;

судом не взято до уваги те, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не були знайомі із обвинуваченим ОСОБА_8 , який їм нічого не повідомляв про спосіб перетину державного кордону через річку, вони не давали обвинуваченому жодних коштів;

із обвинуваченим знайомий лише свідок ОСОБА_10 , який вказав, що ніби ще в грудні місяці обвинувачений сказав про те, що треба мати при собі 4000 доларів США для перетину кордону, проте сторона захисту заперечує дану розмову;

усі свідки вказували, що кошти мали передати невстановленій особі при перетині кордону, а не обвинуваченому. Проте, що обвинувачений знав, що він їх супроводжує з метою незаконного перетину кордону, не вказували. Посилання сторони обвинувачення та суду про те, що всі дорослі хлопці і розуміють з якою метою їхали не може братися як доказ, адже це є домисел;

суд не звернув увагу на те, що свідків з Одеси вивіз на своєму автомобілі хлопець на ім?я ОСОБА_17 , який стороною обвинувачення не встановлений;

свідки були допитані згідно з вимог ст.225 КПК України, де вказано, що у виняткових випадках свідки можуть бути допитані, якщо є існуванні небезпеки для життя свідка і тяжкої хвороби, інші наявні обставини, що можуть унеможливлювати їх допит в суді, але таких обставин в суді виявлено не було, отже свідки мали би прибути до суду і дати покази, тому у захисту не було змоги виконувати свої обов?язки із захисту обвинуваченого.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги у відсутність обвинуваченого ОСОБА_8 .

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін..

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, з`ясувавши позицію прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, а саме: в частині недоведеності вини ОСОБА_8 та необхідності призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом апеляційної скарги доводи захисника зводяться до допущених, на думку сторони захисту, порушеннях під час досудового розслідування та судового розгляду, що є підставою, як вважає апелянт, для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Приписами ч. 1 ст. 415 КПК України передбачені вичерпні підстави скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. До таких випадків належать: 1) встановлення порушення, передбачених пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; 3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

У матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, які б свідчили про наявність вказаних порушень.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України вказівками, наданням засобів та усунення перешкод, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, щодо кількох осіб, з корисливих мотивів, а твердження захисника та про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні даного кримінального правопорушення, були предметом перевірки суду першої інстанції та визнані такими, що не відповідають дійсності.

Як убачається з матеріалів справи, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8

не визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому злочині та пояснив, що він проживає і у місті Одеса, і у Могилів-Подільському районі Вінницької області. Вказав, що він був знайомий із ОСОБА_12 , який виїхав до Польщі, а цей ОСОБА_12 з ОСОБА_13 хороші друзі. ОСОБА_12 просив його забрати товариша, щоб він поміг йому дещо зробити. Він ОСОБА_12 повідомив, що цілеспрямовано він нікого везти не буде, коли буде їхати, тоді скаже. За двох інших, що вони мають бути він поняття не мав. Вказав, що у ОСОБА_14 у ОСОБА_15 багато друзів і він добре знає цю місцевість. Вказав, що ОСОБА_12 просив їх доставити у Могилів-Подільський, однак він відмовився, бо там камери. Тоді ОСОБА_12 сказав їх залишити у селі Нова Григорівка на трасі Ямпіль Могилів-Подільський, а там далі їх заберуть. У ОСОБА_16 їх привіз ОСОБА_17 , який є другом ОСОБА_14 . І цей ОСОБА_17 брав у них по дві тисячі доларів, йому про це розповів ОСОБА_18 після того як їх затримали. ОСОБА_19 також купив їм ОСОБА_17 . ОСОБА_17 щось там находив, з кимось домовлявся, мав звести їх з потрібними людьми, що там десь їх переправлять в сторону Молдови. Що стосується події із прикордонниками, то він міг і не зупинитися, так як їхав на великій швидкості, у нього спочатку не було умислу тікати. Коли їх зупинили, то він став, коли перевіряли документи, то він вийшов з авто. Прикордонники коли перевіряли документи, то їх зацікавив ОСОБА_18 , так як він з росії, з окупованої території. Коли він розмовляв з прикордонником, то останній сказав, що зараз їх проб`є по планшету. Коли прикордонник лише відійшов від свого авто, і тут йому з машини кричали «бігом поїхали, що ти тягнеш резину, бігом». Він побачив, що їх троє, хлопці здорові, і він налякався, сів швидко до авто і поїхав. Вказав, що якби він хотів втекти, то би втік, він далеко не від`їхав, звернув. Зазначив, що йому ніхто нічого не платив, він лише сказав, щоб хлопці дали йому каністру бензину, за гроші питань не було. Він їх віз як подорожніх. Він того дня їхав додому у Могилів-Подільський район і мав взяти лише ОСОБА_14 . Вказав, що від ОСОБА_12 він дізнався, що ОСОБА_14 мав намір перетнути кордон, а він йому сказав, що він довезе його лише, а далі він що хоче те й робить.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї вини, суд першої інстанції, безпосередньо дослідив докази у справі та дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Апеляційні доводи захисника про недоведеність вини обвинуваченого у вчинені інкримінованого злочину безпідставні та спростовуються матеріалами справи, зокрема, показами:

свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , даних ними у судовому засіданні у порядку ст.225 КПК України, відповідно до яких 22 січня 2025 року вони мали намір незаконно перетнути державний кордон України на виїзд. Один із свідків, а саме свідок ОСОБА_14 у грудні місяці в Одесі на привозі зустрічався із обвинуваченим, який розповів, що є можливість перетнути державний кордон у Вінницькій області через річку. 21 січня 2025 року свідку ОСОБА_14 зателефонував обвинувачений, який повідомив, що його приїдуть і заберуть із дому. Із міста Одеси їх віз чоловік на автомобілі чорного кольору, джип. Коли їх привезли до ОСОБА_16 , то вони пересіли в авто до обвинуваченого і поїхали на виїзд із Одеської області. Зазначили, що дорогою вони не розмовляли, так як всі дорослі хлопці і розуміють з якою метою їхали. Зазначили, що вони заправляли авто обвинуваченого, скидались по 700-800 гривень з кожного. Вказали, що по дорозі їх зупинили прикордонники і почали перевіряти документи, коли виникли питання по одному із них, то обвинувачений прийняв рішення не чекати, сів за кермо і вони поїхали. Зазначили, що їх переслідували прикордонники, однак вони швидко їхали, і потім звернули і заїхали в якийсь населений пункт. Потім заблукали, і обвинувачений сказав ввести в пошуку навігації населений пункт Ямпіль. Потім виїхали на трасу і продовжували рух у сторону кордону, де були затримані у місті Ямпіль Могилів-Подільського району. Вказали, що обвинувачений знав про те, що він їх супроводжує (везе) з метою незаконного перетину кордону. Вказали, що кошти за незаконний перетин мали віддавати на тій стороні по факту перетину кордону. Зазначили, що ціні речі і документи у них були у зіп-пакетах, так як вони мали переправлятися через річку на човні.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, об`єктивно підтверджується ще й письмовими доказами, зокрема:

протоколами проведення слідчого експерименту із свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 25.01.2025 із відтвореними записами на DVD-дисках;

протоколом огляду від 25.01.2025, відповідно до якого місцем оглядом являється місцевість по вулиці Автотранспортна у місті Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області, де виявлено автомобіль ВАЗ моделі 210994-20, біля якого знаходився надувний резиновий човен із веслами, а у салоні автомобіля обвинувачений ОСОБА_8 та свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . З місця події було вилучено вищезгаданий автомобіль, надувний човен із веслами, мобільні телефони, грошові кошти;

рапортом від 22.01.2025 та витягом з ЄРДР №0000025, відповідно до якого 22 січня 2025 року близько 21 години 49 хвилин по вулиці Автотранспортній у місті Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області був зупинений автомобіль «ВАЗ» моделі «Самара» д.н.з. НОМЕР_13 під керуванням ОСОБА_8 , який перевозив трьох мешканців Одеської області, який мав намір незаконно переправити їх на гумовому човні поза пунктами пропуску через державний кордон України.

письмовою заявою ОСОБА_11 від 22.01.2025, відповідно до якої він добровільно видав працівникам поліції належні йому два мобільні телефони та грошові кошти у сумі 4300 доларів США та 550 Євро.

письмовою заявою ОСОБА_9 від 22.01.2025, відповідно до якої судом він добровільно видав працівникам поліції власний мобільний телефон та грошові кошти у сумі 5000 доларів США.

письмовою заявою ОСОБА_10 від 22.01.2025, відповідно до якої він добровільно видав працівникам поліції власний мобільний телефон та грошові кошти у сумі 3000 доларів США.

Із ухваленого судом першої інстанції вироку слідує, що саме показання свідків та письмові докази, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, переконливо свідчать про те, що вина ОСОБА_8 у вчиненні сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України вказівками, наданням засобів та усунення перешкод, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, щодо кількох осіб, з корисливих мотивів, є доведеною, а його дії правильно кваліфіковані за ч.3 ст.332 КК України.

Оцінюючи доводи захисника про відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, оскільки слідством та судом першої не доведено наявність корисливих мотивів у обвинуваченого, колегія суддів вважає їх безпідставними виходячи з наступного.

Так, кримінальна відповідальність за ч.3 ст.332 КК України настає за незаконне переправлення осіб через державний кордон України вчинені організованою групою або з корисливих мотивів.

З об`єктивної сторони це злочин може проявлятися у чотирьох формах: 1) незаконне переправлення осіб через державний кордон України, 2) організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, 3) керівництво незаконним переправленням осіб через державний кордон України, 4) сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.

Сприяння - це будь-яке діяння, що допомагає здійснити незаконне переправлення. Закон дає вичерпний перелік засобів сприяння: порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.

Під корисливим мотивом, слід розуміти випадки, коли винний, здійснюючи незаконне переправлення через державний кордон України, мав на меті одержати у зв`язку з цим протиправні матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому немає значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок таких своїх дій, оскільки мотивом незаконного переправлення через державний кордон України була користь.

Та обставина, що з показів свідків вбачається, що кошти за незаконний перетин кордону вони мали давати на тому березі кордону, а не обвинуваченому не свідчить про відсутність у його діях корисливого мотиву.

Крім того, та обставина, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не були знайомі із обвинуваченим ОСОБА_8 не спростовує доведеність вини обвинуваченого. Обвинувачений не заперечував факт знайомства із іншим свідком, а саме ОСОБА_10 , вказавши, що він є хорошим знайомим їх спільного друга ОСОБА_12 . При цьому обвинувачений сам зазначав про те, що від ОСОБА_12 , який перебуває у Польщі, він дізнався, що ОСОБА_14 мав намір перетнути кордон.

Таким чином, знаючи про даний факт, версія сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_8 віз свідків із гумовим човном, як подорожніх, є нічим іншим, ніж спробою уникнути кримінальної відповідальності.

Крім того, доводи захисника про те, що є домислом та не може братися до уваги посилання сторони обвинувачення та суду на те, що всі дорослі хлопці і розуміють з якою метою їхали, безпідставні. На переконання колегії суддів, обвинувачений, знаючи про намір свідка ОСОБА_10 перетнути кордон, не міг не усвідомлювати того факту, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які були поруч із ОСОБА_10 , не є звичайними подорожні. До того ж, позиція сторони захисту про подорожніх також спростовується показами самого обвинуваченого, який пояснював, що на пропозицію свого знайомого ОСОБА_12 доставити свідків у ОСОБА_20 він відмовився, бо там камери, тобто обвинувачений усвідомлював, що, перевозячи осіб призивного віку із гумовим човном, він може викликати підозру в прикордонників чи працівників поліції, а тому вирішив вибрати найбільш зручний маршрут руху до державного кордону.

Із показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , даних ними у судовому засіданні у порядку ст..225 КПК України, та протоколів проведення слідчого експерименту із свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 25.01.2025 із відтвореними записами на DVD-дисках, протоколу огляду від 25.01.2025, вбачається, що останні мали намір незаконно перетнути державний кордон України на виїзд. Однин із свідків, а саме свідок ОСОБА_14 у грудні місяці в Одесі на привозі зустрічався із обвинуваченим, який розповів, що є можливість перетнути державний кордон у Вінницькій області через річку. 21 січня 2025 року свідку ОСОБА_14 зателефонував обвинувачений, який повідомив, що його приїдуть і заберуть із дому.

За результатом проведеного допиту свідків судом не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що вони надали неправдиві показання, обмовили обвинуваченого ОСОБА_8 або ж була змушені свідчити внаслідок тиску чи підкупу. Троє свідків були безпосередньо учасниками подій, вони попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, крім того, їхні показання повністю узгоджуються між собою.

У поданій апеляційній скарзі захисника не наведено конкретних аргументів з приводу того, що суд безпідставно поклав показання свідків та дані протоколів слідчих експериментів у основу вироку. Не вбачає таких підстав колегія суддів і за матеріалами кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 був присутній у судовому засіданні під час допиту вказаних свідків слідчим суддею, тому та обставина, що покази свідків отримано в порядку ст. 225 КПК України не є підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Сторона захисту не навела конкретних та переконливих аргументів стосовно того, яким чином здійснення допиту свідків у порядку ст. 225 КПК України під час досудового розслідування істотно обмежила права обвинуваченого, зокрема у порівнянні з тим становищем, у якому він перебував, якщо б цей допит здійснювався судом під час розгляду кримінального провадження по суті.

Відповідно до ч.1 ст.225 КПК України у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань свідка чи потерпілого під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я свідка чи потерпілого, їх тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити їх допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такого свідка чи потерпілого в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит свідка чи потерпілого здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворого свідка, потерпілого в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

Колегією суддів із матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час досудового розслідування необхідність у проведенні допиту в судому засіданні свідків: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була обґрунтована тим, що їхні покази мають суттєве значення для забезпечення неупередженого, повного, об`єктивного розслідування у кримінальному провадженні, а також тим, що вказані свідки намагалися незаконно перетнути державний кордон України, у чому їм сприяв ОСОБА_8 , однак були виявлені працівниками прикордонної служби під час спроби незаконного перетину державного кордону України. Таким чином, свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 можуть вкотре намагатися перетнути державний кордон України та покинути межі території України, що в свою чергу може в подальшому унеможливити їх допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що матеріали кримінального провадження не містять підстав для твердження про те, що докази у даному провадженні отримані внаслідок порушення прав і свобод ОСОБА_8 чи істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому відсутні підстави для визнання доказів недопустимими за доводами апеляційної скарги з огляду на вимоги статей 86, 87 КПК України.

Призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, домірним вчиненому. Підстав вважати його явно несправедливим через надмірну суворість або м`якість колегія суддів не вбачає.

Беручи до уваги викладене, переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків суду першої інстанції, у апеляційній скарзі захисник не навів. Тому з урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що вирок місцевого суду є належно вмотивованими й обґрунтованим і за змістом відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України, у ньому наведено мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, та положення закону, яким він керувався, постановляючи рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку, що апеляційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 червня 2025 року стосовно ОСОБА_8 за ч.3 ст.332 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців після її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4