Номер провадження: 11-кп/813/1190/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2024 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Донецьк, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України у кримінальному провадженні №0000292 від 06.05.2023 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком вирок Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2024 року, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України і йому призначено покарання позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією усього належного йому майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 відрахований з моменту його фактичного затримання, тобто з 07.06.2023 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишений у вигляді тримання під вартою.

Також даним вироком вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку:

29.05.2023 року приблизно о 22:00 біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 побачив ОСОБА_9 , яка прямувала у даний під`їзд цього будинку та у якої на плечі висіла її жіноча сумка, після чого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на здійснення нападу на ОСОБА_9 з метою заволодіння грошовими коштами останньої, що знаходились в її жіночій сумці, поєднаного із насильством, небезпечним для її життя і здоров`я, вчиненого умовах воєнного стану.

Потім, 29.05.2023 року, приблизно о 22:02, ОСОБА_7 , з метою реалізації злочинного умислу, діючи в умовах дії воєнного стану, введеного у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, пішов слідом за ОСОБА_9 у під`їзд №1 даного будинку, де на першому поверсі під`їзду №1 цього будинку продовжив реалізацію злочинного умислу - здійснив розбійний напад на ОСОБА_9 , застосувавши до останньої насильство, яке є небезпечним для її життя і здоров`я, а саме: схопив обома руками ОСОБА_9 за верхній одяг та почав шарпати її за цей одяг, спричинивши їй фізичний біль плечей, після чого ОСОБА_7 наніс чисельні удари кулаками обох рук в область обличчя і плечей ОСОБА_9 , чим спричинив останній фізичний біль лиця та легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому плечі, синця і 4 саден на правому плечі, а потім схопив руками ОСОБА_9 за волосся, спричинивши останній фізичний біль голови. Після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, наніс декілька ударів кулаками обох рук в область обличчя ОСОБА_9 , спричинивши їй легкі тілесні ушкодження у вигляді синця в правій навколоорбітальній ділянці, синця в проекції тіла нижньої щелепи справа, та один удар правою ногою в обличчя останньої, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді забійної рани в проекції червоної кайми верхньої губи зліва ближче до кута роту, після чого своєю правою рукою відкрито викрав з жіночої сумки ОСОБА_9 грошові кошти останньої у сумі 1 070 гривень.

Заволодівши даними грошовими коштами, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, розпорядившись цими грошовими коштами на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 1 070 гривень.

Таким чином, дії ОСОБА_7 , кваліфіковано за ч.4 ст.187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 не погоджується із вироком в частині визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого йому правопорушення, вважає вирок незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що:

- обвинувачений та його захисник погоджуються з вироком лише в частині нанесення потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, оскільки викрадення грошових коштів органом обвинувачення не доведено, а факт наявності у потерпілої грошових коштів, якими заволодів обвинувачений підтверджується лише показами потерпілої;

- під час судового розгляду потерпіла надавала суперечливі покази, які не узгоджуються між собою;

- під час судового розгляду органом обвинувачення було незаконно та необґрунтовано перекваліфіковано дії обвинуваченого з ч.4 ст.186 на ч.4 ст.187 КК України;

- наявні в матеріалах справи докази не відповідають висновкам суду першої інстанції, а покази свідків є показами зі слів потерпілої та також є суперечливими у своїй сукупності.

За результатами розгляду апеляційної скарги просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.4 ст.187 КК України на ч.2 ст.125 КК України та призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.125 КК України.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, натомість, прокурор ОСОБА_6 заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, причини неявки не повідомила про місце та час судового розгляду повідомлена своєчасно належним чином, на підставі чого, за згодою учасників провадження, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України за обставин, наведених у вироку.

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні вказаного злочину не визнав, пояснивши суду, що познайомився з потерпілою біля ринку «Привоз» в кінці травня 2023 року. Вони спілкувались, останній приходив до неї додому. В день, коли відбувались події, зазначені в обвинувальному акті, ОСОБА_10 навідався до ОСОБА_9 , остання забрала у нього медикаменти та попросила підійти до неї після 22:00 години, що він і зробив. Вони купили алкоголь, випивали у дворі будинку, потерпіла почала провокувати конфлікт, так як обвинувачений просив повернути ліки, на що жінка відмовляла йому. Він почав наносити їй удари, забрав ліки з сумки та пішов, викликавши собі таксі. Події, що відбувались на відео підтвердив, однак не визнав викрадення грошових коштів.

Так, встановивши вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення дослідженими ним доказами, а саме.

Відповідно до витягу з ЄРДР від 07.06.2023 року попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення була за ч.4 ст.186 КК України.

Згідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 07.06.2023 року було прийнято усну заяву від ОСОБА_9 про вчинення відносно неї грабежу.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 07.06.2023 року потерпіла ОСОБА_9 впізнала особу, розміщену під №3, яким є ОСОБА_7 , за зовнішніми ознаками: тіло будова, комплекція тулуба, інші риси, як особу, яка вчинила на неї напад.

Згідно протоколу зняття показань технічних приладів та технічних засобів від 08.06.2023 року, старшим слідчим СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області було скопійовано відео-файл під назвою «Подьезд», наданий головою ШБК «Малиновський 7».

Відповідно до протоколу огляду від 08.06.2023 року з фото таблицею та відеозаписом, було виявлено, що в середину під`їзду №1 будинку №102 по вул. Академіка Корольова в м.Одесі, заходить особа жіночої статті за зовнішніми ознаками схожа на потерпілу ОСОБА_9 , за нею входить особа чоловічої статі, за зовнішнім ознаками ззовні схожа на ОСОБА_7 , який штовхнув жінку руками, після чого зачинив за собою двері, далі підійшов до неї, схопив руками за куртку та прижав до стіни, де наніс шість ударів кулаками обох рук по обличчю ОСОБА_9 , з метою подолати її супротив, в результаті чого вона випустила з рук собаку, потім ОСОБА_7 схопив її обома руками за волосся та наніс чотири удари обома руками та один удар ногою в область обличчя, намагався вирвати сумку. Далі поваливши ОСОБА_9 на підлогу, ОСОБА_7 намагався відкрити жіночку сумку останньої, але через її супротив присів біля неї та почав розмовляти. Після чого, жінка встає на ноги, а чоловік знову наносить їй два удари лівою рукою в область обличчя, в результаті чого вона присідає на підлогу, а ОСОБА_7 знову намагається вирвати її сумку. ОСОБА_9 встає на ноги та чинить супротив, але останній знову хапає її за волосся, б`є об двері, притискає до стіни та наносить удар лівою та правою рукою в область обличчя, валить її на землю, наносить удар лівою ногою в область обличчя останньої. Після чого піднімає її та наносить один удар правою рукою і один удар лівою рукою в область обличчя ОСОБА_9 , від чого остання знову присідає на підлогу, а ОСОБА_7 намагається відкрити сумку та виймає мобільний телефон жінки, яким наносить їй п`ять ударів по голові, після чого кидає його на підлогу. Далі чоловік нахиляється до жінки, копирсається в сумці та бере в руки грошові кошти, кидає на підлогу пачку від цигарок та виходить на вулицю. ОСОБА_9 збирає розкидане майно на підлозі та йде по сходам у напрямку ліфта та зникає з кадру камери, відеозапис завершується.

В судовому засіданні безпосередньо судом та учасниками судового розгляду переглянуто та досліджено вказаний відеозапис.

Згідно висновку експерта №748 від 07.06.2023 року у ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження: забійна рана в проекції червоної кайми верхньої губи зліва ближче до кута роту, синці в правій навколоорбітальній ділянці, в проекції тіла нижньої щелепи справа, на лівому плечі, синець та садна на правому плечі. Дані ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразились. Враховуючі морфологічні особливості ушкоджень (садна - вкриті червоними кірочками вище рівня неушкодженої шкіри; синці - синього кольору) слід вважати, що вони виникли приблизно в межах 1-3 діб до початку проведення обстеження, тобто могли бути спричинені 29.05.2023 р. Забійна рана в проекції червоної кайми верхньої губи зліва ближче до кута роту не була небезпечною для життя, а викликає розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день), і за цим критерієм, згідно п.п. 2.3.3 і 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.), відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Синці в правій навколоорбітальній ділянці, в проекції тіла нижньої щелепи справа, на лівому плечі, синець та садна на правому плечі, як окремо так і разом, не були небезпечними для життя, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм, згідно п.2.3.5 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Об`єктивних судово-медичних даних за якими можливо встановити взаємне розташування потерпілого та нападника, позу потерпілого в момент спричинення ушкоджень, в розпорядженні експерта не було.

Суд 1-ої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України за кваліфікуючими ознаками напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.

При цьому, суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази.

Апеляційний суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні дотримано вимог статей 10, 22 КПК, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті відповідно до вимог закону.

Аргументи сторони захисту щодо недоведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, апеляційний суд визнає необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, під час судового розгляду, окрім дослідження письмових доказів, були допитані потерпіла та свідки, показання яких покладені в основу вироку.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні 19.09.2023 року показала, що 29 травня 2023 року вона поверталась з роботи та зайшла до свого під`їзду, що знаходиться в АДРЕСА_3 . Одразу за нею до будинку забіг обвинувачений та почав наносити удари по тілу та обличчю. При цьому він забрав її жіночу сумку та дістав гроші, які були у сумі та належать їй, близько тисячі гривень. На теперішній час вона жодних матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має та відмовляється від позову, так як причинені їй збитки відшкодовані.

Під час повторного допиту потерпілої 24.10.2023 року, у зв`язку зі зміною обвинувачення, остання підтвердила та підтримала ті обставини, що зазначені в обвинувальному акті та покази, що вона надавала суду раніше. Також, ОСОБА_9 пояснила, що події відбувались ввечері, близько 22:00 години, після її робочої зміни. Обвинувачений забіг за нею до під`їзду, рвав на ній одяг, забирав сумку та наносив удари. З сумки він узяв грошові кошти, що вона помітила вже згодом, так як до їхньої зустрічі гроші були у сумці. Ніяких медикаментів при ній не було. Будь-які медичні речовини вона не вживає.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що з потерпілою вона знайома та їй відомо, що остання працевлаштована та отримує заробітну плату. Обвинуваченого вона раніше не бачила, проте помітила його в день, коли відбувались зазначені події, він просто сидів на лавці у дворі будинку. Наступного дня голова ОСББ попросив переглянути її відео з камер, що знаходяться у під`їзді, на яких було видно як ОСОБА_7 наносить удари потерпілій по обличчю та тілу. З її слів, їй було відомо, що ОСОБА_9 мала при собі близько тисячі гривень, а після вказаних подій, ці гроші зникли.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що з потерпілою він знайомий, так як остання працювала разом з ним у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 2-3 місяці. Приблизно в кінці травня 2023 року він дізнався про напад на ОСОБА_9 , в день коли відбували усі події, він бачив її на роботі з грошовими коштами в сумі 1000-1500 грн, а наступного дня вона прийшла у синцях та забоях, попросила завезти її у відділ поліції, так як сказала, що на неї напав чоловік у під`їзді будинку та забрав її кошти. Після певного часу вона звільнилась.

Свідок ОСОБА_13 в залі суду надала покази та зазначила, що працювала разом з потерпілою у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », 30.05.2023 року вона не вийшла на роботу та через іншого співробітника повідомила, що її побили, вкрали кошти та телефон. 28-29 числа потерпіла отримала заробітну плату, робила покупки готівкою. З її слів, ОСОБА_9 повідомила їй, що заходила до під`їзду і там відбувся напад. Пізніше ОСОБА_9 звільнилась за власним бажанням.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та захисник просили повторно допитати потерпілу ОСОБА_9 , однак вона не з`явилась в судове засідання апеляційного суду.

Оскільки потерпіла ОСОБА_9 не може бути присутньою в судовому засіданні колегія суддів оцінює її показання, надані нею безпосередньо суду 1-ої інстанції, оскільки такий допит здійснювався з додержанням засад змагальності сторін, а тому ці показання можуть вважатися такими, що відповідають вимогам статті 225 КПК і є допустимими.

Апеляційний суд, вважає, що на відміну від позасудових показань, які прямо визнаються недопустимими доказами (друге речення частини 4 статті 95 КПК), Кодекс не містить положення, яке вирішує питання допустимості показань потерпілого, допитаного в суді 1-ої інстанції за участю всіх учасників процесу, в тому числі обвинуваченого та захисника.

Натомість, потерпіла допитувалась судом 1-ої інстанції двічі, її показання детально відображені у вироку та ним надана оцінка у співвідношенні із іншими доказами та показаннями свідків, тому підстав для її повторного допиту в суді апеляційної інстанції, не має.

Аналізуючи версію сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст.125 КК України, апеляційний суд вважає, що вказані доводи були ретельно перевірені судом 1-ої інстанції.

При цьому, колегія суддів визнає неспроможними доводи обвинуваченого про те, що в нього не було умислу на викрадення грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судовими інстанціями, дії ОСОБА_7 були об`єднані спільним умислом ? заволодіння чужим майном. Для його реалізації він зайшов до під`їзду, вчинив розбійний напад на потерпілу ОСОБА_9 , завдавши їй легких тілесних ушкоджень. У справі не встановлено наявності в обвинуваченого іншого мотиву заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, ніж корисливий, обумовлений наміром подавити її волю до супротиву при заволодінні майном потерпілої.

Згідно із п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №10 від 06.11.2009 у справах про судову практику у злочинах проти власності небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187 ККУ) це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

При цьому, апеляційний суд враховує, що насильство відносно потерпілої виразилось у нанесенні ударів по тілу та обличчю, тобто спрямованість ударів свідчить про те, що обвинувачений розумів, що вони направлені на подолання супротиву потерпілої, хоча могли бути небезпечними для життя чи здоров`я потерпілого саме в момент його вчинення.

Таким чином, у даній справі умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження в процесі розбою повністю охоплюється об`єктивною стороною злочину, передбаченого ст. 187 КК України, і кваліфікації за ст. 125 КК України не підлягає, отже апеляційний суд вважає, що мотивом та умислом вчинення злочину було заволодіння грошовими коштами, а не спричинення тілесних ушкоджень, як на тому наполягає захист.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду.

При цьому сам по собі факт подачі на вирок апеляційної скарги із вимогою про його скасування не свідчить про те, що суд апеляційної інстанції автоматично зобов`язаний переглянути справу у повному обсязі, як це здійснював суд першої інстанції.

Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі №127/14811/17 (номер судового провадження: 51-5046км20).

За змістом норми ч. 3 ст. 404 КПК України учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження доказів, а заявлене клопотання з посиланням на обставини, які свідчать про те, що той чи інший доказ досліджений судом з порушенням вимог КПК (наприклад, потерпілий чи свідок допитані судом без попередження про кримінальну відповідальність за ст. 384 КПК, письмовий доказ досліджений не в повному об`ємі, тощо).

Оскільки апеляційний суд не надає іншу оцінку дослідженим судом 1-ої інстанції доказам, а також показанням потерпілої та свідків, тому апеляційний розгляд проведений в межах доводів апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги захисника про те, що наявні в матеріалах справи докази не відповідають висновкам суду першої інстанції, а покази свідків є показами зі слів потерпілої та також є суперечливими у своїй сукупності, апеляційний суд наголошує, що доводи захисту стосуються питання достовірності показань свідків, перевірка яких показала те, що ці показання в цілому були послідовними і узгоджувались між собою та з обставинами, встановленими у кримінальному провадженні, тобто свідки давали показання не з чужих слів, а розказували виключно те, що їм стало відомо особисто, тому колегія суддів не знаходить підстав ставити під сумнівів їх правдивість, як про це вказував захист.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ККС ВС від 07.12.2020 року в справі № 728/578/19, згідно ст. 85 КПК України, належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК України, не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор звернув увагу на те, що в матеріалах судової справи міститься Акт, складений секретарем судового засідання та суддею Київського районного суду м. Одеси (Т.1 а.с. 207) про те, що у зв`язку з виникненням технічних проблем звукозапис судових засідань від 31.07.2023 року, 01.08.2023 року, 07.08.2023 року, 22.11.2023 року, 12.04.2024 року, 31.10.2024 року було втрачено.

Ці пояснення прокурора не були доводами апеляційної скарги захисту, однак підлягають перевірці під час постановлення судового рішення та апеляційним судом встановлено наступне.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Так, згідно згаданого вище Акту, відсутній звукозапис судових засідань від 31.07.2023 року, 01.08.2023 року, 07.08.2023 року, 22.11.2023 року, 12.04.2024 року, 31.10.2024 року. Водночас, у вказаних судових засіданнях, звукозапис яких відсутній, не відбувалось дослідження доказів та допит обвинуваченого, потерпілої, свідків, якими обґрунтований вирок, отже таке порушення не є підставою для скасування судового рішення.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши і проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і правильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.

Зазначені у вироку докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх достовірності, а доводи захисника про протилежне колегія суддів вважає безпідставними.

Частиною 2 ст. 17 КПК передбачено, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання апеляційного суду, у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, суд 1-ої інстанції обґрунтовано висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Натомість, у вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень статті 94 КПК.

Всі сумніви щодо доказів та їх змісту були перевірені під час судового розгляду та з приводу цього наведено відповідні мотиви у рішенні.

В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Наведені захисниками обставини не відносяться до тих, які б підлягали до безумовного скасування судового рішення, а тому колегією суддів визнаються необґрунтованими. Суперечностей у доказах колегією суддів не встановлено, а тому додаткових досліджень не потребувалося.

Оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд приходить до висновку, що суд 1-ої інстанції відповідно до приписів ст. 65 КК України врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, судом прийнято до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, його характеристику, тому, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, суд вважав, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини даного кримінального провадження, надавши їм оцінку, беручи до уваги особу обвинуваченого, тяжкість скоєного ним злочину, керуючись вимогами кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, суд 1-ої інстанції прийшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховування обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і у суду є підстави застосувати до обвинуваченого покарання пов`язане з позбавленням волі.

З огляду на викладене, підстав вважати покарання, призначене обвинуваченому, несправедливим внаслідок суворості, колегія суддів не вбачає, оскільки виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляція від суспільства, тому підстави для пом`якшення призначеного йому покарання відсутні.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Разом з тим, ретельно перевіривши всі доводи апеляційної скарги сторони захисту, апеляційний суд вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки 1-ої інстанції дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на досліджених матеріалах кримінального провадження, тому підстави для зміни або скасування вироку відсутні.

Керуючись статями 370, 376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2024 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4