КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3997/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

10 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року,-

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року клопотання прокурора задоволено, продовжено відносно обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 06 червня 2025 року включно.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 суд першої інстанції узяв до уваги те, що остання обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 111 КК України, яке є особливо тяжким злочином і передбачає покарання на строк до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, що свідчить про надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки таких дій, не має на території України міцних соціальних зв`язків, сталого джерела доходів, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_6 раніше не судима, має визначене місце на території України дійшов висновку, що обвинувачена, перебуваючи на волі, зможе вчинити спроби переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується. Крім того, суд узяв до уваги той факт, що наразі у зв`язку з проведенням на території України військових дій країною агресором, частина території держави є тимчасово окупованою, що додатково може надати обвинуваченій ОСОБА_6 , яка має, за інформацією наданою прокурором, стійкі зв`язки на території Російської Федерації, з огляду на характер самого обвинувачення, можливість переховуватись на тій території країни, яка не підконтрольна органам державної влади.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали, що порушує Конституцію України, Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою змінити їй запобіжний захід на нічний домашній арешт.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачена вказує, що єдиною підставою для майже дворічного тримання її під вартою, суд зазначив тяжкість покарання, що є вочевидь порушенням міжнародного основоположного права презумпції невинуватості. Окрім того, обвинувачена вказує, що ЄСПЛ констатував, що тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для тримання осіб під вартою, як і те, що після річного ув`язнення (перебування під вартою), строк утримання може бути продовженим, якщо виникли нові ризики та обставини, які можуть свідчити про можливе вчинення такою особою злочину.

Також на думку апелянта, не відповідає вимогам законодавства підстава, зазначена в оскаржуваній ухвалі, що згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, обвинувачених за ч. 2 ст. 111 КК України в умовах стану, треба тримати тільки під вартою тому, що згідно Рішення Конституційного суду від 19 червня 2024 року запобіжний захід у виді тримання під вартою згідно ч. 6 ст. 176 КПК України, в умовах воєнного стану, не є безальтернативним та винятковим.

Крім того, обвинувачена вказує, що суд не врахував, що вона є жінкою похилого віку, у якої є хронічні та поточні захворювання, вона ніколи не притягувалась до кримінальної та адміністративної відповідальності. Також вказує, що в порушення норм чинного законодавства суд проігнорував те, що вона має сталі, міцні соціальні зв`язки - двох дітей та трьох онуків, власне житло, пенсію, не мала та не має наміру переховуватись від суду.

Апелянт наголошує, що суд послався на не існуючі, вигадані ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не обґрунтовуючи їх жодним чином. Вказує, що прокурор більше півтора року надає суду абсолютно ідентичні клопотання, а суд першої інстанції постановляє ідентичні ухвали про продовження строку тримання під вартою. Також зазначає, що звинувачення її у тому, що вона нібито може вчинити інший злочин, та на це, як на підставу тримати її тривалий час під вартою, є не тільки некоректним, але і не правомірним з боку суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінального провадження № 0001214 від 04.12.2023, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченої та її захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені, п. 1, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченої на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої про недоведеність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів, вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із державною зрадою, що в контексті повномасштабної збройної агресії рф свідчить про надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки таких дій, який карається позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винуватою в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має визначене місце проживання на території України, її вік, відсутність достатніх соціальних зв`язків на території України та сталого джерела доходів, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачена ОСОБА_6 з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, вчиняючи дії, направлені на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності, обороноздатності України, і така діяльність загрожуватиме як життю та здоров`ю невизначеного кола осіб, так і безпеці держави в цілому, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше її тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується посилань обвинуваченої на її вік, те, що вона раніше до будь-якої відповідальності не притягувалась, має постійне місце проживання, то колегія суддів зауважує, що дані обставинисамі по собі не можуть мінімізувати встановлені на даний час у кримінальному провадженні ризики, оскільки враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, які на даному етапі провадження з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставини кримінального правопорушення, яке інкриміновано обвинуваченій, не можуть слугувати підтвердженням її належної процесуальної поведінки.

Твердження обвинуваченої про наявність у неї двох дітей та трьох онуків, також не може слугувати підтвердженням її належної процесуальної поведінки та свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України. До того ж даних, які б підтверджували, що обвинувачена має міцні соціальні зв`язки на території України, до суду апеляційної інстанції стороною захисту не надано.

Щодо стану здоров`я обвинуваченої, то жодних належних доказів, щодо неможливості перебування ОСОБА_6 за станом здоров`я в умовах слідчого ізолятораапеляційна скарга обвинуваченої та долучені до неї матеріали не містить, не надано таких відомостей і до суду апеляційної інстанції. Також, не було встановлено і судом першої інстанції в провадженні якого знаходиться дане кримінальне провадження, того, що ОСОБА_6 має такий стан здоров`я, який унеможливлює її перебування у СІЗО. Окрім того, спосіб вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, на переконання колегії суддів, дає достатні підстави вважати, що не дивлячись на стан здоров`я обвинуваченої, остання, шляхом доступу до мережі інтернет (месенджерів), може вчинити дії, передбачені п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про недоведеність існування ризиків відповідними доказами є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання та продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Щодо твердження обвинуваченої про те, що сама по собі тяжкість покарання не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі, колегія суддів зауважує, що висновок суду першої інстанції про доведеність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України ґрунтується на даних про особу обвинуваченої із урахуванням тяжкості та обставин вчинення кримінального правопорушення, які у своїй сукупності дають підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_6 може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченої підвартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про її особу підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. Зважаючи на наведене, підстав вважати, що інший, менш суворий запобіжний захід, може забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченої про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Відтак, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить обвинувачена, має забезпечити виконання нею процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуобвинуваченої ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року, якою продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 06 червня 2025 року включно - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4