Справа № 201/6132/25
Провадження № 1-кп/201/945/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000544 від 24.04.2025 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка Каховського району Херсонської області, громадянина України, який має середньо-технічну освіту, неодружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , постійного місця мешкання не має, раніше судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

представник потерпілого ТОВ «АТБ-маркет» ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Прокурором подане письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, в якому прокурор просив продовжити ОСОБА_3 строк тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на обґрунтовану підозру і ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Представник потерпілого ТОВ «АТБ-маркет» ОСОБА_6 підтримав прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечив, повідомив про визнання вини і відсутність наміру переховуватися від суду.

Захисник підтримав думку свого підзахисного.

Суд, заслухавши учасників процесу, вважає, що обвинуваченому слід продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 25.04.2025 ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням застави в розмірі 121 120,00 грн. Слідчий суддя встановив наявність ризиків, визначених у п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В подальшому цей запобіжний захід продовжений судом.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд виходить з того, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років, що загрожує йому у разі визнання винуватим у інкримінованому йому злочині.

Тому, розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_3 , на переконання суду, може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі. Тим більш, що, як він повідомив, він не має постійного місця мешкання.

Про існування вказаного ризику також свідчить те, що ОСОБА_3 востаннє судимий 22.07.2025 року Шевченківським районним судом м. Дніпра за ч. 2 ст. 309, 71 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі, а тому, у разі визнання його винним, в інкримінованому йому злочині, йому загрожує покарання із застосуванням положень ст. 70 КК України.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 є особою, яка неодноразово притягався до кримінальної відповідальності.

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися.

За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд кримінального провадження, а перебування ОСОБА_3 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження йому раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинуваченим будь-яких об`єктивних даних, які безумовно вказують на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для застосування чи продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суду не надано.

Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжують існувати вищевказані ризики, продовження ОСОБА_3 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів.

Суд вважає, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.

Керуючись ст. ст. 177,178, 183, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням, відповідно до ухвали слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 25.04.2025, застави як альтернативного запобіжного заходу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120,00 грн, із покладанням певних обов`язків у разі внесення вказаної застави, - продовжити на 60 днів, тобто до 07 листопада 2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1