274/1433/25
1-кп/279/468/25
У Х В А Л А

26 червня 2025 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 (дистанційно), обвинуваченого ОСОБА_4 (дистанційно), захисника ОСОБА_5 (дистанційно), у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростень по кримінальному провадженню №0001236 від 04.04.2024 по обвинуваченню ОСОБА_4 за ст.407 ч.5 КК України ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ст.407 ч.5 КК України.

Обраний обвинуваченому під час досудового провадження запобіжний захід у виді тримання під вартою закінчує свою дію 13.07.2025 року, продовження судового розгляду до вказаної дати не є можливим.

Прокурором внесено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки процесуальні ризики, які стали підставою для обрання йому такого запобіжного заходу на час досудового розслідування, на час судового провадження не зменшились.

По даному кримінальному провадженню ОСОБА_4 обвинувачується в самовільному залишені місця служби військовослужбовцем тривалістю понад 3 доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Прокурор клопотання підтримав.

Захисник та обвинувачений заперечили проти продовження запобіжного заходу, мотивуючи тим, що обвинувачений не переховувався, перебування під вартою призвело до погіршення стану його здоров`я, оскільки належного лікування не отримує, не е зважаючи на те, що такий запобіжний захід є безальтернативним, однак враховуючи вищезазначені обставини, може бути змінений на цілодобовий домашній арешт, що буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки .

Заслухавши позиції сторін, оцінивши їх доводи, суд виходить з наступного:

Відповідно до вимог ст.331 ч.3 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Водночас «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення кримінальних правопорушень.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п"ять років, що відповідно до ст.183,ч.2,п.4 дає можливість застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, не припинив існувати та не зменшився ризик того, що він може переховуватись від суду та змінювати місце проживання, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може бути застосований з метою запобігти вказаному ризику, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 доцільним є на час судового провадження продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таку позицію щодо обвинуваченого суд грунтує на позиції Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», згідно якої тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду, тому суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

При цьому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що клопотання підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.183,196,197,331 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатний осіб, що становить 90.840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень, продовжити до 24 серпня 2025 року включно.

Ухвала в частині запобіжного заходу діє до 24 серпня 2025 року.

Ухвала в частині запобіжного заходу підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання копії ухвали, що не зупиняє її виконання.

Суддя

копія згідно оригіналу