Справа № 308/6977/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000186 25.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні №0000186 25.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що Шостим слідчим відділом (з дислокацією у місті Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000186 від 25.02.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, реалізуючи злочинний намір та діючи відповідно до заздалегідь розробленого плану, після одержання 16.05.2025 завдатку за свої неправомірні дії у сумі 6 тисяч доларів США, надав ОСОБА_5 та ОСОБА_6 поради та інструкції щодо їх поведінки, запевнив, що забезпечить «безпечний», поза увагою блокпостів проїзд до м. Мукачево, а у подальшому з м. Мукачева до Державного кордону України та піший перехід через держаний кордон України, зокрема в Румунію поза пунктом пропуску та проза увагою військовослужбовців Державної прикордонної служби України, а з метою створення вигляду їх нібито законного перетину Державного кордону України у подальшому пообіцяв зробити відповідні відмітки у паспортах для виїзду за кордон.

Зустрівшись о 14 год. 22 хв. 21.05.2025 із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на АЗС «ОККО» в с. Барвінок Ужгородського району Закарпатської області, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір до кінця, на своєму автомобілі марки SKODA OCTAVIA A7, д.р.н. НОМЕР_1 повіз їх м. Мукачево до готелю «Вікенд», за адресою м. Мукачево по вул. Автомобілістів, 19, порадив оселитись у цьому готелі і чекати його подальших інструкцій щодо незаконного переправлення їх через Держаний кордон України, після чого одержав від ОСОБА_5 іншу частину раніше обумовлених грошових коштів у сумі 26 тисяч доларів США в якості повного розрахунку за організацію незаконного переправлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 через Державний кордон України, після чого на тому ж місці о 15.00 год. був затриманий працівниками правоохоронного органу.

22.05.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме - в сприянні в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України шляхом надання порад, вказівок, вчинене щодо кількох осіб, вчинене з корисливих мотивів.

Одночасно з цим встановлено, що до вчинення вказаного злочину може бути причетний завідуючого Ужгородською гірсько-пошуковою рятувальною групою ГУ ДСНСУ в Закарпатській області ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зокрема 21.05.2025 під час безпосереднього переслідування особи ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 ККУ, встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 своїми діями міг сприяти ОСОБА_4 вчиняти незаконні дії щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України та отримувати за це від ОСОБА_4 грошові кошти, в тому числі які останній міг отримати 16.05.2025 від ОСОБА_5 .

Крім цього встановлено, що 21.05.2025 близько 14 год. 18 хв. ОСОБА_4 приїхав на своєму автомобілі марки SKODA OCTAVIA A7, д.р.н. НОМЕР_1 на АЗС «ОККО» в с. Барвінок Ужгородського району Закарпатської області, де з метою реалізації свого злочинного наміру до кінця, діючи відповідно до заздалегідь розробленого та обумовленого з ОСОБА_5 плану з незаконного переправлення через держаний кордон України, зустрівся з останнім та його товаришем ОСОБА_6 , яких до вказаного місця від ресторану «Дикий Захід», що у м. Ужгород по вул. Легоцького, 80, на прохання ОСОБА_4 привіз ОСОБА_7 на автомобілі марки Skoda SuperB з д.р.н. НОМЕР_2 .

При цьому, ОСОБА_7 на вказаному автомобілі також поїхав у напрямку міста м. Мукачево, фактично в той час, що й ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на автомобілі марки SKODA OCTAVIA A7, д.р.н. НОМЕР_1 з АЗС «ОККО» у с. Барвінок Ужгородського району Закарпатської області.

У зв`язку з цим, керуючись вимогами ч. 3 ст. 233 КПК України та невідкладним випадком пов`язаним із безпосереднім переслідуванням особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та врятуванням майна грошових коштів, отриманих ОСОБА_4 16.05.2025 та 21.05.2025, слідчим проведено невідкладний обшук транспортного засобу, яким користується ОСОБА_7 автомобіля SKODA SUPERB д.н.з. НОМЕР_2 , який після затримання ОСОБА_4 виявлений у АДРЕСА_1 , власником якого, згідно реєстраційної картки ТЗ, є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, в ході обшуку автомобіля ОСОБА_7 SKODA SUPERB д.н.з. НОМЕР_2 вилучено наступне: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу SKODA SUPERB д.н.з. НОМЕР_2 , СТО № НОМЕР_3 ; ключі від транспортного засобу SKODA SUPERB д.н.з. НОМЕР_2 ; мобільний телефон ОСОБА_7 Apple Iphone XS max., IMEI: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , із sim карткою № НОМЕР_6 ; та сам автомобіль SKODA SUPERB, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 .

При цьому, автомобіль марки Skoda SuperB з д.р.н. НОМЕР_2 виходячи із встановлених обставин фактично використовувався як засіб реалізації загального злочинного плану, тобто для вчинення вказаного злочину та є речовим доказом у кримінальному провадженні, як документи щодо його реєстрації та ключі від нього, а мобільний телефон може містити відомості щодо спілкування та інших між причетними до вчинення злочину особами, зокрема з ОСОБА_4 , а також з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Причетність до вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_7 на даний час перевіряється у ході проведення досудового розслідування.

Прокурор зазначає, що враховуючи те, що вказаний транспортні засоби, документи щодо його реєстрації та ключі від нього та мобільний телефон є речовими доказами у кримінальному провадженні, можуть містити на собі сліди кримінального провадження або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а автомобіль, окрім іншого використовувався як засіб вчинення злочину, необхідним є накладення арешту на вказане тимчасово вилучене майно, із забороною користування та розпорядження ними.

У зв`язку з наведеним, керуючись ст. ст. 36, 64-2, 131-132, п. 4 ч. 2 ст. 167, 170-171 КПК України, прокурор просить: накласти арешт на тимчасово вилучене у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , майно під час обшуку транспортного засобу SKODA SUPERB д.н.з. НОМЕР_2 , який проведений 21.05.2025 в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України у с. Клячаново, по вул. Мукачівська, 129, Мукачівського району, Закарпатської області, а саме: автомобіль SKODA SUPERB, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу SKODA SUPERB д.н.з. НОМЕР_2 , СТО №851561; ключі від транспортного засобу SKODA SUPERB д.н.з. НОМЕР_2 ; мобільний телефон Apple Iphone XS max., IMEI: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , із sim карткою № НОМЕР_6 .

Прокурор у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності. Клопотання підтримує та просить задоволити. Просив до клопотання приєднати додаткові документи, якими обґрунтовуються доводи клопотання протоколи з результатами НСРД за 21.05.2025.

Власник майна та його представник у судове засідання не з`явився. Разом із тим від представника власника майна адвоката ОСОБА_8 , надійшли письмові заперечення на клопотання про арешт майна.

Так, адвокат зазначає, що власник вилученого майна ОСОБА_7 не є підозрюваним у кримінальному провадженні та він вчиняв жодних дій спрямованих на переправлення зазначених у клопотанні осіб через державний кордо України.

Зазначає, що порушеним є права ОСОБА_7 , на користування належним йому майном, а саме транспортним засобом, який жодного відношення до вчинення кримінального правопорушення не має. При цьому зазначає, що вилучене у нього майно жодного відношення до кримінального правопорушення не має.

Натомість накладення арешту на належне йому майно обмежить його права на користування майном.

У запереченнях вказано на те, що вилучене майно (транспортний засіб) не був знаряддям кримінального правопорушення; не зберіг на собі його сліди, не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження;не був серед предметів , що були об`єктом кримінально протиправних дій; не набутий кримінально протиправним шляхом чи внаслідок вчинення кримінального правопорушення; прокурором не надано доказів на підтвердження того, що на даний час планується проведення експертних досліджень з вищевказаним автомобілем.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчий суддя, на підставі ч.2 ст. 172 КПК України, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності належним чим повідомлених сторін кримінального провадження, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто.

Слідчим суддею встановлено, що Шостим слідчим відділом (з дислокацією у місті Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000186 від 25.02.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

21.05.2025 під час безпосереднього переслідування особи ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 ККУ, встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 своїми діями міг сприяти ОСОБА_4 вчиняти незаконні дії щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України та отримувати за це від ОСОБА_4 грошові кошти, в тому числі які останній міг отримати 16.05.2025 від ОСОБА_5

21.05.2025 близько 14 год. 18 хв. ОСОБА_4 приїхав на своєму автомобілі марки SKODA OCTAVIA A7, д.р.н. НОМЕР_1 на АЗС «ОККО» в с. Барвінок Ужгородського району Закарпатської області, де з метою реалізації свого злочинного наміру до кінця, діючи відповідно до заздалегідь розробленого та обумовленого з ОСОБА_5 плану з незаконного переправлення через держаний кордон України, зустрівся з останнім та його товаришем ОСОБА_6 , яких до вказаного місця від ресторану «Дикий Захід», що у м. Ужгород по вул. Легоцького, 80, на прохання ОСОБА_4 привіз ОСОБА_7 на автомобілі марки Skoda SuperB з д.р.н. НОМЕР_2 .

При цьому, ОСОБА_7 на вказаному автомобілі також поїхав у напрямку міста м. Мукачево, фактично в той час, що й ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на автомобілі марки SKODA OCTAVIA A7, д.р.н. НОМЕР_1 з АЗС «ОККО» у с. Барвінок Ужгородського району Закарпатської області.

Вказане підтверджується показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що містяться в матеріалах клопотання, протоколами НСРД.

Згідно наявного в матеріалах клопотання протоколу обшуку, у зв`язку із безпосереднім переслідуванням осіб причетних до вчинення злочину, 21.05.2025 проведено невідкладний обшук транспортного засобу, яким користується ОСОБА_7 автомобіля SKODA SUPERB д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого, згідно реєстраційної картки ТЗ, є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, в ході обшуку автомобіля ОСОБА_7 SKODA SUPERB д.н.з. НОМЕР_2 вилучено наступне: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу SKODA SUPERB д.н.з. НОМЕР_2 , СТО № НОМЕР_3 ; ключі від транспортного засобу SKODA SUPERB д.н.з. НОМЕР_2 ; мобільний телефон ОСОБА_7 Apple Iphone XS max., IMEI: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , із sim карткою № НОМЕР_6 .

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2025 надано дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу SKODA SUPERB д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , що проведений за адресою: АДРЕСА_1 , який проведено 21.05.2025 в порядку ст. 233 КПК України.

Згідно ст. п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч3. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно постанови слідчого від 21.05.2025, вказані виявлені та вилучені під час обшуку речі визнано речовими доказами у вказаному краніальному провадженні.

Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучені, згідно протоколу обшуку речі відповідають критеріям ст.98 КПК України.

При цьому, вказане в клопотанні таке майно на переконання слідчого судді, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання).

У даному кримінальному провадженні є підстави вважати, що тимчасово вилучене майно може бути приховано, передано, пошкоджено або знищено заявленим володільцем. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2,3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Таким чином, з огляду на вказане вище, слідчий суддя вважає, що в даному випадку вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, є всі правові підстави для накладення арешту на вказане майно.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, вважає за необхідне вказати на те, що при вирішенні питання про арешт майна, було досліджено усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, враховано правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, є обґрунтована та доцільна.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як речового доказу у даному кримінальному провадженні, необхідність проведення експертного дослідження, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна, та таке є необхіднім у зв`язку із забезпеченням проведення у рамках даного кримінального провадження експертних досліджень, які в свою є необхідними для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню у вказаній частині.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге - п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчої судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Слідчий суддя враховуючи наведене, вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказаного кримінального провадження, існує сукупність підстав, що підтверджують відповідність майна, що належить ОСОБА_7 , критеріям речових доказів.

Слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_7 , який є власником транспортного засобу, не має статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні.

Проте, відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у даному випадку, а саме з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Окрім того, варто зазначити, що на даний час досудове розслідування триває, встановлюються всі обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема і щодо кола причетних до його вчинення осіб.

Згідно показів свідків саме ОСОБА_7 підвозив їх до місця зустрічі із підозрюваним ОСОБА_4 звідки їх мали доставити до місця незаконного перетину державного кордному України. Вказане може свідчити, що автомобіль ОСОБА_7 міг використовуватися як засіб вчинення кримінального правопорушення, а саме на якому переміщали осіб які в подальшому мали намір незаконного перетину ДКУ.

З огляду на положення ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З урахуванням наведеного вище, слідчий суддя вважає, що накладення арешту на вказаний транспортний засіб, без заборони користування та володіння таким, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення буде доцільним та найменш обтяжливий способом арешту майна.

Таким чином клопотання підлягає частковому задоволенню.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Згідно протоколу огляду місця події, в ході якого було вилучено майно (на яке слідчий просить накласти арешт), затримання відбулося 21.05.2025.

Клопотання надійшло до суду, та зареєстровано 27.05.2025 року, поштовим зв`язком. Разом із тим, згідно поштової відмітки, датою відправлення листа є 22.05.2025.

Таким чином в даному випадку органом досудового розслідування дотримано процесуальних строків передбачених КПК України.

Слідчий суддя вважає, що на виконання вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчим, слідчому судді доведено необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Таким чином клопотання підлягає частковому задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000186 25.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про арешт майна - задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , майно під час обшуку транспортного засобу SKODA SUPERB д.н.з. НОМЕР_2 , який проведений 21.05.2025 в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України у с. Клячаново, по вул. Мукачівська, 129, Мукачівського району, Закарпатської області, а саме: мобільний телефон Apple Iphone XS max., IMEI: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , із sim карткою № НОМЕР_6 .

Накласти арешт на тимчасово вилучений 21.05.2025 автомобіль SKODA SUPERB, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу SKODA SUPERB д.н.з. НОМЕР_2 , НОМЕР_7 ; ключі від транспортного засобу SKODA SUPERB д.н.з. НОМЕР_2 із забороною його відчуження та розпорядження, без позбавлення власника або законного володільця права користування таким.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1