Справа № 347/1157/25
Провадження № 1-кп/347/291/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2025 м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м.Косів клопотання ОСОБА_5 про звільнення його від кримінальної відповідальності та клопотання прокурора Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000254 від 22.08.2024 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , освіта середня-спеціальна, не одруженого, проходить військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця-помічника гранатометника відділення охорони роти охорони , відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

в с т а н о в и в:

06.06.2025 року до Косівського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000254 від 22.08.2024 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 ч.5 ст.407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заявив клопотання та просить звільнити його від кримінальної відповідальності, оскільки він бажає продовжити військову службу.

Захисник ОСОБА_4 вважає, що обвинуваченого слід звільнити від кримінальної відповідальності, оскільки він виявив бажання продовжити військову службу.

Прокурор заперечує щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, оскільки він вже декілька разів самовільно залишав військову частину.

Також прокурор Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 09.06.2025р. подав до суду клопотання про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_5 13.02.2023 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації до лав Збройних Сил України.

Відповідно до наказу Командувача військово оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по особовому складу) №67-РС від 24.02.2024 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 , зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.

Згідно от. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до п. п. 1,3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно Указу Президента України №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, воєнний стан в Україні запроваджено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому продовжено по теперішній час. Таке рішення було ухвалено у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Про введення в дію воєнного стану солдату ОСОБА_5 достеменно було відомо, оскільки Указ Президента України №64/2022 оголошено за допомогою засобів масової інформації та доведено до населення країни.

Однак, солдат ОСОБА_5 , будучи обізнаним із вище зазначеними вимогами законодавства, у тому числі в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, без поважних причин 14.07.2024 не з`явився вчасно до розташування ІНФОРМАЦІЯ_5 АДРЕСА_1 ) із лікувального закладу - військової частини НОМЕР_1 поліклініки (з денним стаціонаром) та незаконно перебував за межами частини у період часу з 14.07.2024 по 22.11.2024, проводячи службовий час на власний розсуд не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

22.11.2024 солдат ОСОБА_5 , самостійно прибув до П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у місті Івано - Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові та повідомив про своє бажання продовжити проходити військову службу за мобілізацією.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, 14.07.2024 не з`явився вчасно до розташування ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ) із лікувального закладу - військової частини НОМЕР_1 поліклініки (з денним стаціонаром) та незаконно перебував за межами частини у період часу з 14.07.2024 по 22.11.2024, проводячи службовий час на власний розсуд не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

22.11.2024 ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру особисто під підпис у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

Ухвалою суду від 29.04.2025 відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 15.06.2025 включно.

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, запобігання продовженню злочинної діяльності та визначеним законодавством ризикам виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється.

Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, згідно ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування;

В обгрунтування необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просить звернути увагу суду на наступні обставини, які в силу ст. 178 КПК України, мають враховуватись судом при обранні запобіжного заходу:

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що обвинувачений може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч, 4 ст. 95 КПК України.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, айв подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;

- вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану та переховувався від органу досудового розслідування до 22.11.2024, що вказує на схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень.

Вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення: ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Тяжкість покарання:

санкція злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 5 до 10 років (за відсутності альтернативного виду основного покарання), тобто є умисним тяжким злочином.

Тому, враховуючи недоцільність застосування щодо ОСОБА_5 іншого запобіжного заходу, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 , а також те, що він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, які передбачені у ст. 194 КПК України, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчиненню іншого кримінального правопорушення чи продовженню кримінального правопорушення, у якому підозрюється, слід застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просить його задоволити з підстав викладених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення даного клопотання.

Захисник ОСОБА_4 заперечила щодо задоволення клопотання прокурора та вважає, що як альтернативний запобіжний захід, то просить застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Суд, вивчивши матеріали кримінального провадження та заслухавши учасників судового провадження приходить до такого висновку.

Відповідно до ст.350 КПК України, клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленню з інших підстав.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_5 неодноразово залишав військові частини, про що свідчить доповідь командира військової частини НОМЕР_2 , доповідь командира військової частини НОМЕР_3 , а також довідка доповідь по факту відсутності на службі без поважних причин військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який перебуває на тимчасовому обліку у військовій частині НОМЕР_4 .

Згідно ухвали Косівського районного суду від 24.04.2025р. клопотання прокурора Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності для продовження проходження військової служби ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000254 від 22.08.2024 року залишено без розгляду з підстав відмови прокурора підтримувати вимоги поданого клопотання.

Тобто, до матеріалів справи долучені докази фактів неодноразового самовільного залишення ОСОБА_5 військової частини та ухвала суду прийнята у кримінальному провадженні № 0000254 від 22.08.2024 року про залишення без розгляду клопотання прокурора з приводу звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , для продовження проходження військової служби в якій ОСОБА_5 вказав, що він запізнився на 1 день для прибуття у військову частину за місцем служби.

А тому, наведені обставини дають підстави для відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про звільнення його від кримінальної відповідальності.

Як передбачено ч. 1 ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Розділ ІІ Кримінально процесуального кодексу України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. До заходів забезпечення згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 цього Кодексу віднесені також запобіжні заходи. Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Оцінці судом при розгляді даного клопотання підлягають обставини визначені ч. 1 ст. 194 КПК України, а також обставини визначені ст. 178 КПК України.

Так, стосовно обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України суд зазначає, що усталена практика ЄСПЛ приходить до висновку, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Таким чином, суд зазначає, що на даній стадії кримінального провадження, повідомлена ОСОБА_5 підозра вочевидь є обґрунтованою.

Стосовно наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то в ході розгляду даного клопотання суд дійшов висновку, що прокурором доведена наявність вказаних ризиків.

Оскільки, враховуючи зміст та обсяг обвинувачення, у випадку визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні - безальтернативності санкції ч. 5 ст. 407 КК України, яка передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, суд вважає, що ці обставини можуть спонукати його до спроб ухилення від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Такий висновок узгоджується з вимогами ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду», за якими при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину, тобто санкція за вчинене кримінальне правопорушення має бути важливим критерієм для визначення виду запобіжного заходу, який підлягає застосуванню.

Більше того, суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_5 не має міцних соціальних зв`язків, не одружений, може незаконно впливати на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині. Також розуміючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи.

Окрім цього, під час вирішення цього клопотання судом було враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання його винним у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, те, що дане кримінальне правопорушення є тяжким, вік та стан здоров`я (інформація щодо стану здоров`я обвинуваченого несумісного з триманням під вартою - відсутня).

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що прокурор довів обставини, передбачені п. 1 - 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, у тому числі і недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам, враховуючи те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним для запобігання ризикам, наведеним у клопотанні прокурора, а застосування обвинуваченому іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, тому слід застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбаченихст.177 цього Кодексу.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Частиною 5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається у межах, щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , а також майновий і сімейний стан, суд вважає за необхідне визначити йому заставу у розмірі - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який становить 90 840 грн та покласти на обвинуваченого, у разі внесення застави, обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України. Внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, визначених КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 186-187, 193-194, 196- 197, 202, 205, 395 КПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

В клопотанні ОСОБА_5 про звільнення його від кримінальної відповідальності відмовити.

Клопотання прокурора Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.5 ст.407 КК України задоволити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» на строк 60 днів до 09 серпня 2025 року, включно.

Визначити ОСОБА_5 розмір застави в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок ) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на такі реквізити: одержувач ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26289647, банк отримувача: ДКСУ м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0002265, призначення платежу: застава по кримінальному провадженню №0000254 від 22.08.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, згідно ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11.06.2025 року.

У разі внесення застави звільнити негайно з-під варти обвинуваченого ОСОБА_5 та покласти на нього обов`язки строком до 09.08.2025 року включно, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з с.Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, реєстрації, контактних номерів мобільного телефону.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_5 вважається таким до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч.8, ч.10, ч.11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до прокурора, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та направити начальнику Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)», для виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1