Справа № 204/6225/24
Провадження № 1-кп/204/550/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000366 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 квітня 2023 року за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_5 , захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В :

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження обов`язків обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були покладені на них у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави. В обґрунтування своїх клопотань зазначив, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть вчинити дії щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином. Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду обґрунтовується тим, що ч. 1 ст. 111-2 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої. Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є особливо тяжким, мають високий ступінь суспільної небезпеки та передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років, тому усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованого їм діянні, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть вчинити дії щодо переховування від органів досудового розслідування та суду. При визначенні ймовірності переховування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України слід враховувати тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання їх винним у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого вони обвинувачуються. Зазначене свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо об`єктивної можливості переховування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у разі не застосування відносно останніх запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та продовження строку дії покладених обов`язків. Що стосується ризику, незаконно впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, та впливу обвинувачених на іншого підозрюваного у вказану кримінальному провадженню, слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_3 будучи директором ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»», та ОСОБА_8 будучи співробітником комерційного відділу ТОВ «Арматурний завод «Адмірал», під час вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення, діяли спільно з іншими співробітниками ТОВ, з якими останні зможуть вільно спілкуватись та координувати дії щодо приховування слідів вчинення кримінального правопорушення. З урахування вказаної обставини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усвідомлюючи невідворотність покарання, з великим ступенем ймовірності намагатимуться вплинути на інших учасників кримінального провадження з метою повідомлення неправдивих відомостей щодо ролей кожного у реалізації злочинного плану, відмовитися надавати викривальні показання. Також, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Таким чином, факт призначення судового розгляду не зменшує ризик можливого незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, а навпаки збільшує вірогідність його настання внаслідок обізнаності обвинувачених з усіма наявними матеріалами кримінального провадження, у тому числі, протоколами допитів свідків з наданими показаннями та наближенням стадії допиту свідків. Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином зазначив, що зважаючи на те, що на даний час не встановлені усі спільники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яким останні можуть повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі їм в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб. Матеріали відносно співучасників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виділено в окреме провадження № 0000551. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть намагатися не допустити викрити себе, як співвиконавців вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень, а також встановлення обставин їх підготовки та вчинення і таким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Обвинувачені: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заперечували проти задоволення клопотань прокурора.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надане суду клопотання, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 176, ч. 1 ст. 183 КПК України одним із видів запобіжних заходів є тримання під вартою. Цей запобіжний захід є винятковим та застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 КПК України.

У частині 1 ст. 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2025 року було продовжено строк дії покладених на обвинувачених: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обов`язків, покладених відповідно до ухвал про визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави

Частиною 1 ст. 335 КПК України визначено, що під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту суд має право своєю ухвалою змінити, скасувати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Враховуючи положення ч. 3, 4, 5 ст. 199 КПК України, а також стадію кримінального провадження, суд зобов`язаний розглянути клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, та встановити, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строку дії покладених на обвинувачених обов`язків при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть переховуватися від суду, окрім цього існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, можуть вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, а тому з великою ймовірністю обвинувачені можуть вчинити дії щодо уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення, враховує, що така оцінка стосується перспективних фактів, тому суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Судом також береться до уваги й той факт, що на території України, починаючи, з 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан, а тому у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості в повному обсязі виконувати органами влади свої повноваження на певних територіях, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинувачених.

Судом також береться й до уваги той факт, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за попередньою змовою групою осіб, як вбачається із обвинувального акту, протягом тривалого часу, а саме більше ніж рік здійснювали дії щодо пособництва державі агресору шляхом реалізації та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, а тому можуть вдатися до дій, спрямованих на виїзд з території України або ж на території, які на даний час є тимчасово окупованими, задля уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Крім того, перевіряючи наявність ризику впливу обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на експерта у цьому ж кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від особи, яка є експертом у кримінальному провадженні, на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Ризик впливу на експерта існує на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань від вказаної особи та дослідження їх судом.

Хоча судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні й розпочато, однак на даний час триває стадія дослідження письмових доказів по справі, експерт, залишається не допитаним, а тому існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на експерта, він може надавати неправдиві свідчення або ж відмовитись від їх надання, а тому існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Що стосується наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України в частині незаконного впливу на свідків, суд зазначає, що прокурором під час вирішення в судовому засіданні питання щодо допиту наявних по кримінальному провадженню свідків, вважав виклик вказаних осіб не доцільним, а тому суд вважає, що ризику в частині незаконного впливу на свідків, не існує.

Судом береться до уваги й наявність ризику можливого впливу обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на іншого підозрюваного, матеріали відносно якого були виділені в окреме провадження, оскільки останні, бажаючи уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, можуть вдатися до дій щодо вмовляння та погроз задля можливості виправдати свої неправомірні дії та створити у інших осіб хибне бачення вчиненого кримінального правопорушення.

Що стосується наявності ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Як вбачається із обвинувального акту на даний час не встановлені усі спільники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яким останні можуть повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі їм в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб. Матеріали відносно співучасників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виділено в окреме провадження № 0000551. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть намагатися не допустити викрити себе, як співвиконавців вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень, а також встановлення обставин їх підготовки та вчинення і таким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Отже, встановлені під час розгляду клопотань обставини у своїй сукупності дають достатні підстави стверджувати, що наявні ризики, а саме можливості переховування обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від суду, а також можливості обвинуваченими здійснити вплив на експерта, іншого підозрюваного, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у достатній мірі виправдовують подальше застосування запобіжного заходу.

Суд вважає, що обраний та продовжений відносно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

При цьому, застосований до обвинувачених запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені ризики є дійсними та триваючими.

За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених не відпали, а тому дію обраного запобіжного заходу з урахуванням ризиків, встановлених судом слід продовжити на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 371, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України задовольнити.

Продовжити обвинуваченим: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк дії обов`язків, покладених ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2024 року та 02 жовтня 2024 року, на 2 місяці, тобто до 22 вересня 2025 року включно, а саме:

-з`являтися за викликом прокурора, суду;

-не відлучатися за межі Дніпропетровської області без дозволу прокурора, суду;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі невиконання вказаних вище обов`язків застава буде звернена в дохід держави.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1