Справа № 308/899/15-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.04.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/6/20 за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.12.2016.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з неповною середньою освітою, непрацюючий, неодружений, раніше судимий: вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.07.2011 за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 01 (один) місяць, засуджений:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки;

- за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки;

- за ч. 1 ст. 277 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 02 (двох) років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили змінено з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнено його з-під варти в залі суду негайно та покладено обов`язок прибувати за кожною вимогою до суду або органу виконання покарання.

-2-

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на користь ОСОБА_14 1142 (одну тисячу сто сорок дві) грн. у відшкодування заподіяної майнової шкоди та 2000 (дві тисячі) грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 1194 (одну тисячу сто дев`яносто чотири) грн 72 коп. процесуальних витрат за проведення товарознавчих експертиз.

Речові докази: електричну піч радянського виробництва, 1970 року випуску, сковороду чавунну у комплекті з кришкою, 2 комплекти форм для випічки по 20 шт в кожному, килим розміром 191х90 см, килим розміром 188х90 см, два мотки трьохжильного алюмінієвого кабелю довжиною по 30 м кожен та 8 кг брухту чорних металів залишено потерпілій ОСОБА_15 ; металеві тиски, що належать ПрАТ «Автопорт-Чоп» залишено ПрАТ «Автопорт-Чоп»; пральну машин марки «Riga 17», газовий балон залишено потерпілій ОСОБА_16 ; одну магістральну частину повітророзподілювача, 4 гайки, 1 шпилька, що були викрадені з вантажного вагону № 19928999 залишено у вагонному депо Ужгорода Ужгородської дирекції залізничних перевезень; накидний ключ розміром 19х22 та синтетичний мішок, що здані на зберігання в камеру зберігання ЛВ на ст. Чоп; ножівку з металу, що передана в кімнату зберігання речових доказів Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області знищено; грошові кошти в сумі 22400 грн та каблучку з жовтого металу, чоловічу, деформовану, бувшу у користуванні залишено потерпілій ОСОБА_17 .

Згідно вироку ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

12.01.2015 приблизно о 15 год ОСОБА_10 , умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, за допомогою принесеного з собою накидного ключа, демонтував та викрав одну магістральну частину повітророзподілювача, чотири гайки та одну шпильку із вагону № 19928977, який знаходився на 19-й тупиковій колії пасажирського парку ст. Чоп Львівської залізниці, чим завдав вагонному Депо «Ужгород» ДТГО «Львівська залізниця» матеріальну шкоду на загальну суму 1899,26 грн, та привів вищевказаний вагон у непридатний для експлуатації стан, що порушило нормальну роботу транспорту та могло призвести до порушення безпеки руху поїздів (аварію).

03.06.2015 приблизно о 23 год ОСОБА_10 , за попередньою змовою з ОСОБА_18 , умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом розбиття скла на вхідних дверях, проникли в житловий будинок АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_11 , звідки намагалися викрасти чавунні батареї з реберними дугами в кількості 18 штук, загальною вартістю 1142 грн, але не довели свої злочинні дії до кінця з причин, що не залежали від їхньої волі, оскільки були виявлені сторонніми особами, та в подальшому втекли у невідомому напрямку.

Крім того, 04.06.2015 приблизно о 10 год ОСОБА_10 , за попередньою змовою з ОСОБА_18 , умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом проникнення на територію дворогосподарства за адресою АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_11 , звідки викрали чавунні батареї з реберними дугами в кількості 18 штук, загальною вартістю 1142 грн, які знаходилися на території подвір`я, чим завдали потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.

06.01.2016 приблизно о 01 год ОСОБА_10 , умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу через незачинену хвіртку, проник на подвір`я, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , і належить ОСОБА_16 , де шляхом вільного доступу через незачинені двері проник у підсобне приміщення, звідки викрав належні останній товарно-матеріальні цінності, бувші у користуванні, а саме: пральну машину марки «RIGA 17»

-3-

вартістю 590,4 грн та газовий балон ємністю 50 л вартістю 250 грн, чим завдав потерпілій ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 840,4 грн.

27.01.2016 приблизно о 22 год ОСОБА_10 , умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом розбиття скла на вікні, проник у будинок АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_15 , звідки викрав належні останній товарно-матеріальні цінності, бувші у користуванні, а саме: електричну піч радянського виробництва, 1970 року випуску вартістю 100 грн, сковороду чавунну у комплекті з кришкою вартістю 99,2 грн, 2 комплекти форм для випічки по 20 шт в кожному вартістю 56,8 грн, килим розміром 191x90 см вартістю 325,08 грн, килим розміром 188 x 90 см вартістю 321,3 грн, загальна вартість яких становить 902,38 грн, два мотки трьохжильного алюмінієвого кабелю довжиною по 30 м кожен, вартістю 6,8 грн за 1 м на загальну суму 408 грн, чим завдав потерпілій ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 1310,38 грн.

16.02.2016 приблизно об 11 год ОСОБА_10 , умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, перелізши через огорожу, проник на охоронювану територію ПрАТ «Автопорт-Чоп», що знаходиться за адресою м. Чоп, вул. Приозерна, 166, де шляхом пошкодження навісного замка проник у підсобне приміщення (контейнер), звідки викрав металеві тиски, які були у використанні, вартістю 800 грн, а також брухт чорних металів в кількості 25 кг на суму 62,5 грн, чим завдав ПрАТ «Автопорт - Чоп» матеріальну шкоду на загальну суму 862,5 грн.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_10 у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом ОСОБА_10 покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Просить вирок суду в частині призначення ОСОБА_10 покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України 02 (два) роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України 04 (чотири) роки позбавленні волі; за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України - 03 (три) роки позбавлення волі; за ч. 1 ст. 277 КК України 02 (два) роки позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки, а в решті вирок залишити без змін. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що звільняючи ОСОБА_10 від відбування покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 65 КК України не повністю врахував тяжкість вчинених ОСОБА_10 кримінальних правопорушень. ОСОБА_10 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, пов`язаних з таємним викраденням чужого майна. Суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_10 від покарання, не навів переконливих доводів про доцільність застосування положень ст. 75, 76 КК України та не врахував, що ОСОБА_10 , відбуваючи покарання, в тому числі в місцях позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, а через короткий проміжок часу після звільнення, маючи непогашену судимість, повторно скоїв шість епізодів викрадення чужого майна.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що: повідомлення про час та місце розгляду кримінального провадження вказаним учасникам кримінального провадження направлено відповідно до вимог законодавства і вони

-4-

вважаються належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду; даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від обвинуваченого, потерпілих та представників не надходило; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки; прокурор та захисник не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченого та потерпілої сторони.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , яка частково підтримала апеляційну скаргу, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала позицію прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

09.08.2024 набув чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір викраденого майна перевищує розмір, встановлений ст. 51 КУпАП, а саме 02 (два) неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

-5-

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України вчинено 03.06.2015, а кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України, - 04.06.2015, 06.01.2016, 27.01.2016 та 16.02.2016. Діями ОСОБА_10 могла бути заподіяна матеріальна шкода потерпілому ОСОБА_11 за епізодом від 03.06.2015 в розмірі 1142 грн. Крім того, діями ОСОБА_10 заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_11 за епізодом від 04.06.2015 1142 грн, потерпілій ОСОБА_16 за епізодом від 06.01.2016 840,40 грн, потерпілій ОСОБА_15 за епізодом від 27.01.2016 1310,38 грн, потерпілому ПрАТ «Автопорт-Чоп» за епізодом від 16.02.2016 862,5 грн.

Станом на 01.01.2015 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1218 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 609 грн; станом на 01.01.2016 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1378 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 689 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України (епізод від 03.06.2015) та ч. 3 ст. 185 КК України (епізод від 04.06.2015), розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 1218 грн (609?2 = 1218).

На момент вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України (епізоди від 06.01.2016, 27.01.2016 та 16.02.2016), розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 1378 грн (689?2 = 1378).

Як вбачається з вироку, діями ОСОБА_10 могли бути заподіяні матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_11 за епізодом від 03.06.2015, та заподіяно цьому потерпілому збитки за епізодом від 04.06.2015, є меншими, ніж 1218 грн, а також заподіяно потерпілим ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ПрАТ «Автопорт-Чоп» (епізоди від 06.01.2016, 27.01.2016 та 16.02.2016) збитки, які є меншими, ніж 1378 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_10 майна становить за епізодом від 03.06.2015 1142 грн; за епізодом від 04.06.2015 1142 грн; за епізодом від 06.01.2016 840,4 грн; за епізодом від 27.01.2016 1310,38 грн; за епізодом від 16.02.2016 862,5 грн, тобто ці суми були меншими за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 1218 (епізоди від 03.06.2015 та 04.06.2015) та 1378 (епізоди від 06.01.2016, 27.01.2016, 16.02.2016), тому апеляційний суд вважає, що з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип

-6-

зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинені ОСОБА_10 ці кримінальні правопорушення не підпадають під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України, а саме у даному випадку за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За змістом ч. 3 ст. 479-1 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Відповідно до п. 1-2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Беручи до уваги наведене вище, апеляційний суд зазначає, що у даному випадку наявні правові підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Однак, оскільки вчинені ОСОБА_10 вищевказані діяння поєднані з проникненням у житло потерпілих та інше приміщення, то дії його підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК України, з огляду на таке.

Частиною 3 статті 337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України, дії кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 162 КК України, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів, оскільки сторонами кримінального провадження такі обставини не оспорюються.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, серед іншого, у незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, як це встановлено судом першої інстанції у цьому кримінальному провадженні.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

-7-

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_10 усвідомлював, що житло та приміщення, до яких він протиправно проник, перебувала у володінні інших осіб, що не заперечується і стороною захисту.

На підставі наведеного, враховуючи положення ч. 3 ст. 337 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_10 за епізодом від 03.06.2015 з ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК України, та за епізодами від 04.06.2015, 06.01.2016, 27.01.2016, 16.02.2016, із ч. 3 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК України і призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України і відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України змінити вирок щодо ОСОБА_10 .

Вказане узгоджується з висновком та позицією ОП ККС ВС, які містяться у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24).

У ході вирішення питання про призначення виду і розміру покарання за ч. 1 ст. 162 КК України, колегія суддів, зважаючи на положення статей 50, 65 КК України, бере до уваги, зокрема, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який раніше судимий, офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, під час досудового розслідування судового провадження визнав вину, розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів. У зв`язку з чим, апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_10 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України, а саме обмеження волі на строк 02 (два) роки.

Між тим, зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_10 також визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки, та за ч. 1 ст. 277 КК України - у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки. Указані покарання, їх вид та розмір, сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Наведене свідчить про необхідність визначення ОСОБА_10 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень (ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 277 КК України) шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а саме позбавлення волі на строк 02 (два) роки.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 162 КК України, вчинені ОСОБА_10 03.06.2015, 04.06.2015, 06.01.2016, 27.01.2016 та 16.02.2016, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, так як санкцією ч. 1 ст. 162 КК України передбачено максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 та ч. 1 ст. 277 КК України, вчинені ОСОБА_10 12.01.2015, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжких злочинів, так як їх санкцією передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років та до трьох років відповідно.

Із часу вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 1 ст. 277 КК України минуло більше десяти років, а кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України майже десять років.

-8-

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_10 перебував у розшуку з 29.09.2017 ухвала Апеляційного суду Закарпатської області від 29.09.2017 ( т. 3 а. к. п. 77-80) і кримінальне провадження було зупинено до 13.05.2019 (ухвала Закарпатського апеляційного суду від 13.05.2019 (т. 3 а. к. п. 110), а також з 01.12.2022 (ухвала Закарпатського апеляційного суду від 01.12.2022 (т. 4 а. к. п. 14) до 19.02.2023 (протокол затримання ОСОБА_10 ( т. 4 а. к. п. 32).

Указані обставини свідчить про те, що перебіг строку давності у вказані періоди зупинявся, однак ці факти не свідчать про те, що строк давності притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності на даний момент не закінчився, а саме п`ять років з моменту вчинення нетяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 1 ст. 277 КК України, та три роки з моменту вчинення кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України.

З огляду на наведене, колегія суддів бере до уваги те, що з часу вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 до моменту прийняття апеляційним судом рішення сплив строк давності.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд визнає безпідставними надані стороною обвинувачення під час апеляційного розгляду пояснення про те, що строк давності притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185 та ч. 1 ст. 277 КК України не сплив, оскільки після зупинення кримінального провадження відповідно до ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 29.09.2017, у зв`язку з оголошенням ОСОБА_10 у розшук указане кримінальне провадження не відновлювалося.

Оцінюючи ці твердження, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.10.2018, кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 передано за підсудністю до Закарпатського апеляційного суду (головуючий суддя ОСОБА_19 ), а протоколом від 21.02.2019 визначено склад суду ОСОБА_19 (головуюча), судді ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Після чого, ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 13.05.2019 було призначено апеляційний розгляд кримінального провадження та здійснювались відповідні процесуальні дії, зокрема і щодо виклику, приводу обвинуваченого у судові засідання, у тому числі судові засідання відбувались за участі сторони обвинувачення.

Наведене у свою чергу свідчить про те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 було зупинено до винесення ухвали Закарпатського апеляційного суду від 13.09.2019, після чого перебіг строку давності відновився.

Також перебіг строку давності зупинявся з моменту винесення Закарпатським апеляційним судом ухвали від 01.12.2022, у зв`язку з оголошенням ОСОБА_10 у розшук та наданням дозволу на його затримання, до 19.02.2023, тобто до моменту його затримання працівниками правоохоронних органів, після чого перебіг строку давності знову відновився та у подальшому не зупинявся.

Разом з тим, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, про те, що після вчинення кримінальних правопорушень до моменту прийняття апеляційним судом рішення, обвинувачений ОСОБА_10 вчиняв нові злочини, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, що свідчить про те, що встановлений ст. 49 КК України перебіг строку давності у даному кримінальному провадженні не переривався.

Указані обставини безумовно свідчать про те, що на даний момент сплив строк давності притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності як за ч. 1 ст. 162, так і за ч. 2 ст. 185 КК України.

-9-

Враховуючи вищенаведене, а також відсутність клопотання з боку сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 277 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, колегія суддів уважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_10 від призначеного йому відповідно до ст. 70 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки, на підставі ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України.

У зв`язку з чим, апеляційний суд не бере до уваги і вимоги сторони обвинувачення про необхідність вважати ОСОБА_10 засудженим за ч. 2 ст. 185 та ч. 1 ст. 277 КК України із застосуванням положень ст. 70 цього Кодексу до показання у виді позбавлення волі на строк 02 (роки) з іспитовим строком два (02) роки.

Тому, апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.12.2016 щодо ОСОБА_12 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_12 за епізодом від 03.06.2015 з ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, та за епізодами від 04.06.2015, 06.01.2016, 27.01.2016 та 16.02.2016 із ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України.

Призначити ОСОБА_9 : за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки; за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 02 (два) роки; за ч. 1 ст. 277 КК України у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбування призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_12 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 277 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

У решті вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.12.2016 щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді