МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/266/23
Провадження № 1-кп/945/295/25
Вирок

Іменем України

26 червня 2025 року Миколаївський районний суд Миколаївській області в складі

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 (який за ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.12.2024 видалений з зали судового засідання на весь час судового розгляду кримінального провадження);

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000092 від 30 березня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козирка Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, з неповною середньою освітою, такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

встановив:

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_4 , а саме: з лютого 2021 року обвинувачений ОСОБА_4 проживав у домоволодінні, яке належить ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , і на цій території розташований гараж з металу. У лютому 2021 року у ОСОБА_4 виник корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. З метою реалізації свого злочинного умислу, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, скориставшись тим, що дії ОСОБА_4 непомітні для оточуючих, шляхом вільного доступу викрав металеві пластини, з яких був зроблений гараж, загальною вагою 300 кг. У подальшому ОСОБА_4 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1470 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2024 року видалений з зали судового засідання на весь час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Під час роз`яснення обвинуваченому можливості закриття кримінального провадження, у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, а також закінчення строку давності, обвинувачений ОСОБА_4 відмовився та наполягав на проведенні судового розгляду.

Захисник ОСОБА_5 , висловив, з його слів, узгоджену з обвинуваченим позицію, щодо того, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю складу злочину, оскільки у кримінальному провадженні відсутній потерпілий та докази на підтвердження того, що майно належить саме потерпілому ОСОБА_6 .

Так, у судовому засіданні також досліджувались докази у кримінальному провадженні, а саме, показання потерпілого та свідків, документи, надані стороною обвинувачення.

Потерпілий ОСОБА_6 , будучи допитаною у судовому засіданні та повідомленою про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, надала суду такі показання. Так, обвинувачений ОСОБА_4 попросився жити в будинку ОСОБА_6 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки житло ОСОБА_4 розвалено, крім цього, ОСОБА_4 сказав потерпілій, що навіть без її дозволу, він в це житло заїде. Потерпіла ОСОБА_6 пожаліла співмешканку ОСОБА_4 та пустила до себе в дім. На території будинку стояв металевий гараж, який ОСОБА_4 здав на метал. Коли працівники поліції привезли ОСОБА_4 на місце вчинення злочину, то ОСОБА_4 казав потерпілій, що він це зробив, оскільки хотів їсти та обіцяв все віддати та відпрацювати. Потерпілий ОСОБА_6 вказує на те, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває у фактичній власності ОСОБА_6 , оскільки вона доглядала літню жіночку, яка у 2019 році померла, і родичі цієї померлої жінки залишили цей будинок потерпілій.

Свідок ОСОБА_7 , будучи допитаним у судовому засіданні та повідомленим про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за давання завідомо неправдивих показань, надав суду такі показання. Так, свідок знайомий, як з обвинуваченим так і з потерпілим, при цьому, свідок від односельців знає, що ОСОБА_4 є схильним до крадіжок. Свідок знає, яке домоволодіння належить ОСОБА_6 , і там є: будівля, будинок та гараж. Гараж звичайний металоконструкція, дошки обшиті металом, однак вже тривалий час гаражу не бачить. Свідок бачив, як ОСОБА_4 на велосипеді возив залізо, яке було скручено на багажнику. Також, свідок бачив, що до ОСОБА_4 приїздила Газель, однак, що вантажили у цю Газель свідок не бачив. Свідок телефонував ОСОБА_6 та повідомив про те, що бачив.

Свідок ОСОБА_8 , будучи допитаною у судовому засіданні та повідомленою про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за давання завідомо неправдивих показань, надала суду такі показання. Свідок є старостою Радсадівської сільської ради Козирського старостинського округу; потерпілий та обвинувачений є мешканцями села. Свідок вказує на те, що ОСОБА_6 має зареєстроване право власності на будинок, оскільки доглядала бабусю ( ОСОБА_9 ), родичі якої, залишили потерпілій будинок, втім право власності на будинок не зареєстроване, а є рішення про тимчасове користування земельною ділянкою та ОСОБА_6 вписана у погосподарську книгу на будинок за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, гараж на вказаній ділянці, з`явився вже після того, як померла ОСОБА_9 . Свідок бачила цей гараж металева конструкція.

Також, у судове засідання викликалися і інші свідки, вказані в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Свідок ОСОБА_10 померла; свідок ОСОБА_11 , зі слів родичів, наразі перебуває в ЗСУ; свідок ОСОБА_12 , зі слів родичів, з осені 2022 виїхав у інше місто, зв`язок зі свідком відсутній. З вказаних причин ці свідки сторони обвинувачення у судовому засіданні не допитувалися.

Стороною обвинувачення у судовому засіданні надано такі докази.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0000092, відомості про яке внесено 30 березня 2022 року, ОСОБА_6 30.03.2022 звернулася з повідомленням про те, що у період часу з 2019 року по 29.03.2022 невстановлені особи, таємно викрали майно з території нежитлового домоволодіння ОСОБА_6 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, відповідно до заяви ОСОБА_6 , слідчим складено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 29.03.2022, з якої слідує, що з 2019 року по теперішній час невстановлена особа, шляхом зриву навісного замку, проникла до будинку АДРЕСА_2 , звідки викрала її особисті речі.

29 березня 2022 року, слідчим, у присутності понятих, проведено огляд місця події, про що складено протокол огляду місця події від 29.03.2022 та фототаблицю до нього. Так, об`єктом огляду є територія домоволодіння АДРЕСА_2 . Оглядаєма територія огорожі не має, вхід здійснюється з будь-якої сторони домоволодіння. На території наявний: житловий будинок, до якого з іншої сторони прибудовано підсобну будівлю. З тильної сторони, а саме: із зовнішньої стінки будівлі наявні залишки прибудови, викладеної камінням. При цьому, на території розміром приблизно 3x4 метри, наявні залишки пошкодженого каміння, виявлено будівельне сміття.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/115-22/10452-ТВ від 14.12.2022, експертиза проведена на підставі постанови слідчого про призначення судово-товарознавчої експертизи від 10.11.2022, ринкова вартість (без включення до неї суми податку на додану вартість) 1 кг брухту чорних металів станом на 15.02.2021 могла становити 4,90 грн.

З виписки з погосподарської книги № 5 та витягу з погосподарської книги № 6 (2024-2031 рік), які надані щодо потерпілого, слідує, що ОСОБА_6 має власність за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами статті 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження оцінює кожен доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно роз`яснень пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29 червня 1990 року, висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Відповідно до частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно та неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Як слідує з положень частини 3 статті 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Стаття 185 КК України, яка інкримінується обвинуваченому, з об`єктивної сторони відноситься до злочинів з матеріальним складом. Тому, крім діяння (таємного викрадення), обов`язковими її ознаками є позитивна матеріальна шкода, спричинена власнику викраденого майна, яка визначається його вартістю.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №10 від 6 листопада 2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи: речі (рухомі й нерухомі), грошові кошти, тощо. Розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи. Злочинне викрадення чужого майна шляхом крадіжки слід відрізняти від такого адміністративного правопорушення, як дрібне викрадення чужого майна (статті 51 КУпАП).

Тобто, вартість викраденого чужого майна (розмір шкоди) має юридичне значення, окрім обставини, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, для визначення кримінального правопорушення (крадіжки чужого майна) або адміністративного правопорушення (дрібне викрадення чужого майна).

Отже, вартість викраденого майна є однією з ознак об`єктивної сторони складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, яка підлягає доказуванню в суді, оскільки склад вказаного кримінального правопорушення буде відсутній, якщо ця вартість не буде перевищувати 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що визначається з урахуванням рівня соціальної пільги.

Частиною 1 статті 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Так, ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у тому, що він у лютому 2021 року, шляхом вільного доступу до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , викрав металеві пластини, з яких був зроблений гараж, загальною вагою 300 кг, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1470 гривень.

Суд враховує те, що відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 29.03.2022, потерпілий ОСОБА_6 звертається з повідомленням про те, що невстановлена особа, шляхом зриву навісного замку проникла до будинку, звідки викрала її особисті речі. У той час, як з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000092 слідує, що внесено інформацію про те, що невстановлені особи таємно викрали з території нежилового домоволодіння ОСОБА_6 майно. Отже, про крадіжку металевих пластин, вагою 300 кг, вартістю 1470 гривень, у цих документах не йдеться.

Протокол огляду місця події від 29.03.2022 не містить відомостей щодо того, де на території розташовувався гараж та який доступ був до цього гаражу, крадіжку металевих пластин з якого, інкримінують ОСОБА_4 . Крім цього, до вказаного протоколу є фототаблиця, на якій зафіксовані як фотознімки території, так і фотознімки якогось приміщення. Про огляд будь-якого приміщення у протоколі огляду місця події не йдеться.

Частиною 1 статті 104 КПК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі.

Статтею 105 КПК України визначено, що особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки.

Додатками до протоколу можуть бути: 1) спеціально виготовлені копії, зразки об`єктів, речей і документів; 2) письмові пояснення спеціалістів, які брали участь у проведенні відповідної процесуальної дії; 3) стенограма, аудіо-, відеозапис процесуальної дії; 4) фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерних даних та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу.

Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

Суд не бере до уваги протокол огляду місця події від 29.03.2022 та фототаблицю до нього, оскільки оцінюючи вказаний документ, суд вбачає, що хід процесуальної дії огляду місця події не у повній мірі відображений у протоколі огляду місця події, а інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу фотознімки, окрім відкритої території, та ще якогось приміщення, взагалі суперечать відомостям, викладеним у протоколі огляду місця події від 29.03.2022.

Отже, вказаний документ з додатком містить суперечності, а отже суд вважає такий доказ неналежним доказом у кримінальному провадженні.

Крім цього, слідчий постановою від 10.11.2022 призначив судово-товарознавчу експертизу, та з мотивувальної частини цієї постанови, слідує, що під час розслідування кримінального провадження встановлено, що об`єктом злочину був брухт чорного металу, у зв`язку з чим, на виконання експертів слідчий ставить питання - яка ринкова вартість 1 кг брухту чорного металу, станом на 15.02.2021. Після чого експерт у висновку, надає відповідь на питання та приходить до висновку, що ринкова вартість 1 кг брухту чорних металів станом на 15.02.2021 могла становити 4,90 грн.

Частиною 1 статті 101 КПК України встановлено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 94 КПК України).

Суд не бере до уваги вказаний висновок експерта, який хоч і містить відповідь на поставлене слідчим запитання, однак суд вважає цей висновок експерта неналежним доказом у справі, оскільки він не відноситься до кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 КК України, де ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у таємному заволодінні металевих пластин, з яких був зроблений гараж, а не брухту чорних металів, ринкову вартість 1 кілограму яких оцінював експерт. Відомостей щодо того, що металеві пластини є брухтом чорних металів суду не представлено.

Крім цього, жоден документ, який наданий стороною обвинувачення до суду, не містить відомостей щодо того, що металеві пластини, з яких був зроблений гараж, мали вагу 300 кг та вартість 1470 гривень.

Відомості щодо речових доказів суду не представлено.

При цьому, показання, як потерпілого, так і свідків, а також виписка з погосподарської книги № 5 від 02.11.2021 № 526 не спростовують викладених вище висновків суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення під час судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним законом.

Статтею 17 КПК України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (Постанова Верховного Суду у справі №712/1336/15-к від 12 червня 2018 року).

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення, визначеним частинами 2 та 4 статті 17 КПК України, за змістом яких ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Отже обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

За викладених обставин, суд вважає, що відсутність фактичних даних щодо розміру шкоди завданої кримінальними правопорушеннями, а саме кількості та вартості металевих пластин, з яких зроблений гараж, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі право на справедливий суд і право на захист.

А тому, у судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що з лютого 2021 року обвинувачений ОСОБА_4 проживав у домоволодінні, яке належить ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , і на цій території розташовувався гараж з металу. У лютому 2021 року у ОСОБА_4 виник корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. З метою реалізації свого злочинного умислу, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, скориставшись тим, що дії ОСОБА_4 непомітні для оточуючих, ОСОБА_4 шляхом вільного доступу викрав металеві пластини, з яких був зроблений гараж, загальною вагою 300 кг. У подальшому ОСОБА_4 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1470 грн. І таке пред`явлене обвинувачення суд вважає недоведеним.

Ураховуючи вищевикладене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до переконання, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а отже відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , на підставі ч. 7 ст. 284 КПК України, слід постановити виправдувальний вирок.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 284, ч. 7 ст. 284, ст. 368, ч. 1 ст. 369, ст. 370, ч. 1 ст. 373, ст. ст. 374, 376 КПК України суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 185 КК України та виправдати за відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

26.06.2025