Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/409/25

Номер провадження: 1-кп/511/177/25

20.08.2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника- ОСОБА_5 ( дистанційно),

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Роздільна Одеської області, клопотання прокурора про подовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому по кримінальному провадженню №0000037, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.01.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Молдова, громадянина Російської Федерації, не працюючого, одруженого, з середньою освітою, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше судимого: 22.11.2023 Роздільнянським районним судом за ч.2 ст. 332 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, звільненого 25.04.2024 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. .332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Роздільнянського районного суду Одеської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000037, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.01.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів, оскільки вважає, що ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені судом при обранні запобіжного заходу та на даний час не відпали та не зменшилися.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , перебуваючи в судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційно) частково заперечувала проти клопотання прокурора, зазначивши, що ризики передбачені п.1 та п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України на які посилається прокурор, є такими, що нічим не підтверджені і є суто припущенням прокурора. Крім того, просила суд, при розгляді питання щодо визначення розміру застави для обвинуваченого в межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242 240,00 гривень, як то просить прокурор, врахувати те, що визначений розмір є занадто великим та не спроможним для родини ОСОБА_4 , а тому просила зменшити заставу до 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора належить задовольнити.

Висновок суду обґрунтовується наступним.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

Рішенням ЄСПЛ «Марінчук та інші проти України» - п.3 ст.5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Безперервне тримання від вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистості.

Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченому такого виду запобіжного заходу, суд має встановити в першу чергу існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Прокурором доведено, а стороною захисту не спростовано наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України,

Так суд вважає, що оскільки ОСОБА_4 , є особою, яка раніше вже була засуджена за злочини у сфері недоторканості державних кордонів, відбувши покарання за попереднім вироком, знову обвинувачується в тяжкому злочині за яким законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років та враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує, може вдатись до втечі, оскільки є громадянином іншої держави, і це надає йому можливості безперешкодного перетину державного кордону.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ОСОБА_4 може чинити вплив на свідків по даному кримінальному провадженню, оскільки їх покази є визначальними у кримінальному провадженні.

На теперішній час свідки не допитані судом, оскільки триває дослідження письмових доказів та додатків до них у виді відеозаписів слідчих дій.

Ризики, встановленні судом при обранні запобіжного заходу не відпали та не зменшилися, обвинувачений показань на даній стадії розгляду кримінального провадження не надає, наполягає на допиті свідків, після чого дасть показання, що позбавляє суд можливості перевірити його версію подій.

При цьому суд наголошує, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Суд враховує, що згідно ч.1 ст.176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, альтернативний запобіжний захід у виді застави ОСОБА_4 обраний, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання обвинуваченим обов`язків.

На даний час судом не встановлено підстав для зменшення визначеного розміру застави, а тому залишає поза увагою доводи сторони захисту.

На підставі викладеного, зважаючи на характер, тяжкість і конкретні обставини кримінального правопорушення, врахувавши підстави та обставини, передбачені ст.ст.177-178 КПК України, суд прийшов до висновку про задоволення клопотання прокурора.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 331, 372, 376 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому задовольнити.

Продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст. 332 КК України, у виді тримання під вартою в Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" на строк 60 (шістдесят) днів - до 18.10.2025 року включно.

Розмір застави у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242 240,00 гривень та обв`язки, визначені ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.03.2025 року - залишити незмінними.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України - для виконання, прокурору Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області, обвинуваченому ОСОБА_4 - до відома.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст Ухвали виготовлений та підписаний суддею 21 серпня 2025 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1