Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/343/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 404/6321/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 та її представника

адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 14 липня 2025 року

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 14 липня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, у кримінальному провадженні №0000297, за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме: на банківську картку Приватбанк НОМЕР_1 ; банківську картку Polski НОМЕР_2 ; банківську картку Binance НОМЕР_3 ; флеш-накопичувач в корковій пробці; sim-картку зі стертим написом; sim-картку Life; sim-картку PLUSH; sim-картку Vodafone з номером НОМЕР_4 ; sim-картку Vodafone з номером НОМЕР_5 ;банківську картку KredoBank НОМЕР_6 ; банківську картку Advanced cash НОМЕР_7 ; банківську картку KredoBank НОМЕР_8 ; банківську картку Raiffeisen Bank Aval НОМЕР_9 ; ноутбук сірого кольору марки «Apple» з серійним номером C02TQCELGVC1; флеш накопичувач синього кольору; флеш накопичувач з червоним видвижним механізмом; картку пам`яті на 8 Gb;картку пам`яті на 16 Gb, власником та фактичним володільцем яких є ОСОБА_9 із забороною відчуження, розпорядження та користування. Своє рішення суд мотивував тим, що факт визнання речовим доказом, необхідність проведення спеціальних досліджень, ризик знищення майна, є достатніми умовами для застосування щодо цього майна співрозмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно. При цьому предметом спеціальних досліджень будуть речові докази вилучені речі, тому є ризик відчуження/знищення, а відтак і нагальна потреба у забезпеченні належного зберігання речового доказу у кримінальному провадженні, безперешкодного доступу сторони кримінального провадження до зазначеного майна під час виконання вимог ст. 290 КПК України.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді, ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, повернути належний ОСОБА_7 ноутбук Аррle та флешнакопичувачі, мотивуючи тим, що ухвалу винесено з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного дослідження доказів та обставин справи. Так, під час обшуку в будинку АДРЕСА_1 було вилучено належний ОСОБА_7 ноутбук Аррle, на якому, чоловік останньої, ОСОБА_9 жодної діяльності не здійснював. В той же час, арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. Вказує на те, що ноутбук і флешнакопичувачі, а також інші предмети не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не містять жодних слідів, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому не є речовими доказами, комп`ютерна система не отримана внаслідок вчинення кримінального правопорушення, не є засобом чи знаряддям його вчинення, не має жодних слідів кримінального правопорушення, тому на ноутбук не міг бути накладений арешт. При цьому, незважаючи на те, що всі предмети вилучені у ОСОБА_10 , слідчий суддя з невідомих підстав зазначив, що власником і фактичним володільцем майна є ОСОБА_9 . Однак, вилучений ноутбук не має жодного відношення до кримінального провадження. ОСОБА_9 не вчиняв жодного шахрайства.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах власника майна ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_11 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення ухвали суду без зміни, зваживши доводи клопотання та апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку колегії суддів, слідчим суддею на час розгляду клопотання про арешт майна, дотримано вимог чинного законодавства в повному обсязі та обґрунтовано прийнято рішення про задоволення клопотання про арешт майна в повному обсязі.

Зі змісту ч.1 ст.170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

З наданих апеляційному суду матеріалів, які були предметом дослідження слідчим суддею, вбачається, що слідчим СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000297за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України (а.с. 2).

Встановлено, що в 11.01.2024 заявник ОСОБА_12 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , виявив відсутність коштів у сумі 4300 грн. на банківській картці емітованій в АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_10 , доповнюючи, що ніяких смс- повідомлень про списання коштів йому не надходило, нікому номери банківських карток не передавав, згоду на передачу коштів не давав. Згідно інформації, що вилучено в АТ «Ощадбанк», за результатами проведення тимчасового доступу встановлено, що з картки № НОМЕР_10 11.01.2024 о 13:26 год., був здійснений переказ в сумі 4200 грн. на картку № НОМЕР_11 емітовану в АТ «Ощадбанк». Згідно інформації, що вилучено в АТ «Ощадбанк», за результатами проведення тимчасового доступу встановлено, що картка № НОМЕР_11 належить ОСОБА_13 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , номер телефону НОМЕР_12 . Також встановлено, що з його картки відбулось зняття грошових коштів 15.01.204 о 09.08 год. в сумі 4700 грн. в м. Кропивницький, вул. Декабристів 9, де знаходиться відділення АТ «Ощадбанк».

Крім того, встановлено, що 07.04.2025 до ЧЧ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області надійшло повідомлення від ОСОБА_14 про те що 11.01.2024 на його мобільний телефон надійшов дзвінок від невідомої особи, яка представилась працівником безпеки АТ «Ощад банк», та повідомив, що його банківську картку може бути заблоковано, для відновлення необхідно надати дані банківської картки, що заявник і зробив. Після чого ОСОБА_14 . Перевіривши свій рахунок, та виявив, що з його банківської картки № НОМЕР_13 були перераховані грошові кошти у сумі 5000 грн. на банківську картку № НОМЕР_11 з ім`ям отримувача «ДМИТРО Т», чим заявнику було завдано матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки останні відповідають критеріям ст. 98 КПК України, тому слідчий суддя з метою збереження речових доказів, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

Колегія суддів з таким висновком слідчого судді погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема з метою забезпечення збереження речових доказів.

За положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 98 КПК України регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Органом досудового розслідування у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна - є збереження речових доказів.

Отже, відповідно до наданих матеріалів кримінального клопотання, колегія суддів приходить до висновку, що існують достатні підстави вважати, що майно, на яке слідчий просив накласти арешт, а саме на банківську картку Приватбанк НОМЕР_1 ; банківську картку Polski НОМЕР_2 ; банківську картку Binance НОМЕР_3 ; флеш-накопичувач в корковій пробці; sim-картку зі стертим написом; sim-картку Life; sim-картку PLUSH; sim-картку Vodafone з номером НОМЕР_4 ; sim-картку Vodafone з номером НОМЕР_5 ;банківську картку KredoBank НОМЕР_6 ; банківську картку Advanced cash НОМЕР_7 ; банківську картку KredoBank НОМЕР_8 ; банківську картку Raiffeisen Bank Aval НОМЕР_9 ; ноутбук сірого кольору марки «Apple» з серійним номером C02TQCELGVC1; флеш накопичувач синього кольору; флеш накопичувач з червоним видвижним механізмом; картку пам`яті на 8 Gb;картку пам`яті на 16 Gb, вилучене під час обшуку, відповідає вимогам ст.98 КПК України, як речовий доказ, оскільки зберігає на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення та може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому з метою збереження речового доказу, та зважаючи на необхідність у проведенні судових експертиз, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказане майно із забороною розпорядження та користування ним.

Також колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути втрачене, знищене, використане, передане, відчужене чи зникнути.

Отже, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Доводи ж апелянта про те, що арешт є недоцільним та не відповідає вимогам закону, за яких його накладено, з огляду на те, що ноутбук і флешнакопичувачі, а також інші предмети не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не містять жодних слідів, які можуть бути використані як доказ, апеляційний суд відхиляє як передчасні, адже арешт було накладено з метою забезпечення збереження речового доказу в межах даного кримінального провадження, а відтак його скасування може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить або унеможливить дослідження цих речей, як речового доказу, або проведення додаткових експертиз.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучений ноутбук «Apple» і флешнакопичувачі, а також інші, вилучені предмети не відповідають критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучені речі мають відомості, які мають значення для встановлення обставини кримінального правопорушення, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 172, 376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 14 липня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчогоу кримінальному провадженні №0000297, за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України про арешт майна без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: