справа № 462/600/13- к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

представників потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Белеїв, Долинського району, Івано-Франківської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого лікарем-стоматологом 1-ої комунальної стоматологічної поліклініки м Львова, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

24 липня 2010 року, приблизно о 23 год. 00 хв., ОСОБА_11 , перебуваючи навпроти подвір`я будинку № 13 по вул. Естонській у м. Львові, у ході виниклого конфлікту та бійки, спровокованих неправомірними діями потерпілого ОСОБА_12 , умисно вбив останнього, нанісши йому невстановленим гострим, колючим предметом травмуючої дії, який мав при собі, один удар в область живота, спричинивши потерпілому колоту рану на животі у лівій здухвинній ділянці з утворенням раневого каналу, який проникає в черевну порожнину з ушкодженням м`язів живота, кішківника та лівої загальної клубової артерії з напрямком раневого каналу зліва направо, дещо знизу вверх та спереду до заду і з додатковим раневим каналом до 7 см, який проходить підшкірно в поперечному напрямку живота зліва направо, що призвело до гострої внутрішньої крововтрати. Внаслідок ушкодження судини великого калібру, що супроводжувалось швидкою масивною кровотечою, на протязі короткого проміжку часу з моменту отримання тілесного ушкодження відбулось обезкровлення організму та настала смерть ОСОБА_12 . Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2604/2010 від 08.10.2010 року проникаюче поранення живота з ушкодженням судини та кішківника має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент його спричинення і перебуває у прямому зв`язку з настанням смерті потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою винуватість у пред`явленому йому обвинувачені не визнав, дав показання, що він ввечері 24.07.2010 року прийшов до свого сусіда ОСОБА_13 , там вони випили по 10 грам шампанського. Потім він зі ОСОБА_14 вийшли на вулицю, закурили, через 20-30 хвилин почули в кінці вулиці голоси. Вони вирішили, що в їх напрямку йдуть п`яні особи, і тому він пішов до дому, заходячи до свого подвір`я він побачив чоловіка та жінку, які розмовляли один з одним на підвищених тонах. В подальшому йому стало відомо, що це були ОСОБА_15 і ОСОБА_16 . Через декілька хвилин після цього, він почув як ОСОБА_17 його кличе про допомогу. Коли він прибіг на подвір`я ОСОБА_13 , то побачив, що молодий чоловік- ОСОБА_15 наносить удари ОСОБА_18 , тоді він схопив ОСОБА_19 та почав його відтягувати, однак, ОСОБА_15 його відштовхнув, і тоді він впав на землю. ОСОБА_17 обхопив ОСОБА_19 та випхав його на вулицю за фіртку. Він також вискочив на вулицю та бачив, як ОСОБА_17 та ОСОБА_15 продовжують шарпатися, при цьому, останній намагався звільнитися, а ОСОБА_17 притискав цього чоловіка до паркана, на якому були гострі стовпці. Після того, як ОСОБА_17 зайшов до себе на подвір`я, ОСОБА_15 намагався його дістати через той же самий паркан. Жінка ОСОБА_20 кричала на допомогу, на її крики прибігли хлопці. В цей час ОСОБА_15 його вдарив, і він впав на землю, встав та втік до себе на подвір`я, у нього в дома були гості, і він розповів їм, що його вдарили на вулиці. Через 7 хвилин після цього він передзвонив ОСОБА_18 , останній сказав, що приїхала карета швидкої допомоги, та попросив його нікому не розповідати про сутичку біля паркану. Згодом, йому вже передзвонив ОСОБА_17 та повідомив його, що ОСОБА_15 помер. Після цього, його та ОСОБА_13 забрали в райвідділ поліції. Ніякого ножа він при собі під час конфлікту не мав. Він не бачив, щоб ОСОБА_19 хтось бив у живіт колючим предметом, а також, не бачив моменту як ОСОБА_15 наколовся на штирі паркану.

Не дивлячись на заперечення обвинуваченим ОСОБА_10 своєї причетності до інкримінованого йому злочину, суд вважає, що винуватість останнього підтверджується сукупністю зібраних доказів, які були досліджені та перевірені судом в судовому засіданні, а саме:

наданими у судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_21 про те, що ОСОБА_22 був її сином. 24.07.2010 року до неї подзвонила ОСОБА_23 та сказала, що ОСОБА_24 б`ють. Вона з чоловіком зібралися та приїхали на вул. Естонську, їх зустріла невістка та сказала, що ОСОБА_24 помер. Під час того, як вони знаходилися в автомобілі швидкої допомоги, до них підійшов невідомий чоловік, зараз вона знає, що це ОСОБА_25 , невістка вказала на нього, як на винного у смерті її сина. Коли вона з чоловіком оглядала тіло сина, то побачили маленький поріз, такий як міг залишитися від удару скальпелем. ОСОБА_25 ніколи не просив у них вибачення;

наданими у судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_26 про те, що ОСОБА_22 був його сином, в іншій частині покази є аналогічними вищезазначеним показам потерпілої ОСОБА_21 ;

наданими у судовому засіданні показаннями свідка (законного представника малолітніх потерпілих) ОСОБА_27 про те, що ОСОБА_22 був її чоловіком. 24.07.2020 року на вул. Естонський у м. Львові вона, ОСОБА_15 разом з іншими святкували день народження їх знайомого ОСОБА_28 . ЇЇ чоловік ОСОБА_24 за обставин, які вона вже не пригадує, загубив свій мобільний телефон, і тоді, вона з ним пішла до кіоска-магазина, який був розташований на початку вул. Естонській, шукати телефон. Біля цього кіоску у ОСОБА_24 стався конфлікт з людиною на милицях, який його вдарив, після чого ОСОБА_24 впав на землю. Після цього конфлікту, вони пішли по вул. Естонській назад до ділянки, де ОСОБА_29 святкував свій день народження. ОСОБА_24 був злий, бо він так і не знайшов свій телефон, посередині вулиці Назар підійшов до якоїсь дерев`яної брами, та щось хотів від неї відірвати. Тоді незнайомий їм чоловік, тепер вона знає, що це був ОСОБА_17 , почав в нецензурній формі кричати до ОСОБА_24 , щоб останній припинив ламати браму. Тоді, ОСОБА_24 підбіг до ОСОБА_13 та між ними двома розпочалася бійка, потім підбіг ОСОБА_25 , який також почав битися з ОСОБА_24 . Вона хотіла втрутитися, але ОСОБА_25 її відігнав. Вона кричала та кликала на допомогу. ОСОБА_17 та ОСОБА_25 вивели з подвір`я ОСОБА_19 по під руки на вулицю, і під час цього ОСОБА_25 вдарив ОСОБА_24 чимось в живіт, чим конкретно вона не бачила. ОСОБА_24 крикнув до неї: « ОСОБА_30 , мені кінець!», і тоді, ОСОБА_17 та ОСОБА_25 кинули ОСОБА_24 та повтікали. Назар впав на землю, вона нахилилася над ним, і він перестав дихати. Згодом приїхала карета швидкої допомоги, ОСОБА_25 підходив до швидкої, вона крикнула, що це він вбив ОСОБА_24 . Цивільний позов, поданий нею в інтересах її двох малолітніх дітей підтримує, просить задовольнити;

наданими у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_31 про те, що він зі сім`єю проживає в будинку АДРЕСА_3 . 24.07.2010 року, приблизно о 22 год. 00 хв., до нього до дому прийшов сусід ОСОБА_25 , з яким він на той час перебував у дружніх стосунках. Обвинувачений був у нього в гостях приблизно 40 хвилин, після чого вони вийшли на вулицю покурити, вони чули крики людей біля магазину, який тоді був розташований на початку вул. Естонській. ОСОБА_25 пішов до дому, в цей час він побачив дівчину та хлопця, які йшли по вулицю зі сторони магазину, потім він дізнався, що це були ОСОБА_32 та ОСОБА_15 , останній підійшов до хвіртки та почав її ламати, він тоді зробив йому зауваження, на що ОСОБА_15 підбіг та почав його бити. Після цього, ОСОБА_25 повернувся та прийшов йому на допомогу, в цей час він та ОСОБА_15 перебували на подвір`ю його будинку. У 2010 році його будинок був огороджений парканом, при цьому з правого боку хвіртки була встановлена невисока огорожа 1 метр висотою та 1,5 метра довжиною з штирями у гору, а з лівого боку хвіртки була встановлена огорожа з металевої сітки. Під час бійки він не притискав ОСОБА_19 до огорожі зі штирями, а сама бійка між ними відбувалася біля огорожі зі сітки. ОСОБА_25 та він почали витягувати ОСОБА_19 на вулицю, він не притискав ОСОБА_19 до паркана з металевими штирями. Нарешті вони вивели ОСОБА_19 по під руки з подвір`я його будинку на вулицю, при цьому, обвинувачений тримав ОСОБА_19 за праву руку, а він за ліву. Під час цього ОСОБА_25 вдарив ОСОБА_19 в живіт, чим саме він не бачив, але в обвинуваченого точно був якісь предмет у руці. Після цього, ОСОБА_15 спочатку сперся на хвіртку, потім перейшов на інший бік вулиці, впав на помер. ОСОБА_25 втік до себе до дому. Згодом приїхала поліція, вони шукали «бородатого», тобто ОСОБА_33 ;

наданими у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_34 про те, що вона є дружиною ОСОБА_13 24.07.2010 року, приблизно о 22 год. 00 хв., до них до дому прийшов ОСОБА_25 , який був у них приблизно до 23 год 00 хв, а потім він разом з її чоловіком пішли на вулицю. Вона почула крики, вибігла на вулицю за дітьми, побачила чоловіка, який був у збудженому стані. Через дорогу лежав ОСОБА_15 , над його тілом стояла дівчина та молоді хлопці. Вона також бачила ОСОБА_33 , який стояв далі по вулиці. Автомобіль швидкої допомоги приїхав дуже швидко, потім приїхали працівники поліції, які ходили та шукали «бородатого». Вона не бачила, щоб ОСОБА_15 намагався перелізти через паркан з штирями. Її діти постійно лазили через вказаний паркан, людина не могла б отримати серйозні поранення наштовхнувшись на штирі цього паркану;

наданими у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_35 про те, що 24.07.2024 року їх компанія пішла на АДРЕСА_3 посмажити шашлики. З ними також був ОСОБА_15 зі своєю дружиною ОСОБА_36 . Під вечір ОСОБА_24 повідомив, що загубив телефон та пішов його шукати. Згодом подзвонила ОСОБА_30 та сказала, що ОСОБА_19 б`ють. Він та ОСОБА_29 пішли по вулиці та побачили, що двоє чоловіків тримають ОСОБА_19 по під руки. Один з цих двох чоловіків, тепер він знає, що це ОСОБА_25 наніс ОСОБА_37 удар в живіт, останній крикнув. Назар намагався дістати ОСОБА_33 , але той сховався, тоді ОСОБА_15 перейшов на інший бік вулиці та впав на землю. Вони бачили у ОСОБА_19 рану, яка залишається від порізу скальпелем. ОСОБА_25 підходив потім до них, коли приїхав автомобіль швидкої допомоги. ОСОБА_32 казала при всіх ОСОБА_25 , що саме обвинувачений вбив її чоловіка.

Також винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованому йому злочині, окрім показань потерпілих і свідків підтверджується наступними доказами:

рапортом оперуповноваженого в складі СОБ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області, зареєстрованого в ЖРЗП за №4625/1 від 25.07.2010 р., про те, що був зроблений виїзд на АДРЕСА_3 , де по приїзду ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер гр. ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якого в ході огляду суд-медичним експертом виявлено рану на животі /Т-1 а.с.5/;

повідомленням Підстанції №1 швидкої допомоги КЛСШД, згідно до якої за результатами виїзду 17 бригади на місце о 23.25 по АДРЕСА_3 на вулиці на землі виявлено тіло мужчини ОСОБА_12 в стані клінічної смерті, при огляді виявлена колота рана в ділянці лівої пахової ділянки: 2,5 см х 0,8см /Т-1 а.с.6/;

протоколом огляду місця події від 25.07.2010 року та фото таблицею до нього, об`єктом огляду якого є машина швидкої допомоги бригади 17 Підстанції 1 КЛСШД, в салоні якої знаходиться труп гр-на ОСОБА_12 , в паховій ділянці живота зяюча рана, розміром біля 2,5 х 0,8 см. /Т-1 а.с.7-17/;

протоколом огляду місця події від 06.08.2010 року та фото таблицею до нього, об`єктом огляду якого є металева огорожа довжиною 203 см зі штирів, розміщених вертикально, яка знаходиться по вул. Естонській,13 у м. Львові та правою стороною приєднана до хвіртки. Вказана огорожа пофарбована у світло-зелений колір, а загальна кількість штирів становить 16 штук, висота яких становить від 102 см до 106 см. Під час огляду огорожі застосовувався тест-реактив « ОСОБА_39 » та 3% перекіс водню, проте слідів подібних крові не виявлено, зроблені змиви на стерильні марлеві тампони /Т-1 а.с.141-149/;

протоколом відтворення обстановки та обставин події від 12.08.2010 року з фототаблицею до нього, з яких убачається, що свідок ОСОБА_27 детально відтворила обставини та обстановку подій, які мали місце 24.07.2010 року близько 23.00 год. на вул.Естонській,13 у м. Львові, показавши місце біла огорожі з металевої сітки де відбувалася бійка між ОСОБА_40 та ОСОБА_14 , і куди згодом підбіг ОСОБА_25 на допомогу, а також, вказала за допомогою статистів розміщення ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_33 , зазначивши, що ОСОБА_25 знаходився по праву сторону від ОСОБА_15 , а ОСОБА_17 по ліву, в цей час вона побачила як ОСОБА_25 обернувся обличчям до ОСОБА_32 та наніс удар рукою в живіт ОСОБА_12 , тоді ОСОБА_12 крикнув « ОСОБА_41 , ОСОБА_30 , всьо!» /Т-1 а.с.151-164/;

протокол відтворення обстановки та обставин події від 12.08.2010 року з фото таблицею до нього, з яких убачається, що свідок ОСОБА_42 детально відтворив обставини та обстановку подій, які мали місце 24.07.2010 року, показавши на присадибну ділянку навпроти його помешкання - будинку по АДРЕСА_4 , де ОСОБА_12 спільно зі своєю дружиною ОСОБА_27 з ним відпочивали. Також, вказав на місце, яке розташовано приблизно 50 метрів від будинку по АДРЕСА_3 , з якого він побачив події за участю ОСОБА_12 , на допомогу до якого він біг з ОСОБА_43 після дзвінка ОСОБА_27 , зазначивши, що підбігши ще ближче, він побачив як двоє мужчин, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_44 , тримаючи за руки ОСОБА_24 , виводили останнього з подвір`я будинку. При чому ОСОБА_11 знаходився з правої сторони від ОСОБА_12 , а ОСОБА_44 з лівої. В цей час ОСОБА_24 крикнув «Ой, Оксано всьо». Після цього, ОСОБА_45 та ОСОБА_11 ще розвернули ОСОБА_24 обличчям до металевої огорожі і обвинувачений втік з місця події. А ОСОБА_44 забіг до себе на подвір`я. Вказує на те, що ОСОБА_24 ще намагався нанести удари, але ці удари були в`ялими і тоді ОСОБА_24 обернувся в іншу сторону перейшов через вулицю і сів на траву, де втратив свідомість та в подальшому помер /Т-1 а.с.151-164/;

протокол відтворення обстановки та обставин події від 12.08.2010 року з фото таблицею до нього, з яких убачається, що свідок ОСОБА_46 детально відтворив обставини та обстановку подій, які мали місце 24.07.2010 року, показавши на присадибну ділянці навпроти будинку по вул.Естонській, 29, де він разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_27 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 смажили шашлики, у подальшому вказав напрямок до початку вул. Естонській у м. Львові, по якому він біг з ОСОБА_47 на допомогу ОСОБА_12 . Також, вказав, що коли він підбіг ближче до будинку АДРЕСА_3 , то побачив, як ОСОБА_49 тримаючи Байдало за руку с правої сторони, а ОСОБА_44 з лівої вивели ОСОБА_12 вивели його на вулицю з подвір`я, в цей час ОСОБА_11 наніс удар рукою в ділянку живота ОСОБА_12 , а останній крикнув «Ой, Оксано всьо». Після цього, ОСОБА_45 та ОСОБА_11 розвернули ОСОБА_12 обличчям до металевої огорожі і обвинувачений втік з місця події. А ОСОБА_44 забіг до себе на подвір`я. Вказує на те, що ОСОБА_24 ще намагався нанести удари, але ці удари були в`ялими і тоді ОСОБА_24 обернувся в іншу сторону перейшов через вулицю і сів на траву, де втратив свідомість та в подальшому помер /Т-1 а.с.171-177/;

протоколом відтворення обстановки та обставин події з фототаблицею, з яких убачається, що свідок ОСОБА_44 детально відтворив обставини та обстановку подій, які мали місце 24.07.2010 року близько 23.00 год. на АДРЕСА_3 , показавши місце біла огорожі з металевою сіткою де ОСОБА_15 наносив йому удари, коли він лежав на землі, а також, вказав за допомогою статиста, як він та ОСОБА_11 виводили через хвіртку ОСОБА_12 на вулицю, при цьому, він тримав ОСОБА_12 за ліву руку, а ОСОБА_11 тримав своєю лівою рукою його за праву руку. У подальшому показав на напрямок по вул. Естонській, звідки прибігли хлопці, а також, за допомогою статиста показав, як ОСОБА_11 у цей час, повернувшись обличчям до ОСОБА_12 , продовжуючи тримати його праву руку своєю лівою рукою, зробив різкий розмашистий рух правою рукою в сторону живота ОСОБА_12 і в цей момент ОСОБА_12 голосно крикнув: «Ой, ОСОБА_30 , всьо» та перестав чинити опір. Після цього ОСОБА_11 зразу втік. ОСОБА_12 підійшов до металевої огорожі зі штирями сперся на неї, а він в цей час пішов в свій двір. /Т-1 а.с.240-253/;

протоколом виїмки від 05.11.2010 року, відповідно до якого було проведено виїмку фрагменту металевої огорожі зеленого кольору з шести металевих штирів /Т-1 а.с.254-256/;

актом судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_12 № 631/2010 від 10.09.2010 року, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_12 є проникаюче колоте поранення живота з ушкодженням загальної лівої клубової артерії та стінки кішківника, що призвело до гострої внутрішньої крововтрати та обезкровлення організму. Проникаюче колоте поранення живота не могло виникнути при падінні потерпілого з висоти власного росту і перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю. Виявлені садна, синці та крововиливи могли виникнути як від дії тупих предметів так і при падінні на такі та у зв`язку зі смертю не перебувають /Т-2 а.с.4-10/;

актом судово-медичного дослідження кусочків внутрішніх органів трупа ОСОБА_12 № 1749-1750/10 від 29.07.2010 року, відповідно до якого малокрів?я внутрішніх органів (печінки, нирки).Крововиливи в ділянці лівої клубової артерії з вираженими реактивними змінами. Розмиті крововиливи в м`яких тканинах живота і очеревинні з вираженими реактивними змінами. Розмиті крововиливи в «Брижі товстої кишки» з вираженими реактивними змінами. Вогнищеві крововиливи в «м`ягких тканинах спини в ділянці хребта» з помірно-вираженими реактивними змінами. Зливні крововиливи в м`яких тканинах спини зліва» з помірно-вираженими реактивними змінами. Набряк головного мозку /Т-2 а.с.11,12/;

актом судово-медичного дослідження клаптя шкіри від трупа ОСОБА_12 , проведеного судово-медичним експертом ГУОЗ ЛОДА «Бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_50 у відділенні судово-медичної криміналістики, за №210/2010мк від 29.07.2010 року, згідно з яким при медико-криміналістичному дослідженні клаптя шкіри з живота від трупа ОСОБА_12 було виявлено одне наскрізне колоте пошкодження, яке утворилось від дії гострого плоского колючого знаряддя чи предмета. Слідів металізації виявлено не було /Т-2 а.с.13-15/;

актом судово-медичного дослідження № 2192/2010-Т від 26.07.2010 року, відповідно до якого при судово-токологічному дослідженні крові з трупа ОСОБА_12 виявлений етиловий спирт в кількості 1,22% (проміле) /Т-2 а.с.18/;

висновком судово-медичної експертизи, проведеною судово-медичним експертом ГУОЗ ЛОДА «Бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_51 , за № 2604/2010 від 08.10.2020 року, згідно якої: 1.Причиною смерті ОСОБА_12 є проникаюче колоте поранення живота з ушкодженням загальної лівої клубової артерії та стінки кішківника, що призвело до гострої внутрішньої крововтрати та обезкровлення організму. На тілі ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження: колоту рану на животі у лівій здухвальній ділянці з утворенням раневого каналу, який проникає в черевну порожнину з ушкодженням м`язів живота, кішківника та лівої загальної клубової артерії, з напрямком раневого каналу зліва-на-право, дещо знизу-верх та спереду-дозаду, із додатковим раневим каналом довжиною до 7 см, який проходить підшкірно в поперечному напрямку живота зліва на направо. При положенні трупа на спині, відстань між вхідною раною на шкірі передньої стінки живота і кінцем раневого каналу в м`яких тканинах навколо лівої загальної клубової артерії становить біля 15-17 см. Враховуючи характер та особливості поранення, а саме веретеноподібну форму рани з відносно рівними, дещо осадженими з незначними здираннями шкіри краями, гладкими стінками та з заокругленими кінцями, значне переважання довжини раневого каналу над розмірами шкірного отвору з переважанням внутрішньої кровотечі над зовнішньою, а також враховуючи результати медико-криміналістичного дослідження клаптя шкіри живота з раною трупа, можна вважати, що проникаюче колоте ушкодження утворилось до дії гострого плоского колючого знаряддя чи предмета. 3. Вказане проникаюче поранення живота з ушкодженням судини і кішківника має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент його спричинення і у даному випадку перебуває у прямому зв`язку з настанням смерті потерпілого. Виявлене поранення живота є прижиттєвим і наявність ушкодження судини великого калібру, що супроводжується масивною кровотечою та рідка кров у черевній порожнині, можуть вказувати, що від моменту отримання даного ушкодження міг пройти короткий проміжок часу. 6.згідно результатів медико-криміналістичного дослідження клаптя шкіри з живота з раною трупа, проникаюче колоте ушкодження утворилося від гострого, плоского, колючого знаряддя чи предмету, про особливості якого можна визначити після проведення експертизи речових доказів /Т-2 а.с.31-38/;

актом судово-медичного дослідження № 1843 від 25.07.2010 року, відповідно до якого у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень не виявлено. Можливо йому було спричинено удари, які викликали фізичній біль, але слідів не залишили /Т-2 а.с.46/;

актом судово-медичного дослідження № 1844 від 25.07.2010 року, відповідно до якого у ОСОБА_31 виявлено синці та садна на спині, на грудях, синець на голові, садна та раневу поверхню на лівій нозі. Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, могли виникнути 24.07.2010 року та відносяться до легкого ступеня тяжкості /Т-2 а.с.50/;

висновком експертизи № 3154 від 06.12.2010 року, відповідно до якого у ОСОБА_31 виявлено синці та садна на спині, на грудях, синець у потиличній ділянці голови зліва, садна та поверхневу рану на лівій нозі. Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета, дотичної дії тупого предмета, могли виникнути від удару рукою, ногою, з подальшим падінням потерпілого 24.07.2010 року та відносяться до легкого ступеня тяжкості /Т-2 а.с.56,57/;

висновком судово-медичної експертизи, проведеною судово-медичним експертом ГУОЗ ЛОДА «Бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_50 у відділенні судово-медичної криміналістики, за №210/2010мк від 29.07.2010 року, за № 303/2010-мк від 23.11.2010 року одягу ОСОБА_12 , відповідно до якого: 1,2,3. На передній поверхні футболки зліва одне колоте пошкодження, на передній половинці трусів одне колоте пошкодження, які утворилися від дії колотого знаряддя (предмета). У зв`язку з тим, що одяг є трикотажним, а трикотаж має слабкі слідосприймаючі властивості, більш конкретно охарактеризувати знаряддя злочину не надається можливим. Пошкодження на одязі співпадають за локалізацією з раною на тілі ОСОБА_12 . 4.При проведені експериментів наданих на експертизу фрагментів огорожі отримати пошкодження не надалось можливим. Тому малоймовірно, що пошкодження на одязі ОСОБА_12 могли утворитись від дії будь-якої з частин наданої на експертизу огорожі /Т-2 а.с.91-94/;

усним висновком судово-медичного експерта ОСОБА_51 , яка у судовому засіданні підтримала висновок експертизи № 2604/2010 від 10.09.2010 року;

усним висновком судово-медичного експерта ОСОБА_52 , який у судовому засіданні підтримав акт судово-медичного дослідження №210/2010мк від 29.07.2010 року та висновок експертизи № 303/2010-мк від 05.11.2010 року, додатково пояснивши, що він під час експерименту використовував пінопласт, зокрема, він насаджував об`єкт дослідження на штир огорожі, наданої на дослідження, робив удари, тощо, проте пошкодження, такі які були виявлені на трупі ОСОБА_12 не утворювалися. Він не знає з якої сили треба нанести удар, щоб штир від огорожі наніс вказаний вид ушкодження на тілі людини. Крім цього, під час досліджень слідів металізації виявлено не було, проте, металевий штир у будь-якому відклав би сліди;

постановою старшого слідчого СУ ГУВСУ у Львівській області ОСОБА_53 від 05.01.2011 року про визнання предметів одягу ОСОБА_12 речовими доказами, згідно з якою такими були визнані пара кросівок чорного кольору з білими вставками, труси чоловічі, пара шкарпеток, футболка з трикотажу чорного кольору, штани спортивні чорного кольору /Т-3 а.с.156/.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, дослідивши запропоновані стороною обвинувачення вищевказані докази, прийшов до висновку, що вони є відповідно до вимог ст. 85 КПК України належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Розглядаючи докази з точки зору їх допустимості, суд звертає увагу, що покази обвинуваченого, потерпілих, свідків отримано з дотриманням вимог КПК України, а тому вони є допустимими.

Належними і допустимими як джерела доказів є висновки проведених у справі судових експертиз та долучені вищевказані процесуальні та інші документи, і суд не вбачає порушення вимог КПК України під час їх отримання.

Оцінюючи вищевказані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_11 у вчинені умисного вбивства ОСОБА_12 є доведеною як прямими та непрямими доказами, безпосередньо дослідженими в суді, не дивлячись на зайняту стороною захисту позицією у даному кримінальному провадженні, яка висунула версію про отримання потерпілим ОСОБА_54 смертельних ушкоджень внаслідок падіння на штир металевої огорожі або притискання потерпілого ОСОБА_55 до вказаної огорожі під час конфлікту.

Щодо показань обвинуваченого в частині заперечення його причетності до вбивства ОСОБА_12 , то суд ставиться критично і оцінює їх як спосіб захисту та спробу уникнути, передбаченої законом відповідальності, з огляду на наступне.

Так, суд не погоджується із доводами сторони захисту про те, що винуватості обвинуваченого не доведено, оскільки не встановлено знаряддя злочину. Як убачається з висновку експертизи від 2604/2010 від 08.10.2020 року та показань у судовому засіданні експерта ОСОБА_51 , причиною смерті ОСОБА_12 є проникаюче колоте поранення живота з ушкодженням загальної лівої клубової артерії та стінки кішківника, що призвело до гострої внутрішньої крововтрати та обезкровлення організму, при цьому, враховуючи результати медико-криміналістичного дослідження клаптя шкіри живота з раною трупа, можна вважати, що проникаюче колоте ушкодження утворилось від дії гострого плоского колючого знаряддя чи предмета. Свідки ОСОБА_56 , ОСОБА_46 , які спостерігали за конфліктом, а також, свідок ОСОБА_44 , який також був учасником конфлікту підтвердили, що обвинувачений завдавав ОСОБА_12 один удар в живіт, після чого потерпілий крикнув, що йому кінець та невдовзі помер. Наведені обставини переконливо доводять, що удар було завдано гострим, колючим предметом травмуючої дії.

При цьому, показання вказаних свідків позбавлені будь-яких протиріч, узгоджуються з висновками експертиз та протоколами відтворення обстановки та обставин події від 12.08.2010 року за їх участю, і тому, у суду немає підстав не довіряти показанням свідків, які надали їх добровільно, будучи попередженими про кримінальну відповідальність відповідно до КК України, а в судовому засіданні не встановлено обставин для обмови свідками обвинуваченого.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 02 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» роз`яснено, що питання про умисел, у тому числі на позбавлення іншої особи життя, необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Так, суд враховує, що ОСОБА_11 , маючи медичну освіту, цілеспрямовано та умисно наніс ОСОБА_12 удар гострим, колючим предметом травмуючої дії в область живота, де розміщені життєво важливі органи людини клубова артерія та кішківника, що знаходиться у прямому причинному зв`язку із смертю потерпілої.

З огляду на вказане, суд вважає, що, у сукупності всіх обставин вчиненого діяння, доведеності спрямованості умислу на умисне вбивство потерпілого і локалізація нанесення тілесного ушкодження, та знаряддя, яким його нанесено, свідчать, що обвинувачений бажав настання смерті потерпілого, тобто вбачається ознака суб`єктивної сторони складу такого злочину, як умисне вбивство.

Крім цього, про умисел обвинуваченого на вчинення вбивства свідчить і його поведінка відразу після скоєння злочину, а саме, що він не викликав швидку медичну допомогу, намагався втекти, викинув предмет злочину. Всі ці дії суд розцінює як намагання обвинуваченого приховати злочин. Що стосується мотиву, яким керувався ОСОБА_11 , то судом також встановлено, що вбивство відбулося через раптово виниклий конфлікт між ним та ОСОБА_12 . З урахуванням викладеного доводи захисників про недоведеність умислу та мотиву вчинення ОСОБА_11 вбивства ОСОБА_12 є безпідставними.

Показання свідків сторони захисту ОСОБА_57 та дружини обвинуваченого ОСОБА_58 судом оцінюються лише в контексті тих обставин, що дружина обвинуваченого ввечері 24.07.2010 року була у дома за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_59 у цей час був у них в гостях, вони підтверджують, що ОСОБА_11 повернувся від ОСОБА_60 приблизно о 23 год. 00 хв. та повідомив їх, що його побили. Проте, свідками конфлікту між ОСОБА_55 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вони не були, а лише потім бачили, як приїхав автомобіль швидкої допомоги, а згодом працівники поліції.

Також, показання свідка ОСОБА_61 оцінюються лише в контексті тих обставин, що вона, як власник магазину-кіоску, який у 2010 році був розташований на початку вул. Естонській у м. Львові, підтвердила, що у вечері 24.07.2010 року ОСОБА_12 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом з ОСОБА_27 підходив до її магазину, де вчинив скандал, що призвело до його конфлікту з її братом. Проте, після того, як ОСОБА_12 пішов з магазину, вона його більше не бачила.

Суд вважає, що покликання сторони захисту на висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, викладений у постанові від 04 жовтня 2021 року (справа № 724/86/20), як на підставу визнання недопустимими всіх доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою, є нерелевантним, з огляду на наступне.

За приписами статей 39, 110, ч. 1 ст. 214 КПК України рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати передбаченим кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою.

Вищевказані положення КПК України вступили в силу з 19 листопада 2012 року. Разом з тим, вбивство ОСОБА_12 сталося 24 жовтня 2010 року, тобто під час дії КПК 1960 року.

За приписами п. 8 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Це положення ґрунтується на принципі прямої дії в часі кримінально-процесуального закону та узгоджується зі змістом ч. 2 ст. 3 КПК 1960 року, за яким при провадженні в кримінальній справі застосовується кримінально-процесуальний закон, який діє відповідно під час дізнання, досудового слідства або судового розгляду справи, а так само із положеннями ст. 5 КПК України, відповідно до якої процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

У матеріалах справи міститься постанова старшого слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_62 від 28 липня 2010 року про порушення кримінальної справи № 140-3943 за фактом спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_12 , що спричинило смерть потерпілого за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України /Т-1 а.с.1/. 03 серпня 2010 року заступником начальника ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_63 було винесене розпорядження № 73 «Про відрядження старшого слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я, статевої свободи та статевої недоторканості СУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_64 до Залізничного РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області», а постановою старшого слідчого ОСОБА_64 вищевказана кримінальна справа № 140-3943 була прийнята до його провадження /Т-1 а.с.47,48/.

Таким чином, досудове слідство у даній кримінальній справі провадилося після порушення кримінальної справи і в порядку, встановленому КПК 1960 року, як це було передбачено нормами статей 98, 113, 130 вказаного Кодексу. З огляду на наведене, також є помилковим твердження сторони захисту про порушення правил підслідності під час проведення досудового розслідування, оскільки згідно з вимогами ч. 2 ст. 112 КПК 1960 року досудове слідство у справах про злочини, передбачені статтями 115, 118, 121 КК України провадилися слідчими органів внутрішніх справ.

Щодо акту судово-медичного консультативного дослідження по заяві (угоді) з фізичними та юридичними особами № 018 від 20 лютого 2012 року, складеного Асоціацією судових медиків України ГРП «АСМУ» на підставі заяви ОСОБА_11 , в якому міститься висновок про те, що смертельне поранення черева ОСОБА_12 могло виникнути під час боротьби останнього з ОСОБА_55 , коли тіло потерпілого потрапило лівою боковою поверхнею поперекової ділянки тулуба поміж двома суміжними штирями металевої огорожі /Т-5 а.с.20-53/, то вказане дослідження було проведено на підставі копії документів, які вибірково були надані ОСОБА_11 , до всіх матеріалів кримінального провадження спеціалісти, які проводили дослідження доступу не мали. Вказане дослідження, в аспекті приписів ч. 2 ст. 84 КПК не є процесуальним джерелом доказів. Особи, які його склали, не несуть жодної відповідальності за свої міркування, його правильності й обґрунтованості, за хибність таких тверджень. Вони висловили особисту суб`єктивну думку у спосіб і формі, на підставі якої суд не має права встановлювати наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. До того дослідження спеціалістів Асоціації судових медиків 2012 року не спростовує достовірність, як висновку судово-медичної експертизи, проведеною судово-медичним експертом ГУОЗ ЛОДА «Бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_51 , за № 2604/2010 від 8.10.2020 року, так і висновку судово-медичної експертизи, проведеною судово-медичним експертом ГУОЗ ЛОДА «Бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_50 у відділенні судово-медичної криміналістики, за №210/2010мк від 29.07.2010 року.

Суд зазначає, що дослідження спеціалістів не є процесуальною дією і складений за його результатами акт не має доказового значення. При цьому, у розумінні кримінального процесуального закону дослідження не є тим засобом, який спростовує висновок експертизи, а відтак суд не бере до уваги вищевказаний акт судово-медичного консультативного дослідження по заяві (угоді) з фізичними та юридичними особами № 018 від 20 лютого 2012 року.

З огляду на вказане, суд, з аналогічних підстав зазначених вище, також не бере до уваги пояснення завідуючого відділення судово-медичної криміналістики ОКЗ «Бюро СМЕ» ОСОБА_65 , який був серед спеціалістів, які проводили вищевказане дослідження на підставі заяви обвинуваченого, який був допитаний у судовому засіданні у якості спеціаліста.

Суд зазначає, що вищевказані два висновки судово-медичної експертизи № 2604/2010 від 8.10.2020 року та №210/2010мк від 29.07.2010 року є належно мотивованими, науково обґрунтованими, складені висококваліфікованими експертами, що має достатній досвід і стаж експертної роботи, на підставі ретельного дослідження всіх матеріалів кримінального провадження, яким не суперечить, відповіді та висновки експертів, їх роз`яснення та уточнення висновку повні та вичерпні, не допускають подвійного тлумачення і суперечностей, які потребували б додаткового роз`яснення, а тому суд кладе їх в основу вироку, та не вбачає підстав для призначення додаткової судово-медичної експертизи у даній справі.

При цьому, суд звертає увагу на лист в.о. директора департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації від 01.08.2014 №01-12-11/1949/04/11, досліджений в судовому засіданні, з якого вбачається, що службовою перевіркою встановлено, що 08.10.2010 лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_51 складені аргументовані підсумки «висновку експерта» за № 2604/10, які відповідають положенням Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України». Підстав вважати дії лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_51 неправомірними немає. Отже результати службового розслідування засвідчили складення аргументованих підсумків висновку експерта №2604/10 та відсутності неправомірних дій експерта ОСОБА_51 під час проведення експертизи.

Суд вважає неприйнятними твердження захисників, що, оскільки прокурор не заявив про дослідження у кримінальному провадженні доручень слідчого про скерування справи на дослідження (залучення експертів), то акти судово-медичних досліджень № 631/2010, № 1749/2010-м, № 210/2010-м, 306т/2010-м, № 2192/2010-т, № 2193/2010-т, № 1843, є недопустимими доказами, з огляду на таке.

Як убачається з опису документів, які знаходяться у 2-ому томі кримінальної справи (провадження), складеного старшим слідчим ОСОБА_53 , у вказаному томі містяться письмові документи, серед яких є доручення слідчого про скерування на дослідження та протоколи ознайомлення обвинуваченого ОСОБА_11 з постановами про призначення експертизи. Факт того, що прокурор не просив суд дослідити доручення слідчого про скерування справи на дослідження не ставить під сумнів законність отримання актів судово-медичних досліджень органом досудового розслідування та їх допустимість, оскільки у кожному із зазначених актів є посилання на доручення слідчого, а також перелік конкретних питань, які були поставлені слідчим на вирішення експертів. З огляду на викладене суд не погоджується з доводами захисників про недопустимість як доказів вищевказаних актів судово-медичних досліджень.

Також, суд вважає неспроможними твердження захисників про недопустимість постанови слідчого про проведення виїмки огорожі, яка знаходиться навпроти будинку № 13 по вул. Естонській у м. Львові та протоколу виїмки вказаної огорожі від 05.11.2010 року, оскільки вказані документи складені відповідно до вимог ст. 178-188 КПК 1960 року (чинного на момент складання слідчим вказаних процесуальних документів).

Таким чином, винуватість ОСОБА_11 доведена і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки він вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_11 покарання суд, згідно з вимогами ст. 50, 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким злочином відповідно до ст. 12 КК України; особу обвинуваченого, який є раніше несудимий, на спеціальних обліках не перебуває /Т-1 а.с.212,214/, позитивно характеризується по місцю роботи та проживання /Т-1 а.с.218,219/, який не розкаявся, що свідчить про відсутність у нього щирого жалю з приводу вчиненого злочину та осуду своєї поведінки, а також, не намагався будь-яким чином допомогти потерпілим батькам та матері малолітніх дітей покійного ОСОБА_12 оговтатися від пережитого, компенсувати їм понесені страждання, чи полегшити душевний біль. За таких обставин, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_11 не є можливим без ізоляції від суспільства, а тому суд не вбачає підстав для застосування до нього ст.ст. 69, 75 КК України.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також, враховуючи те, що конфлікт був спровокованих неправомірними діями потерпілого ОСОБА_12 , суд приходить до висновку про призначення міри покарання у межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, яке буде необхідне й достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів.

На підставі ст.72 КК України ОСОБА_11 слід зарахувати в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме: з моменту затримання особи на стадії досудового слідства з 29 листопада 2010 року по дату звільнення його з ІТТ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області включно, тобто 14 грудня 2010 року, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі /Т-3 а.с.9-13110,111/.

Запобіжний захід ОСОБА_11 у вигляді нічного домашнього арешту залишити в силі до вступу вироку в законну силу.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Судові витрати відсутні.

Щодо цивільного позову ОСОБА_26 , ОСОБА_21 та ОСОБА_27 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_66 та ОСОБА_67 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, то суд прийшов до наступних висновків /Т-4 а.с.48,49/.

Так, батько загиблого ОСОБА_26 просив стягнути з ОСОБА_11 50000,00 грн моральної школи. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_26 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 /Т-12 а.с.66/. По своїй суті право на компенсацію моральної шкоди є особистим, оскільки внаслідок заподіяння моральної шкоди відбувається негативний вплив на особисті немайнові блага фізичної особи. Саме тому у ч. 3 ст. 1230 ЦК України передбачено правило, що спадкується право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя. У випадку якщо спадкодавець звернувся до суду з вимогою про компенсацію моральної шкоди й помер на стадії розгляду справи не допускається процесуальне правонаступництво за вимогою про компенсацію моральної шкоди, а відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав про закриття провадження у справі в частині заявлених ОСОБА_26 позовних вимог до ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди.

Мати загиблого ОСОБА_21 просить стягнути 6250,00 грн майнової шкоди та 50000,00 грн моральної школи.

Колишня дружина загиблого ОСОБА_27 , яка діє в інтересах їх неповнолітніх дітей ОСОБА_66 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_67 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , просить (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог /Т- 10 а.с.240-242/) просить стягнути 2000000,00 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що втрата життя людини, яке відповідно до статті 3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони, не може бути відшкодоване у будь-якому еквіваленті через незворотність смерті, проте шкода, заподіяна кримінальним правопорушенням, внаслідок якого настала смерть людини, може і повинна бути компенсована близьким родичам або членам сім`ї такої особи.

Дослідивши всі обставини справи у сукупності, врахувавши характер та обсяг душевних, психічних страждань матері загиблого ОСОБА_21 у зв`язку з втратою єдиного сина, взявши до уваги поведінку обвинуваченого, який під час всього судового розгляду не намагався будь-яким чином допомогти потерпілій оговтатися від пережитого, компенсувати їй понесені страждання, чи полегшити душевний біль, прийшов до висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої 50000,00 грн. моральної шкоди та 6250,00 грн майнової шкоди у виді витрат на поховання, а відтак вказані вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог ОСОБА_27 , яка діє в інтересах дітей ОСОБА_68 та ОСОБА_69 , то суд приходить до висновку, що дітям, які на час вбивства їх батька були у малолітньому віці, безумовно завдано значних душевних страждань, пов`язаних зі смертю батька. Так, безповоротна втрата батька, незалежно від обставини окремого проживання, спричинила та спричинятиме у подальшому дітям психологічного напруження та розчарування, оскільки рідний батько більше не прийматиме участі у їх вихованні та у спілкуванні з ним, чого безпосередньо потребує дитина. Діти назавжди втратили батька, якого жодна інша особа повноцінно замінити їм не зможе та вони більше не розраховують на його підтримку через обставини, що від нього не залежали, що істотним чином впливає на їх психологічний стан. Більш того, незаконні дії обвинуваченого позбавили дітей позитивних емоцій з приводу батька та залишили відбиток у їх свідомості, у зв`язку з його втратою. З огляду на наведене, вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 2000000,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 100, 118, 124, 177, 178, 183, 368, 373, 374, 376, 392-395, 484, 485 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_11 рахувати з моменту його фактичного виконання.

Зарахувати в строк відбуття покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_11 з 29 листопада 2010 року по 14 грудня 2010 року.

Запобіжний захід ОСОБА_11 у вигляді нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 залишити без змін до вступу вироку в законну силу, заборонивши йому залишати вказане житло з 22 год 00 хв по 06 год 00 хв.

Речові докази /Т-3 а.с.156/: поліетиленовий пакунок чорного кольору з одягом ОСОБА_12 , в якому знаходяться: пара кросівок чорного кольору з білими та чорними вставками, труси чоловічі, пара шкарпеток, футболка з трикотажу чорного кольору, штани спортивні чорного кольору з білими та сірими вставками, поліетиленовий пакунок з фрагментами металевої огорожі, що знаходяться на зберіганні в камері схову ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області знищити.

Цивільний позов ОСОБА_21 та ОСОБА_27 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_66 та ОСОБА_67 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_21 50000 гривень 00 коп. моральної шкоди та 6250 гривень 00 коп. майнової шкоди. Всього стягнути 56250 (п`ятдесят шість тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_27 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000000 (два мільйони) гривень 00 коп.

Цивільний позов в частині вимог ОСОБА_26 до ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди закрити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захисникам та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя:

Судді:

Оригінал вироку.