Справа № 526/831/25
Провадження № 1-кп/526/290/2025
В И Р О К

іменем України

13 травня 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши кримінальне провадження № 000056 від 28.01.2025 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піски Лохвицького району Полтавської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, де сторонами кримінального провадження є прокурор ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, зокрема: Указом Президента від 28.10.2024 № 740/2024, на 90 діб з 05 години 30 хвилин 10.11.2024 та оголошенням Указом Президента України №65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» загальної мобілізації, яка неодноразово продовжувалася, зокрема: Указом Президента від 28.10.2024 № 741/2024, на 90 діб з 10.11.2024, суд визнав доведеним, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_6 , під час мобілізації. Будучи військовозобов`язаним на особливий період, пройшов медичний огляд та згідно довідки військово-лікарської комісії від 21.01.2025 визнаний придатним до військової служби, а 21.01.2025 йому була вручена під розписку повістка на відправку до військової частини для проходження військової служби з визначеним терміном прибуття на 21 годину 00 хвилин 24 січня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але військовозобов`язаний ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх караність, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, від отримання повістки на відправку до військової частини Збройних Сил України та від проходження військової служби під час мобілізації на особливий період свідомо відмовився та у зазначений час, 24 січня 2025 року, без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки до відповідної військової частини Збройних Сил України, як і не прибув до самої військової частини, чим умисно ухилився від військової служби під час мобілізації на особливий період.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав беззастережно та підтвердив обставини, вказані в обвинувальному акті. Пояснив, що все відбулося за збігом обставин. Смерть близьких, стан здоров`я, будинок згорів, сім`я за кордоном і без того важке матеріальне становище. На такому емоційному фоні не усвідомлював відповідальності. Проте як міг допомагав ЗСУ, фізично та матеріально. В скоєному щиро розкаюється.

На підставі ст. 349 ч. 3 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає. Також, судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналіз досліджених в судовому засіданні доказів свідчить про те, що дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ст. 336 КК України як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Згідно зі ст. 65 КК України при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 скоєно кримінальне правопорушення, яке в силу ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину.

Враховуючи його вік та стан здоров`я, як особистість ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується з задовільного боку, раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні двох дітей. Надав квитанцію про добровільну сплату матеріальної допомоги на ЗСУ.

В якості обставин, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

З врахуванням викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, оцінюючи поведінку ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, та важкий емоційний стан, який спровокував певну байдужість до відповідальності та наслідків, внаслідок збігу особистих обставин, зокрема: стан здоров`я, смерть близьких, втрату будинку, відсутність близьких поруч (що не ким не оспорювалось), враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд вважає, що ступінь їх небезпечності для суспільства не перевищує положення принципу поваги до особистої свободи, а тому суд дійшов до висновку про призначення покарання, яке буде необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових правопорушень у виді позбавлення волі в межах санкції статті з застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде в повній мірі відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Визначене обвинуваченому покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому злочину.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Питання про речові докази підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не застосовувати.

Речові докази:

відомості про особу, які долучені прокурором, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Головуючий: ОСОБА_1