ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/853/23 Номер провадження 11-кп/814/778/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурорів захисникаОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спеціального судового провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 грудня 2022 року за №0001533, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Машівського районного суду Полтавської області від 24 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сніжне Горлівського р-ну Донецької обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (останнє відоме місце проживання), не судимого,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.1 ст. 258-3 КК України - на 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю;

ч.2 ст.260 КК України - на 6 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_9 остаточне покарання - 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Строк покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_9 не пізніше листопада 2017 року, перебуваючи в м. Донецьк, усвідомлюючи, що діяльність терористичної організації «ДНР» є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, за власною ініціативою добровільно вступив до одного з її структурних підрозділів, а саме не передбаченого законом збройного формування - батальйону охорони тилу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в/ч НОМЕР_1 , із метою безпосередньої участі в протиправній діяльності терористичної організації «ДНР» щодо дестабілізації суспільно-політичної обстановки та втрати авторитету органів державної влади України, зокрема, шляхом застосування збройної сили проти Збройних Сил України, зобов`язався дотримуватися встановлених правил поведінки та виконувати визначені йому функції.

Вступивши до зазначеного вище не передбаченого законом збройного формування терористичної організації «ДНР», ОСОБА_9 не пізніше листопада 2017 року був зарахований до його складу та виконував покладені на нього функції з використанням виданої вогнепальної зброї для здійснення збройного опору військовослужбовцям Збройних сил України та інших військових формувань України, задіяних у проведенні АТО, що проводилась із метою припинення діяльності терористичної організації «ДНР» на території Донецької обл.

Перебуваючи протягом вказаного вище часу в складі терористичної організації «ДНР», ОСОБА_9 був забезпечений камуфльованою формою одягу, зокрема, з розпізнавальними знаками у вигляді нарукавних шевронів, вогнепальною зброєю та бойовими припасами до неї.

ОСОБА_9 , вступаючи до терористичної організації «ДНР», а саме до її структурного підрозділу - батальйону охорони тилу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в/ч НОМЕР_1 , був достовірно обізнаним, що він відноситься до збройного формування, а саме має організаційну структуру військового типу (поділяється на структурні підрозділи (групи, пости) з визначенням особового складу кожного з них, який носить формений одяг військового типу), характеризується наявністю єдиноначальності та субординації (невстановленими особами здійснюється єдине керівництво зазначеними збройними формуваннями), з використанням знаків розрізнення (нарукавних шевронів та інших предметів), має воєнізований характер завдань та методів (здійснення з використанням вогнепальної зброї та військової техніки збройного опору підрозділам Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяних у проведенні АТО на території Донецької та Луганської обл. України) та ставить перед собою специфічні завдання (утримання території окремих районів Донецької обл., тимчасово не підконтрольних органам державної влади України, встановлення на території цих районів Донецької обл. військового стану (перевірка документів у осіб, чергування з вогнепальною зброєю на підконтрольних об`єктах, обладнання на території зазначених районів Донецької обл. так званих «блок постів» для здійснення збройного опору Збройним Силам України й іншим військовим формуванням України) та має для цього відповідні матеріальні засоби (вогнепальну зброю (автомати), бойові припаси (патрони) та військову техніку.

Таким чином, у період часу не пізніше листопада 2017 року по вересень 2022 року ОСОБА_9 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької та Харківської обл., діючи умисно, з корисливих та ідеологічних мотивів, брав участь у терористичній організації «ДНР», забезпечуючи реалізацію цілей та завдань її силового блоку, а також в окупаційних діях на території сел. Великий Бурлук Куп`янського р-ну Харківської обл. та усвідомлював, що «батальйон охорони тилу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в/ч НОМЕР_1 , не відносяться до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про національну поліцію», Про державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими регламентовано створення та функціонування збройних формувань України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати вирок ІНФОРМАЦІЯ_4 від 24 липня 2024 року й закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю доказів винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 258-3, ч.2 ст.260 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд: у вироку не навів мотивів та не обґрунтувань, які письмові докази доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.260 КК України; не перевірив належність облікового запису в мережі Інтернет саме обвинуваченому; не врахував те, що: протоколи огляду інформації з Інтернет-ресурсів є недопустимими доказами з огляду на спосіб їх отримання, вилучення та долучення до матеріалів кримінального провадження органом досудового розслідування, того, що НСРД у цьому кримінальному провадженні не здійснювались, слідчим суддею дозвіл на тимчасовий доступ до матеріалів та документів не надавався, за наслідкам вжитих дій арешт не накладався; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 грудня 2022 року за участю свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є також недопустимими доказами, оскільки вказану слідчу дію проведено з порушенням вимог ст.228 КПК України, зафіксовані в названих протоколах відомості є показаннями свідків, наданими слідчому під час досудового розслідування; свідки повідомили, що при оформленні в лікарню паспорт, який посвідчує особу, не пред`являвся; факт повідомлення про підозру ОСОБА_9 в цьому кримінальному провадженні, його виклик для проведення слідчих дій, роз`яснення йому наслідків неприбуття за викликом слідчого викликає сумнів, оскільки не персоналізовано особу як обвинуваченого ОСОБА_9 ; матеріали справи не містять даних щодо направлення ОСОБА_9 повідомлень про виклик його як підозрюваного та отримання ним цих повідомлень, у зв`язку з чим, ОСОБА_9 не був належним чином повідомлений про підозру.

Згідно з Указом Президента України від 14 листопада 2014 року №875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (зі змінами), АТ«Укрпошта» надано інформацію щодо Переліку населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та АТ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » не пересилає пошту, до яких віднесено, в тому числі м. Сніжне Горлівського р-ну Донецької обл., де знаходиться останнє відоме місце проживання ОСОБА_9 : АДРЕСА_1 .

Повістки про виклик ОСОБА_9 до апеляційного суду були опубліковані в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження виданні «Урядовий кур`єр», і на офіційному веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Обвинувачений, будучи належним чином повідомленим про місце, дату й час апеляційного розгляду за правилами спеціального судового провадження, до апеляційного суду не з`явився, причини неявки в судове засідання не повідомив, клопотань/заяв, адресованих суду апеляційної інстанції, в кримінальному провадженні не подавав.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, позицію захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, вивчила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст.258-3 КК України - участі в терористичній організації; ч.2 ст.260 КК України - участі в діяльності не передбаченого законом збройного формування, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

За змістом примітки 2 до ст.260 КК України під збройними формуваннями слід розуміти воєнізовані групи, які незаконно мають на озброєнні придатну для використання вогнепальну, вибухову чи іншу зброю.

Створення терористичної організації, керівництво такою групою чи організацією, участь у такій групі чи організації, організаційне чи інше сприяння створенню або діяльності терористичної організації за своїм змістом збігаються з аналогічними діями щодо організованих груп та злочинних організацій.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.258-3 КК України, з-поміж іншого, виражається в діях, які полягають в участі в терористичній організації.

Окрім того, об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, становить участь у діяльності не передбачених законом збройних формувань.

Участь у злочинній організації (зокрема, в терористичній організації та в діяльності не передбаченого законом збройного формування) передбачає перебування в її складі. Особа стає учасником такої організації з моменту її утворення (якщо вона входить до кола осіб, з яких виникає організація) або ж відтоді, коли інші учасники дали згоду на прийняття її до вже існуючої організації. Участь у злочинній організації означає виконання в інтересах такої організації різноманітних дій, здійснення частини функцій організації. Учасник виконує дії в інтересах організації разом з іншими її учасниками чи самостійно, на його потенційне сприяння розраховують вся організація та окремі її члени. Він може виступати як виконавець окремих злочинів, планувати їх, здійснювати допоміжні дії, виконувати окремі доручення керівників організації.

Участь особи в не передбаченому законом збройному формуванні терористичної організації підлягає кваліфікації за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст.258-3 та 260 КК України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», ст.28 КК України терористична організація - це стійке об`єднання трьох і більше осіб, створене з метою здійснення терористичної діяльності, в межах якого здійснюється розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки та вчинення терористичних актів. Достатнім для визнання організації терористичною є те, що якщо хоча б один із її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність із відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

Терористична організація виділена як вид злочинної організації за спеціальною метою здійснення терористичної діяльності. Терористична діяльність - це діяльність, яка охоплює планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів, підбурювання: до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях, організацію незаконних збройних формувань, злочинних угрупувань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів так само як і участь у таких актах, вербування, озброєння, підготовку та використання терористів, пропаганду й поширення ідеології тероризму, фінансування та інше сприяння тероризму.

Діяльність «ЛНР» як терористичної організації підтверджується зверненнями Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , національних парламентів держав світу про визнання РФ державою-агресором, які затверджено постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року №129-VІІІ, заявою Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо вчинення злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами РФ та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», схваленою постановою Верховної Ради України від 04 лютого 2015 року №145-VIII, заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії РФ та подолання її наслідків», схваленою постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, у яких «ДНР» та «ЛНР» визнано терористичними організаціями.

Висновки суду про визнання «ДНР» терористичною організацією узгоджуються також із практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що на початку квітня 2014 року збройні угрупування почали захоплювати офіційні будівлі Донецької, Луганської обл. і заявляти про створення самопроголошених утворень, відомих як «ДНР» і «ЛНР». У відповідь 14 квітня 2014 року Уряд України, який розглядає такі збройні формування як терористичні організації, санкціонував застосування проти них збройних сил шляхом введення в правове поле поняття «антитерористична операція» (рішення від 25 липня 2017 року у справі «Хлєбік проти України»).

За Указом Президента України №64/2022 з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, який наразі продовжено.

У період часу з 24 лютого до 10 вересня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_9 була тимчасово окупована РФ, що закрпілено в Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженому наказом ІНФОРМАЦІЯ_10 №376 від 28 лютого 2025 року.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, свідок ОСОБА_11 (терапевт стаціонарного відділення ІНФОРМАЦІЯ_11 ) підтвердила те, що на момент окупації сел. Великий Бурлук Куп`янського р-ну Харківської обл. у період часу з 24 лютого до 10 вересня 2022 року до вказаної лікарні періодично доставлялися військовослужбовці РФ та «ДНР». Одним із них був ОСОБА_9 , який двічі лікувався, зокрема, у травні та вересні 2022 року, перебував у військовій формі з наліпкою триколора та георгіївської стрічки, постійно носив про собі пістолет і повідомляв, що давно воює у військах «ДНР». Із його поведінки в лікарні було зрозумілим, що він є командиром. Його відвідували особи у військовій формі, які також мали георгіївські стрічки, з автоматами.

Свідок ОСОБА_10 (лікар-невролог ІНФОРМАЦІЯ_11 ) підтвердила показання свідка ОСОБА_11 у тому, що під час окупації, двічі, а саме в травні та на початку вересня 2022 року до лікарні у військовій формі, характерній РФ, надійшов ОСОБА_9 та вона була його лікуючим лікарем. На формі він мав нашивку у формі георгіївської стрічки із символікою «Z», на бейсболці та рукаві - нашивки у вигляді прапору «ДНР», повідомляв, що приїхав з Донецької обл., другий раз при собі мав автомат.

Свідок же ОСОБА_12 (медична сестра ІНФОРМАЦІЯ_11 ) засвідчила те, що вона оформляла медичну документацію на ім`я ОСОБА_9 , який був у військовій формі РФ.

У ході пред`явлень особи для впізнання свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 впізнали ОСОБА_9 як особу, яка під час окупації двічі лікувалася в лікарні за місцем їх постійної роботи, що підтверджується протоколами вказаної слідчої дії від 14 грудня 2022 року з додатками (т.2 а.п.65-72).

Наведені вище докази об`єктивно відповідають змісту оригіналу медичної картки стаціонарного хворого №430 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якої він був госпіталізований до КНП « ІНФОРМАЦІЯ_12 », розташованого в сел. Великий Бурлук, 09 травня 2022 року та виписаний 20 травня 2022 року. Медична картка містить відомості про здійснення лікування обвинуваченого лікарем ОСОБА_10 16 березня 2023 року слідчим оглянуто наведену вище медичну документацію, що зафіксовано у відповідному протоколі огляду (т.2 а.п.94-110).

Аналогічні відомості щодо особи обвинуваченого підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 та витягів із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, зокрема, його прізвище, ім`я, по-батькові й те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_13 в м. Сніжне Донецької обл. (т.2 а.п.36-37, 48-53).

Аналізуючи викладену вище доказову базу, колегія суддів уважає, що вона узгоджується з даними протоколу огляду документів від 14 грудня 2022 року й технічного носія інформації, на якому міститься кримінальний аналіз соціальних сторінок, письмовими матеріалами цього кримінального аналізу від 07 грудня 2022 року, відповідно до яких було оглянуто й проаналізовано в соціальній мережі «Вконтакте» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_14 , обліковий запис обвинуваченого: « ОСОБА_13 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якому наявні посилання на фотознімки від 04, 05 та листопада 2017 року, 31 січня, 20 березня 2018 року, 06 квітня 2021 року, на яких зображений ОСОБА_9 та інші особи зі зброєю в руках, одягнуті в камуфльовану форму, на різних фонах, зокрема, на фоні літака з надписом «ДОСААФ РОССИЯ» та «Ан-2». На одній зі світлин обвинувачений тримав червоний прапор із надписом «Витязь» та зображенням автомату з кулаком.

Також у соціальній мережі «Вконтакте» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_15 виявлено ще один обліковий запис обвинуваченого: « ОСОБА_13 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якому маються посилання на фотознімки від 02, 11, 28 жовтня, 12, 25 та 27 листопада 2022 року, із зображенням ОСОБА_9 , який був одягнутий у військову форму із зображеннями на деяких нашивках прапора РФ та вовка, на кепці - символіки «Z», та тримав зброю. На деяких фотознімках біля нього перебували невідомі чоловіки у камуфляжній формі, тримаючи різну зброю. На двох знімках визначено геолокацію: вул. Кірова та Передовиків м. Єнакієве.

Із сайту « ІНФОРМАЦІЯ_16 » убачається зображення ОСОБА_9 на згаданих вище фотознімках у військові формі зі зброєю, в тому числі з іншими особами у військовій формі на фоні гвинтокрила та літака з надписом «ДОСААФ РОССИЯ», «Ан-2», а також під час тримання ним прапора із надписом «Витязь». ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , унесений у базу зазначеного сайту як такий, який є бойовиком незаконного військового формування, бандформування «Витязь», спецназу «ДНР», у військовому званні сержанта, проходив військову підготовку в РФ, вчиняє умисні дії проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства й міжнародного правопорядку (т.2 а.п.7-35, 58-62).

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що на вказаних вище фотознімках у мережі Інтернет розміщена, зокрема, та фотокартка, за якою свідки впізнали ОСОБА_9 .

Отже, сукупність наведених вище ознак свідчить про те, що ці соціальні сторінки є обліковими записами обвинуваченого, а тому доводи захисника про протилежне є необгрунтованими.

Таким чином, викладені вище докази є взаємоузгодженими та підтверджують зміст один одного, через це об`єктивних підстав не довіряти їм немає та місцевий суд правильно поклав їх до доказової бази при ухваленні вироку.

Доводи захисника на те, що протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 грудня 2022 року за участю свідків є недопустимими доказами з посиланням на те, що цю слідчу дію проведено з порушенням вимог ст.228 КПК України, а зафіксовані в названих протоколах відомості є показаннями свідків, наданими слідчому під час досудового розслідування, позбавлені підстав.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що в ході пред`явлень для впізнання свідки здійснили впізнання обвинуваченого за такою сукупністю ознак:

свідок ОСОБА_10 за ознаками носа, волосся, формою обличчя та іншими його загальними рисами ОСОБА_9 , вказавши, що неодноразово спілкувалась із ним особисто;

ОСОБА_11 за ознаками вух, носа, волосся та загальними рисами обличчя обвинуваченого, зазначивши, що спілкувалась із ним під час його лікування;

ОСОБА_12 за ознаками волосся, носа та загальними рисами обличчя ОСОБА_9 , наголосивши, що він два рази лікувався в лікарні.

Особи, які пред`являлись для впізнання, не мали між собою різких відмінностей у зовнішності, слідча дія з кожним свідком супроводжувалася участю двох понятих, якими підтверджено зміст протоколів пред`явлень для впізнання та правильність відображених у ньому даних своїми підписами без будь-яких доповнень і зауважень. Приписів ст.228 КПК України органом досудового розслідування було дотримано (т.2 а.п.65-72).

При цьому, фактичні дані вказаних протоколів із додатками судом першої інстанції були оцінені як самостійне джерело доказів, отриманих у ході слідчої дії, передбаченої ст.228 КПК України, що вказує на безпідставність тверджень захисника про недопустимість цих доказів з огляду на те, що вони містять показання свідків.

Отже, сукупність наведених вище ознак свідчить про чітку й належну ідентифікацію свідками саме особи ОСОБА_9 . Такий висновок підтверджується і тим, що в медичній картці його анкетні дані відповідають даним паспорту та витягів із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, через це посилання апелянта як на підставу для закриття кримінального провадження на те, що при оформленні в лікарню паспорт, який посвідчує особу, не пред`являвся, є необгрунтованими.

Позбавлені підстав і аргументи апеляційної скарги з приводу недопустимості протоколів огляду інформації з Інтернет-ресурсів.

Так, одними з основних доказів у категорії кримінальних проваджень за ст.ст.258-3, 260 КК України є електронні (цифрові) докази, до яких належать: матеріали фотозйомки, звуко-запису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані), що містяться у відкритих (інтернет; різноманітні засоби масової інформації; соціальні мережі) чи закритих мережах (приватні месенджери та Telegram-канали; особисте листування з використанням комп`ютерної техніки і мобільних телефонів, флешносії, карти пам`яті тощо).

За змістом ст.99 КПК України матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані щодо протиправних діянь окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог процесуального законодавства, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.

У цьому кримінальному провадженні під час досудового розслідування на підставі доручення оперативним підрозділом було проведено огляди й аналіз Інтернет-ресурсів, поміщено з них відповідні відомості шляхом завантаження у вигляді файлів на технічний носій інформації та виготовлено відповідні письмові матеріали. Затим слідчим долучено вказаний носій інформації з кримінальним аналізом до матеріалів кримінального провадження та детально оглянуто його, про що складено відповідний протокол (т.2 а.п.7-35, 58-62).

Оцінивши докази в кримінальному провадженні, апеляційний суд констатує, що дані, отримані за результатами огляду та аналізу Інтернет-ресурів, узгоджуються з іншими наведеними вище доказами та підтверджуються за своїм змістом ними.

При цьому, оскільки предметом огляду були облікові записи в соціальній мережі та відкритий веб-сайт із публікаціями щодо ОСОБА_9 , то проведення в такому випадку тимчасового доступу чи НСРД, накладення арешту на майно, про що йдеться в апеляційній скарзі, для формування доказової бази в цій частині не передбачається.

З огляду на викладене вище в сукупності, підстав для визнання доказів, пов`язаних зі здійсненням оглядів та аналізу Інтернет-ресурсів, не встановлено.

В апеляційній скарзі захисник також наводить доводи про те, що факт повідомлення про підозру ОСОБА_9 в цьому кримінальному провадженні, його виклик для проведення слідчих дій, роз`яснення йому наслідків неприбуття за викликом слідчого викликає сумнів, оскільки не персоналізовано особу як обвинуваченого ОСОБА_9 , а матеріали справи не містять даних щодо направлення йому повідомлень про виклик його як підозрюваного та отримання ним цих повідомлень, у зв`язку з чим, ОСОБА_9 не був належним чином повідомлений про підозру.

Однак такі доводи є неспроможними з огляду на наступне.

09 січня 2023 року слідчим ОСОБА_14 за погодженням із прокурором ОСОБА_15 складено письмове повідомлення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Сніжне Горлівського р-ну Донецької обл., зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому, про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.260 КК України (т.2 а.п.80-89). При цьому, в кримінальному провадженні наявні детальні й точні обєктивні дані щодо ідентифікації особи обвинуваченого.

Згідно з матеріалами справи останнім відомим місцем проживання обвинуваченого є: АДРЕСА_1 . Безпосереднє направлення стороною обвинувачення під час досудового розслідування повісток про виклик і письмового повідомлення про підозру за адресою його проживання було неможливим з огляду на те, що територія м. Сніжне Горлівського р-ну Донецької обл. є тимчасово окупованою РФ та пересилання пошти в зазначене місто не здійснюється (зокрема, на станом на момент повідомлення про підозру).

Інформацію щодо: повідомлення ОСОБА_9 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень; його викликів до ІНФОРМАЦІЯ_17 на 16, 17, 18 січня 2023 року о 10 годині 00 хвилин для вручення повідомлення про підозру та його допиту як підозрюваного; поважних причин і наслідків неприбуття за викликом, було розміщено в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - виданні «Урядовий кур`єр», і на офіційному веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_18 (т.2 а.п.90-91).

Таким чином, наведені захисником аргументи не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким (ч.1 ст.258-3 КК України) і тяжким (ч.2 ст.260 КК України) злочинами, їх суспільну небезпеку, обставини вчинення та наслідки, спрямованість проти громадської безпеки, особу обвинуваченого, який не судимий, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Урахувавши вказані вище обставини в сукупності, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства шляхом призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі з реальним відбуттям та із застосуванням конфіскації всього майна, що є власністю обвинуваченого.

Призначене ОСОБА_9 покарання в межах санкцій ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.260 КК України відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 70 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а вирок Машівського районного суду Полтавської області від 24 липня 2024 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4