Провадження № 11-кп/824/4097/2025 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

прокурора ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України.

Під час судового засідання прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжують існувати. Зазначає, що більш м`які запобіжні заходи не призведуть до належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 22 червня 2025 року включно, а розмір застави, визначений ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 19.03.2025 року, в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень, залишено без зміни.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого під вартою, визнав доведеним, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати. На переконання суду першої інстанції, існує ризик переховування, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості, а також ризик впливу на свідків, потерпілого та вчинити інше кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу та ухвалити нову, якою відмовити прокурору у розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги вважає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу пізніше строку, визначеного ст. 199 КПК України, та не вручив вказане клопотання обвинуваченому у строк, встановлений ч.2 ст. 184 КПК України.

Також посилається на недоведеність заявлених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зазначає, що обвинуваченому не має сенсу переховуватись від органів слідства, так як він розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання санкції у вигляді позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу, та ухвалити нову, якою відмовити прокурору у розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу йому вручено не було, чим порушено вимоги ч.2 ст. 184 КПК України.

Заслухавши доповідь судді,обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд першої інстанції, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 на час судового розгляду.

Твердження апеляційної скарги захисника про порушення прокурором процесуального строку на звернення до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою, передбаченого ч.1 ст.199 КПК України, не свідчать про порушення будь-яких прав обвинуваченого і не зменшують ризиків його можливої непроцесуальної поведінки.

Доказів на підтвердження доводів апеляційних скарг про недотримання прокурором вимог ч.2 ст. 184 КПК України стороною захисту не надано, відсутні вони і у матеріалах контрольного судового провадження, сформованого у відповідності до вимог ч.2 ст.422-1 КПК України.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що наявність ризиків, заявлених прокурором, не підтверджена доказами, є безпідставними, оскільки із судового рішення випливає, що судом першої інстанції надана належна оцінка обставинам, зазначеним у клопотанні прокурора, і вірно встановлена можливість існування ризиків, передбачених ст..177 КПК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, з визначенням альтернативного виду запобіжного заходу у виді застави, має забезпечити виконання обвинуваченому процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Судове рішення вимогам ст.370 КПК України відповідає.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: