Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/3946/22
Провадження № 1-кп/490/245/2025
У Х В А Л А

21 травня 2025 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

судді - ОСОБА_2

судді - ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4

за участі прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

його захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000620 про обвинувачення

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 - пунктом 1 частини 2 статті 115, частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

І……Наразі (21 травня 2025 року) через надмірне навантаження членів колегії суддів судове засідання призначене лише для вирішення питання про доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою; подальший судовий розгляд буде продовженим в узгоджені між сторонами дату та час.

ІІ……Прокурор просив про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою.

1. В обґрунтування послалась про те, що той обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя іншої людини та існують ризики того, що, перебуваючи на волі, він може переховуватись від суду та слідства та незаконно впливати на свідків.

2. Захисник просив про зміну обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою.

Він вказував, що з огляду на застосовану відносно обвинуваченого правову процедуру, обґрунтованість висунутої йому підозри є сумнівною.

Захисник також вказував, що запобігти вказаним прокурором ризикам цілком можливо шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема - шляхом застосування цілодобового домашнього арешту.

3. Обвинувачений у суді доводи свого захисника підтримав, в свою чергу просив змінити обраний відносно нього запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

І……На розгляд суду надійшов складений 22 вересня 2022 року старшим слідчим- криміналістом в особливо важливих справах Слідчого Управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_9 та у той же день затверджений прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_10 обвинувальний акт, у якому викладена версія обвинувачення щодо вчинення злочину ОСОБА_6 .

Зміст цього обвинувального акту може бути усвідомленим таким чином.

1.Як зазначив автор обвинувального акту:

ОСОБА_6 у невстановлений в ході проведення досудового розслідування час, маючи умисел на незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав у невстановленої особи (осіб)ручну осколкову гранату РГД-5, запал ручної гранати УЗРГМ-2 та патрони у загальній кількості 158 шт.

Вказані предмети ОСОБА_6 переніс до домоволодіння АДРЕСА_1 , в якій проживав та незаконно зберігав їх за вказаною адресою до 15.05.2022.

15.05.2022 о 02.15 ОСОБА_6 затримано поліцією, відповідно до вимог ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України, за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

15.05.2022 під час проведення огляду місця події в рамках вказаного кримінального правопорушення, у ОСОБА_6 за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено залишки, які утворились в результаті вибуху, вибухового пристрою - ручної осколкової гранати РГД-5 під час вчинення замаху на вбивство ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; запал до ручної гранати УЗРГМ-2 та патрони у загальній кількості 158 шт.

Встановлено, що предмети вилучені під час огляду місця події за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 38, є залишками, які утворились у результаті вибуху, вибухового пристрою промислового виготовлення військового призначення - ручної осколкової гранати РГД-5, яка належить до категорії "Бойові припаси" основного призначення. На поверхні наданих на дослідження предметах, а саме залишках ручної осколкової гранати РГД-5, виявлені сліди вибухової речовини - тротилу.

Встановлено, що предмет наданий на дослідження, який вилучений під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , є засобом підриву (детонування) - уніфікованим запалом ручних гранат модернізованимУЗРГМ-2 промислового виготовлення. Наданий на дослідження уніфікований запал ручних гранат модернізований УЗРГМ-2 придатний до (вибуху)ініціювання вибуху, споряджений комбінованою вибуховою речовиною (ініціюючою та бризантною): ТНРС + азид свинцю, масою 0,1+0,2 грами відповідно та тетрил масою 1,02 грама.

Встановлено, що 158 предметів наданих на експертизу, які вилучені під час огляду місця події за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 38, є боєприпасами - 7,62 мм, військовими патронами із кулею зі сталевим осердям (7,62 х 39 мм.). Виготовлені промисловим способом. На денцях гільз 158 (ста п`ятдесяти вісім) патронів, що надані на експертизу, наявні маркувальні позначення у вигляді написів "270 72" де 270 - код патронного заводу (луганський верстатобудівний завод), а "72" - останні дві цифри року виготовлення (1972), придатні до стрільби та можуть бути використані для стрільби із переробленої або виготовленої саморобним способом.

Вказані дії ОСОБА_6 органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України - як придбання, носіння, зберігання бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

2. Автор обвинувального акту також вказує про вчинення ОСОБА_6 ще одного злочину за таких обставин

14.05.2022 приблизно о 14:00 [він] зустрів поблизу магазину "Ромашка", розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 35а, раніше знайомого йому ОСОБА_11 та запросив останнього до себе додому, для вживання алкогольних напоїв. На що ОСОБА_11 надав свою згоду та вони разом направились за місцем мешкання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , де почали спільно вживати алкогольні напої.

Цього ж дня, приблизно о 21:00, ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого мешкання разом з ОСОБА_11 зателефонував своєму знайомому ОСОБА_12 та запросив до себе до дому, щоб спільно з ним вживати спиртні напої. На що, ОСОБА_12 погодився, та о 21:20 прибув за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

З 14.05.2022 21:21 по 15.05.2022 00:17 ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 разом вживали алкогольні напої, сидячі на подвір`ї будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у літній бесідці.

Під час спільного вживання алкогольних напоїв у ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник спір із ОСОБА_12 стосовно того, що той колись у нього брав у борг гроші та не повернув. Присутній при цьому ОСОБА_11 намагався заспокоїти ОСОБА_6 , але останній, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи спільно вживати алкогольні напої, все одне сперечався із ним із ОСОБА_12 та на зауваження не реагував, після чого, ОСОБА_11 приблизно о 00.10 год. 15.05.2022 повідомив, що він має намір йти додому.

У вказаний момент у ОСОБА_6 який перебував у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні до ОСОБА_12 та ОСОБА_11 виник злочинний умисел на їх умисне вбивство, тобто умисне заподіяння смерті двом особам.

Знаряддям вчинення кримінального правопорушення та заподіяння смерті ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . ОСОБА_6 вирішив обрати ручну осколкову гранату РГД-5, яку незаконно зберігав за місцем свого мешкання та яку рахував такою, що має відповідні уражаючі властивості внаслідок вибуху якої настане смерть ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Після цього, ОСОБА_6 сказав ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не йти та залишитись у бесідці і що він зараз повернеться, а сам, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на вчинення умисного вбивства двох осіб, направився до будинку, звідки взяв ручну осколкову гранату РГД-5, яку він, не маючи передбаченого законом дозволу, придбав та зберігав за місцем мешкання, яка відноситься до боєприпасів військового призначення і призначена для знищення живої сили противника, після чого, повернувся до бесідки у дворі де знаходились ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Далі о 00:17 15.05.2022, ОСОБА_6 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 та ОСОБА_12 шляхом застосування ручної осколкової гранати РГД-5, розуміючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді настання смерті двох осіб та бажаючи їх настання, демонстративно для ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показав ручну осколкову гранату РГД-5, вийняв з неї запобіжне кільце, привівши її у бойову готовність, та відразу після цього умисно поклав на стіл ближче до ОСОБА_11 , який побачивши це, зорієнтувався та відкинув гранату в сторону, після чого відбувся вибух.

В результаті злочинних дій ОСОБА_6 , внаслідок вибуху ручної осколкової гранати РГД-5 ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці злочину.

ОСОБА_11 було надано невідкладну медичну допомогу, що врятувало життя останньому та він залишився живим.

Таким чином, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вчинення умисного вбивства двох осіб, ОСОБА_6 виконав усі дії, які він вважав необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця, тобто настання смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_11 не помер.

Смерть ОСОБА_12 настала в результаті множинних уламкових поранень тулуба та кінцівок, у вигляді множинних ран по переднім поверхням тулуба та нижніх кінцівок, пошкоджень міжреберних м`язів справа, верхньої долі правої легені, навколосерцевої сорочки, правого вушка серця, дуги аорти, ушкодження нижнього краю верхньої долі лівої легені, уламкових переломів обох великогомілкових кісток, що супроводжувалося зовнішньою та внутрішньою кровотечею.

У ОСОБА_11 мають місце тілесні ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому правої великогомілкової кістки у верхній третині, численних непроникаючих поранень м`яких тканин передньої черевної стінки, грудної клітини, верхніх кінцівок, лівої гомілки та лівої стопи. По ступеню тяжкості відкритий уламковий перелом правої великогомілкової кістки у верхній третині відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя

Вказані дії ОСОБА_6 органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані:

-за частиною 2 статті 15 - пунктом 1 частини 2 статті 115 статті 263 Кримінального Кодексу України - як закінчений замах на умисне вбивство двох осіб, яке не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі;

-за частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України - як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті.

ІІ……В межах цього кримінального провадження 15 травня 2022 року ОСОБА_6 був затриманим за підозрою у вчиненні вбивства за обставин, що наразі викладені в обвинувальному акті.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_13 від? ? 17 травня 2022 року відносно ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Подальшими ухвалами слідчого судді цього ж суду ОСОБА_14 строк тримання ОСОБА_6 під вартою продовжувався неодноразово, востаннє ухвалою від 26 серпня 2022 року до 23 жовтня 2022 року включно.

Подальшими ухвалами Центрального районного суду міста Миколаєва строк тримання ОСОБА_6 під вартою продовжувався неодноразово, востаннє - ухвалою від 31 березня 2025 року до 30 травня 2025 року включно.

Обираючи такий запобіжний захід та продовжуючи строк його застосування, слідчі судді та суд виходили з наявності ризиків того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може вдатись до дій щодо переховування від слідства та суду, а також незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження.

ІІІ……Перебіг розгляду цього кримінального провадження у суді може бути визначений таким чином.

1. Судом завершене підготовче провадження.

2. Далі суд розпочав судовий розгляд.

2.1. Під час судового розгляду прокурор оголосив обвинувальний акт, та суд встановив особу обвинуваченого та з`ясував його ставлення до висунутого обвинувачення.

При цьому обвинувачений вказував, що свою вину в інкримінованих йому злочинах він не визнає.

2.2. Далі, суд встановив обсяг та порядок дослідження доказів.

Судом ухвалено досліджувати докази в таких обсягах та порядку:

-дослідити документи;

-допитати свідків;

-допитати потерпілу;

-допитати обвинуваченого.

3. Наразі суд перейшов до дослідження документів.

3.1. Зокрема, суд дослідив документи, що характеризують застосовану відносно обвинуваченого правову процедуру, а також документи, зокрема електронні - отримані органами досудового розслідування під час огляду місця події.

3.2. Під час судового засідання 27 березня 2025 року суд дослідив електронні документи, на яких перебіг цієї слідчої дії є зафіксованим за допомогою камер зовнішнього відеоспостереження, що здійснюють безперервне фіксування подій в районі місця вчинення стверджуваного злочину.

4. Після дослідження вказаних документів захисник заявив клопотання про визнання результатів огляду місця події недопустимими доказами.

Проте, з огляду на те, що 27 березня 2025 року судове засідання тривало до завершення часу, протягом якого можливо було забезпечити участь обвинуваченого у судовому засіданні, завершити розгляд цього клопотання не видалось за можливе.

Наразі ж (21 травня 2025 року) суд позбавлений можливості ефективно закінчити розгляд вказаного клопотання через брак процесуального часу.

IV……Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ), від 26 липня 2023 року № 451/2023 (затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ), від 06 листопада 2023 року № 734/2023 (затвердженим Законом України від 07 листопада 2023 року № 3429-IX), від 05 лютого 2024 року № 49/2024 (затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ), від 23 липня 2024 року № 469/2024 (затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ), від 28 жовтня 2024 року (затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-ІХ), від 14 січня 2025 року № 26/2025 (затвердженим Законом України від 15 січня 2025 року № 4220-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-IX) / з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

Щодо подальшого руху кримінального провадження

1. Відповідно до частини 6 статті 9 Кримінального Процесуального Кодексу України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, суд, керуючись загальними засадами кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, застосовує, зокрема, процесуальний закон, що регулює аналогічні правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду сформулювала правову позицію щодо визначення подібності правовідносин, визначивши, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). /пункт 32 постанови від 27.03.2018 року у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 року у справі № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 року у справі № 910/24257/16.

2. Відповідно до статті 240 Цивільного Процесуального Кодексу України

…

Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

/частина 2/

…

Якщо в судовому засіданні було оголошено перерву, провадження у справі після її закінчення продовжується зі стадії, на якій було оголошено перерву.

/частина 6/

Щодо суті питання про доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою

1. Відповідно до статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

2. Відповідно до частини 1 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Зі змісту статті 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" сутність цього запобіжного заходу полягає у триманні осіб у встановлених для цього місцях, які забезпечують їх ізоляцію, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону.

3. Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

3.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

3.2. У рішенні від 19 березня 2024 року у справі «Parildak v. Turkey»1 Європейський Суд з Прав Людини, ґрунтуючись на своїй попередній практиці, виснував таке

Стаття 5 Конвенції гарантує фундаментальне право на свободу та безпеку. Це право має велике значення в «демократичному суспільстві» за духом Конвенції.

Кожен має право на захист цього права, тобто не бути та не залишатись позбавленим свободи інакше, як відповідно до вимог пункту 1 статті 5. Перелік виключень, наведений у пункті 1 статті 5, є виключним та лише його вузьке тлумачення відповідає меті та завданням цього положення, гарантуючи, що ніхто не буде свавільно позбавленим волі.

Підпункт (с) пункту 1 статті 5 не вимагає, щоб слідчі органи зібрали достатні докази для висунення обвинувачення ані під час арешту, ані під час утримання під вартою в поліції. Метою допиту при затриманні відповідно до цього пункту є завершення розслідування шляхом підтвердження чи виключення конкретних підозр, що обґрунтовували арешт. отже, факти що є підставами для підозри, не мають бути того ж рівня, що ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку та навіть для висунення обвинувачення

Менше з тим, «правдоподібність» підозр, якими має бути обґрунтований арешт, являє собою суттєвий елемент захисту, передбачений статтею 5 § 1 (с) Конвенції від свавільного позбавлення волі. Ось чому самої по собі «добросовісної» підозри недостатньо.

Слова «правдоподібні підстави» означають, що повинні існувати факти чи інформація, здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити правопорушення. Те, що є «правдоподібним», залежить від сукупності обставин. … Таким чином, уряд-відповідач зобов`язаний повідомити Суду принаймні певні факти чи інформацію, здатну переконати його в тому, що існували вірогідні підстави підозрювати заарештовану особу у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін «правдоподібність» також стосується порогу, якого має досягти підозра, щоби переконати об`єктивного спостерігача в правдоподібності звинувачень. Як правило, проблеми в цій сфері виникають на рівні фактів. Додатково до фактичного аспекту існування «імовірних підстав для підозри» у значенні статті 5 § 1 c) вимагає, щоб факти, на які посилаються, могли обґрунтовано вважатися такими, що підпадають під дію одного з розділів Кримінального кодексу, який стосується кримінальної поведінки. Таким чином, вочевидь не може бути «розумної підозри», якщо дії або факти, висунуті затриманому, не утворювали складу злочину в момент їх вчинення.

/пункти 55 62/

3.3. У пункті 48 рішення у справі "Чеботарь проти Молдови" Європейський Суд з Прав Людини зазначив таке.

"Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання

При цьому у тому ж пункті Суд, посилаючись на свою прецеденту практику зазначає, що самого факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Словосполучення "обґрунтована підозра" означає наявність фактів або інформації, що здатні переконати об`єктивного спостерігача, що особо, можливо, вчинила злочин.

3.4. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

3.5. Європейський Суд з Прав Людини у своїй практиці обґрунтував підхід, відповідно до якого тримання особи під домашнім арештом, так само, як й триманні її під вартою, є позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції /див., окрім іншого, рішення у справах "Гуццарді проти Італії" (пункти 92 - 95); "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 103 - 110); "Корбан проти України (пункти 138 - 139) та інші/.

При цьому Європейський Суд з Прав Людини зазначає, що в більшості випадків домашній арешт передбачає меншу кількість обмежень та менший ступінь страждань та незручностей для затриманого, ніж звичайне ув`язнення у відповідній установі. Але цю обставину Європейський Суд з Прав Людини пов`язує з особливостями режиму, але - не з сутністю становища ув`язненого. /див., окрім іншого, рішення у справі "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 111 - 114); "Корбан проти України (пункти 138 - 139)/

3.6 Відповідно до статті 2 Конвенції право кожного на життя охороняється законом та нікого не може бути умисно позбавлено життя.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Андронікоу та Константіноу проти Кіпру", передбачене статтею 2 Конвенції право на життя «... є одним з найбільш фундаментальних положень Конвенції і охороняє одну з основних цінностей демократичного суспільства».

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини перше речення статті 2 Конвенції зобов`язує державу не тільки утримуватись від умисного або незаконного позбавлення життя, але також вживати відповідних заходів для захисту життя тих, хто знаходиться під її юрисдикцією. Обов`язок захищати право на життя за статтею 2 Конвенції визначається у поєднанні з загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, яка зобов`язує «гарантування кожному, хто перебуває під [її] юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування, коли особу вбито в результаті використання сили (див. mutatis mutandis рішення від 19 лютого 1998 року у справі «Kaya v. Turkey», 1998-I, п. 105). Головна мета такого розслідування полягає у забезпеченні ефективного виконання національних законів, які захищають право на життя.

Для того, щоб розслідування стверджуваного незаконного вбивства було ефективним воно має бути здатне привести до встановлення обставин смерті людини та встановлення і покарання відповідальних осіб

Прогалини ж у розслідуванні, які підривають його здатність встановити причину смерті або відповідальних осіб, чи то прямих виконавців створюють ризик недодержання такого стандарту.

/див. рішення Європейського суду з прав людини у справах

«Муравська проти України» «Гонгадзе проти України», «Шевченко проти України», "Меркулова проти України" та інші/

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався.

Щодо подальшого руху кримінального провадження

1. Наразі подальше ефективне здійснення кримінального провадження відносно ОСОБА_6 не є можливим.

Відносини, що виникли в зв`язку із таким, та ті, що врегульовані у статті 240 Цивільного Процесуального Кодексу України, є повністю подібними, адже мають тотожні суб`єктний склад учасників відносин, об`єкт та предмет правового регулювання, а також умов застосування правових норм.

Таке доводить, що за обставин, що склались в межах цього кримінального провадження, у судовому засіданні слід оголосити перерву.

2. Далі, суд має визначити дату та час наступного судового засідання.

З урахуванням навантаження суду та сторін у справі, суд вважає за необхідне оголосити перерву до 16 червня 2025 року до 15:00 години.

Стосовно наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину обвинуваченим.

1. Оскільки по справі лише здійснюється судовий розгляд, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, що йому інкримінується на даній стадії судового розгляду не перевіряється, а встановлення його вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

Метою ж застосування відносно нього запобіжного заходу (зокрема - у вигляді тримання під вартою) наразі є забезпечення можливості подальшого розслідування кримінальної справи, яке /подальше розслідування/ повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

2. Стосовно позиції обвинуваченого суд відзначає таке.

2.1. Обвинувачений, заперечуючи свою винуватість в інкримінованому йому злочині, оспорює не факти, викладені в обвинувальному акті, але - лише правову оцінку таких фактів.

В той же час, викладені в обвинувальному акті факти оцінки, що була наданою органом досудового розслідування та публічним обвинуваченням, не виключають.

2.2. До того ж, матеріали кримінального провадження не містять відомостей, здатних поставити під сумнів «правдоподібність» версії обвинувачення щодо вчинення вказаного в обвинувальному акті злочину.

Отже, висунута ОСОБА_6 «підозра» для мети вирішення питання про обрання запобіжного заходу є «правдоподібною».

Стосовно наявності передбачених законом ризиків.

1. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

Наявність цього ризику наразі випливає з того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя людини за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічного позбавлення волі а строк його перебування під вартою наразі не є домірним покаранню, що загрожує йому у разі визнання його винним за вироком суду.

Отже, актуальність цього ризику на цій стадії кримінального провадження суд вважає доведеною.

2. Прокурор посилається на наявність ризику впливу обвинуваченого на свідка.

Та наявність цього ризику узгоджується із наявністю ризику втечі, адже обидві ці ризики мають одну й ту ж спонуку - уникнення кримінальної відповідальності.

Отже, актуальність цього ризику на цій стадії кримінального провадження суд вважає доведеною.

Стосовно можливості запобігти цим ризикам шляхом обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

1. Вирішуючи питання про можливість запобігти встановленим судом ризикам шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, суд виходе з сутності таких ризиків.

З огляду на таке суд відзначає, що встановленому судом ризику ухилення обвинуваченого від суду об`єктивно неможливо запобігти інакше, ніж шляхом застосування адекватних засобів його утримання.

2. З огляду на таке суд відзначає, що такий запобіжний захід, як особисте зобов`язання, застосування жодних заходів задля утримання особи не передбачає.

За такого цей запобіжний захід, як такий, що в цьому випадку не відповідає сутності встановленого судом ризику та меті його застосування у цьому випадку, до ОСОБА_6 не може бути застосованим.

3. Такий запобіжний захід, як особиста порука, наразі не може бути застосованим через відсутність в ОСОБА_6 поручителя.

4. Такий запобіжний захід, як застава, в цьому випадку також не може бути застосованим.

Так, такий запобіжний захід дійсно передбачає певні засоби утримування особи, але лише у випадку вчинення корисливих злочинів (адже у випадку вчинення таких злочинів доведеним є те, що особа корегує свою поведінку головним чином з огляду на корисливий мотив).

В цьому ж випадку жодних відомостей про те, що мотивом дій обвинуваченого є користь, матеріали кримінального провадження не містять.

5. Стосовно ж можливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд відзначає таке.

5.1. Наразі строк тримання обвинуваченого в умовах обмеження свободи становить 03 роки 00 місяців 06 днів.

Такого строку, з огляду на сутність висунутої ОСОБА_6 підозри, вочевидь недостатньо для вирішення питання про те, чи є поведінка обвинуваченого такою, що дозволяє пом`якшити режим обмеження його свободи.

5.2. До того ж, наразі відомості про те, що вказане обвинуваченим приміщення (будинок АДРЕСА_1 ) дійсно може бути використаним для постійного проживання обвинуваченого наразі матеріали кримінального провадження не містять.

Отже, цей запобіжний захід на теперішні час також не може бути застосованим.

6. Наведене у сукупності доводить, що на теперішній час до ОСОБА_6 може бути застосований лише один запобіжний захід тримання під вартою.

Стосовно можливості застосування цього запобіжного заходу суд додатково зазначає, що в цьому випадку публічний інтерес полягає ні в чому іншому, як у захисті громадян та суспільства від свавільних дій щодо позбавлення життя.

При цьому, як зазначається у процитованих вище рішеннях Європейського суду з прав людини, здійснення такого захисту утворює фундамент демократичного суспільства, відсутність такого захисту позбавляє можливості для існування саме такого суспільства.

За такого саме тримання ОСОБА_6 під вартою відповідає вимогам суспільного інтересу, а його звільнення є цілком здатним порушити публічний порядок, який наразі дійсно перебуває під загрозою.

За такого підстави для зміни обраного відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наразі є відсутніми.

Отже, клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.У судовому засіданні з розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого передбаченого частиною 2 статті 15 - пунктом 1 частини 2 статті 115, частиною 1 статті 115, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України - оголосити перерву до 16 червня 2025 року до 15:00 години.

2.Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 до 20 липня 2025 року включно

3.У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала в частині продовження строку тримання обвинуваченого під вартою може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів, в решті ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя = ОСОБА_15 =

Суддя = ОСОБА_16 =

Суддя = ОСОБА_17 =

1 -https://hudoc.echr.coe.int/eng#%22sort%22:[%22kpdate%20Descending%22],%22itemid%22:[%22001-231602%22]\