Номер провадження: 11-сс/813/1592/25
Справа № 523/9401/25 1-кс/523/4890/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2025 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , проаналізувавши апеляційну скаргу заявника ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 01.08.2025, якою було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні його потерпілим в межах к/п №0000001 від 03.01.2024 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України

установив:

Зазначеною ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого другого СВ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 25.06.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в межах к/п №0000001 від 03.01.2024 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Згодом, 06.08.2025 заявник ОСОБА_3 через канцелярію апеляційного суду подав на зазначене вище судове рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та невмотивованість, просить ухвалу слідчого судді скасувати та призначити новий розгляд скарги в суді 1-ої інстанції, іншим слідчим суддею.

Дослідивши апеляційну скаргу заявника ОСОБА_3 , доходжу висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження за нею з наступних підстав.

Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених КПК України.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006, заява №23436/03, право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (п. 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985, п. 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13.02.2001).

Частинами 1 та 2 ст. 309 КПК України визначений вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають апеляційному оскарженню під час досудового розслідування.

Зокрема, ч. 2 ст. 309 КПК України встановлено, що під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Натомість, ч. 3 ст. 309 КПК України визначено, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Вищезазначені норми кримінального процесуального закону не передбачають можливості оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Статтею 422 КПК України передбачений порядок перевірки ухвал слідчого судді, однак в зазначеній нормі закону не передбачені дії апеляційного суду, щодо апеляційних скарг на ухвали слідчого судді, що не підлягають оскарженню.

При цьому, на думку судді-доповідача, в подібних випадках слід керуватися положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України, відповідно до якої у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього кодексу.

Враховуючи те, що в своїй апеляційній скарзі заявник ОСОБА_3 оскаржує ухвалу слідчого судді, на яку, згідно із законом, не може бути подана апеляційна скарга, вважаю, що до неї необхідно застосувати загальне правило, передбачене ч. 4 ст. 399 КПК України, а саме відмовити у відкритті апеляційного провадження та повернути особі, яка її подала разом із доданими матеріалами.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 309, 392, 399, 419, 422, 532 КПК України, суддя-доповідач

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 01.08.2025, якою було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого другого СВ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 25.06.2025, про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в межах к/п №0000001 від 03.01.2024 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати заявнику ОСОБА_3 разом із апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили до Верховного суду.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2