Провадження №1-кс/523/3872/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацію у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000034 від 04.06.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До провадження Пересипського районного суду надійшло клопотання слідчого про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000034 від 04.06.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України.

З клопотання встановлено, що слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000034 від 04.06.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України, за фактом неправомірних дій інспектора прикордонної служби 2 категорії - начальника групи переносних зенітно - ракетних комплексів зенітно - ракетного відділення прикордонно зенітно ракетної- артилерійської застави прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , який діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 та іншими, невстановленими на даний час, особами, організували схему незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України поза межами пунктів пропуску, за грошову винагороду у розмірі 6000 доларів США.

Досудовим розслідуванням установлено, що наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ № 131-ОС від 21.02.2025 ОСОБА_5 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - начальника групи переносних зенітно - ракетних комплексів зенітно - ракетного відділення прикордонно зенітно ракетної- артилерійської застави прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено, що 23.05.2025 близько 12:00 ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 зустрів раніше знайомого йому ОСОБА_7 .

У ході спілкування, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_7 , що наразі служить прикордонником, після чого ОСОБА_7 , вирішив проконсультуватись у ОСОБА_5 щодо можливого виїзду за кордон законним способом, так як давно хотів виїхати до Європи задля пошуку роботи. Після чого, ОСОБА_5 повідомив, що є варіант виїзду за кордон та сказав очікувати його дзвінка, в ході якого він повідомить деталі.

У подальшому, у невстановленому місці та час, але не пізніше 24.05.2025, після зустрічі із ОСОБА_7 , у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на організацію незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України, поза пунктами пропуску, за грошову винагороду. Після чого, ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , яка є його матір`ю, з метою отримання додаткового заробітку, вирішили організувати незаконне переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України поза пунктом пропуску.

Далі, 24.05.2025 близько 19:00 ОСОБА_5 , виконуючи злочинний план направлений на організацію незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 , зателефонував ОСОБА_7 з номеру НОМЕР_2 на мобільний додаток WhatsApp за номером НОМЕР_3 та повідомив про варіант виїзду за кордон за грошову винагороду 5000 доларів США, вказавши очікувати дзвінка від жінки, як у подальшому встановлено ОСОБА_6 .

Цього ж дня, через декілька хвилин на мобільний телефон ОСОБА_7 з номеру телефону НОМЕР_4 зателефонувала ОСОБА_6 , яка у ході розмови повідомила ОСОБА_7 , що єдиним способом виїзду за кордон є його незаконний перетин поза межами пунктів пропуску, за трьома напрямками в сторону Румунії, Молдови чи Білорусії, а його доставку до відповідного місця перетину буде здійснювати її довірена особа, імені якої не назвала. Після чого, ОСОБА_6 зауважила, що у разі надання ОСОБА_7 згоди на озвучений спосіб перетину, він має повідомити ОСОБА_5 , про прийняте рішення, а в подальшому передати йому грошові кошти в ході особистої зустрічі.

ОСОБА_7 розуміючи протиправність таких дій звернувся з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів та в подальшому діяв у співпраці з правоохоронними органами. Далі, 14.06.2025 близько 10:00 ОСОБА_7 , діючи під контролем правоохоронних органів, зателефонував ОСОБА_5 та повідомив, що погоджується на вказані умови.

Того ж дня, близько 11:00 у ході зустрічі між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Перемоги, 2а, останній, виконуючи злочинний план направлений на організацію незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 , підтвердив раніше озвучений спосіб щодо незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску, наголосивши про необхідність спочатку надання йому 1000 доларів США, а решту суми потім, після вдалого перетину.

Під час зустрічі, ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_6 , увімкнувши на мобільному телефоні гучномовець, яка повідомила ОСОБА_7 про можливість його переправлення в сторону Республіку Молдови у вівторок, тобто 17.06.2025, та повідомила, що грошову винагороду у розмірі 6000 доларів США він має передати ОСОБА_5 17.06.2025.

Крім того в ході вказаної розмови ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_7 спосіб перетину кордону, приблизне місце перетину державного кордону, а також зазначила, що до кордону його підвезе її довірена особа, яка наразі не встановлена, на транспортному засобі.

Далі, 16.06.2025 о 15:55 ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_5 та повідомив про готовність перетину кордону 17.06.2025, після чого ОСОБА_5 вказав на необхідність зателефонувати ОСОБА_6 для узгодження всіх подальших дій.

Цього ж дня, о 16:00 ОСОБА_7 на виконання вказівок ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_6 , яка у ході розмови підтвердила можливість перетину кордону 17.06.2025 та повідомила про необхідність передачі грошової винагороди у розмірі 6000 доларів США у ході особистої зустрічі.

Далі, 17.06.2025 о 14:00 у ході зустрічі між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Садова, 2а, останній, діючи з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 , одержав від ОСОБА_7 першу частину грошової винагороди у сумі 1000 доларів США (що відповідно до курсу НБУ станом на 17.06.2025 становить 41530 грн.) за організацію незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України поза пунктами пропуску, після чого вказав очікувати на прибуття до місця зустрічі ОСОБА_6 .

Цього ж дня, о 14:30 ОСОБА_6 прибула на місце зустрічі за вищевказаною адресою, та повідомила ОСОБА_7 порядок та спосіб перетину державного кордону України поза пунктами пропуску. Після чого, ОСОБА_6 діючи з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , одержала другу частину грошової винагороди у розмірі 5000 доларів США (що відповідно до курсу НБУ станом на 17.06.2025 становить 207650 грн.), за організацію незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України поза пунктами пропуску.

Далі, 17.06.2025 о 14:55 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 викрито у вчиненні злочину працівниками правоохоронних органів та затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Під час досудового розслідування встановлено обставини, які прямо вказують на вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення за якими останнім 17.06.2025 пред`явлено обґрунтовану підозру у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за кваліфікуючими ознаками: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

У ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження 17.06.2025 проведено ряд слідчих дій.

Так, 17.06.2025 в період часу з 15 год. 50 хв. до 16 год. 40 хв. слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_3 , у порядку ст. 208 КПК України, затримано ОСОБА_5 , який добровільно видав предмети схожі на долари США, номіналом по 100 доларів США, у загальній кількості 10 купюр із серійними номерами HE42055787D, CL01689380B, AB49942030R, HB98004266B, AB06765053P, BK12324272A, BI23957148A, HA83730262A, CJ14675762A, KF42745926C, які поміщено в сейф-пакет B 1018307 та опечатано.

Документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Слідчим 17.06.2025 у ході затримання вилучено грошові кошти, які виділялись УСБУ в Одеській області та згідно з протоколом огляду та вручення грошових коштів вручались заявнику, з метою документування протравних дій підозрюваних.

Детальний перелік вилученого майна та опис проведених дій зазначено в протоколі затримання ОСОБА_5 від 17.06.2025.

Слідчий обґрунтовує клопотання, тим що накладення арешту на вилучені в ході затримання речі та предмети, є необхідним, з метою подальшого їх детального огляду та призначення відповідних експертних досліджень, так як на них містяться відомості щодо обставин що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, слідчим прийнято рішення про визнання вищевказаних речей та предметів речовими доказами у кримінальному провадженні, як такі що містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Підставою арешту є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказані речі є речовими доказами у кримінальному провадженні та незастосування заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення, псування, відчуження майна.

Метою накладення арешту згідно ч. 2 ст. 170 КПК України на вищевказані речі є збереження речових доказів якими вони є, та мають суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та їх арешт потрібен для позбавлення власників/володільців можливості знищити, перетворити або здійснити інші дії направленні на унеможливлення проведення об`єктивного розслідування.

У зв`язку з вищевикладеним, в даному випадку наявна підстава арешту зазначеного у клопотанні майна, а саме: збереження речових доказів.

На підставі викладеного, з метою забезпечення збереження речових доказів, які можуть бути використані для встановлення об`єктивної істини у вказаному кримінальному провадження необхідно накласти арешт на вищевказане майно, слідчий за погодженням прокурора звернувся з відповідним клопотанням до слідчого судді.

У судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій також зазначив, що клопотання підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи, дійшов наступного.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також недоторканості права власності, відповідно до якої позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 131 ч. 2 п. 7 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

За вимогами ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно п.1 ч.2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані, як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди. Зазначені предмети та речі мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

На підставі ч. 2 вищевказаної норми, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1.підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2.призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3.є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4.одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Разом із тим, статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Як зазначено у клопотанні, зазначені речі, предмети та документи мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що у разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що речі, вказані у клопотанні відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому на думку суду, є достатньо підстав вважати, що вилучене майно в ході затримання у порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 , за адресою: Одеська обл., м. Кілія, вул. Садова, 2а, має доказове значення у кримінальному провадженні та на нього необхідно накласти арешт з метою забезпечення його збереження.

Крім того, вилучені речі відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України вважаються тимчасово вилученим майном та постановою слідчого від 17.06.2025 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищезазначені обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 32, 98, 110, 131, 132, 167, 170-175, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацію у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000034 від 04.06.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження на речі та предмети вилучені 17.06.2025 в ході затримання у порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Садова, 2а, а саме:

- предмети схожі на долари США, номіналом по 100 доларів США, у загальній кількості 10 купюр із серійними номерами HE42055787D, CL01689380B, AB49942030R, HB98004266B, AB06765053P, BK12324272A, BI23957148A, HA83730262A, CJ14675762A, KF42745926C, які поміщено в сейф-пакет B 1018307 та опечатано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1