15.05.2025 Справа № 940/1258/24
Провадження по справі № 1-кп/940/55/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 (в режимі

відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Тетієві матеріали кримінального провадження № 0000407 від 11.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

На розгляді у Тетіївському районному суді Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 30.09.2024 у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи належно повідомленим про дату, час та місце розгляду кримінального провадження, у підготовчі судові засіданні, призначені на 06.11.2024, 12.12.2024, 20.01.2025 та 27.02.2025 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 27.02.2025 застосовано привід до обвинуваченого ОСОБА_4 .

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 19.03.2025 надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 07.04.2025 обвинуваченого ОСОБА_4 оголошено в розшук.

Згідно з протоколом затримання від 14.05.2025, обвинувачений ОСОБА_4 був затриманий 14.05.2025.

15.05.2025 обвинуваченого ОСОБА_4 доставлено до Тетіївського районного суду Київської області для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 15.05.2025 судове провадження у кримінальному провадженні відновлено.

У підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов наступного.

Кримінальне провадження за підсудністю підлягає розгляду Тетіївським районним судом Київської області.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України.

Підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України не встановлено.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні.

Визначено склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді кримінального провадження.

Водночас, у підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав подане раніше клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у тому, що будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на вказаній посаді і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентують проходження ним служби, у порушення вказаних вимог законодавства, бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, та без поважних причин, в умовах воєнного стану, у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час, однак не пізніше 12.00 год 17.06.2023, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 та проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього по даний час.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення, вчинення якого ставиться ОСОБА_4 у провину - ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

На переконання прокурора, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: матеріалами з військової частини НОМЕР_1 щодо самовільного залишення військової частини, протоколами допитів, як свідків військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , протоколами допитів, як свідків близьких родичів обвинуваченого та іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України,прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, ухилявся від прибуття до суду та місце перебування якого тривалий час було не відоме.

За таких обставин, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховування від суду, прокурор просить застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили застосувати запобіжний захід до обвинуваченого у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Суд, дослідивши доводи, наведені прокурором в обґрунтування застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши думку обвинуваченого та його захисника, оцінивши всі обставини відповідно до вимог статей 177-178 КПК України стосовно особи обвинуваченого, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За змістом ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З приводу обґрунтованості обвинувачення суд зазначає, що на даній стадії кримінального провадження, коли обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 скерований до суду та на теперішній час здійснюється підготовче судове провадження, висунуте ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення не є вочевидь необґрунтованим. Водночас, суд на цій стадії розгляду кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Розглядаючи питання наявності ризиків, суд враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Оцінюючи ризик переховування обвинуваченого від суду, на який посилається прокурор, суд погоджується з доводами останнього про наявність вказаного ризику.

Вказана позиція суду ґрунтується на обвинуваченні ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, що відповідно до приписів кримінального законодавства України є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Водночас тяжкість покарання не визначається як обов`язкова підстава для застосування запобіжного заходу. При цьому суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Одночасно суд бере до уваги, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, перебуває у провадженні суду з 26.09.2024, однак підготовчі судові засідання не були проведені у зв`язку з неявкою обвинуваченого до суду, при цьому про причини своєї неявки обвинувачений жодного разу не повідомив, ухвала про його привід не виконана у зв`язку з його відсутністю за місцем проживання. Наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 тривалий час умисно ухилявся від прибуття до суду, його місце перебування було не відоме, що унеможливлювало розгляд кримінального провадження, у зв`язку з чим обвинувачений був оголошений в розшук та надано дозвіл на його затримання для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, у підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що знав про направлення обвинувального акта до суду і навмисно нікому не повідомив про своє місце перебування.

За таких обставин, на теперішній час не встановлено, що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та не нівелює існуючий ризик.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Одночасно суд враховує обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні за ч. 5 ст. 407 КК України, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не має міцних соціальних зв`язків.

Суд також бере до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою.

Крім того, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Санкція ч. 5 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Отже, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, обвинувачений ОСОБА_4 є особою, до якої може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Поряд з наведеним, суд вважає за необхідне зазначити про неможливість застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, з огляду на положення Закону України № 2531-IX від 16.08.2022 «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо обрання запобіжного заходу до військовослужбовців, які вчинили військові злочини під час дії воєнного стану».

Так, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Отже, з огляду на викладене та доведеність прокурором наявності підстав вважати, що на час розгляду клопотання наявний ризик вчинення дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, та оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Водночас, будь-яких обставин, які би свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом не встановлено та не доведено обвинуваченим.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Відтак, зважаючи на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки, суд не визначає розмір застави.

Крім того, суд зауважує, що будь-який інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою з огляду на наявність високого ступеню ризику переховуватися від суду, не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_4 .

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки цей запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 та не зможе запобігти встановленому ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 316 КПК України після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Керуючись статтями 2, 27, 31, 177, 178, 183, 194, 314- 316 КПК України, суд

постановив:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на 14 годину 00 хвилин 22 травня 2025 року в приміщенні Тетіївського районного суду Київської області.

Кримінальне провадження розглядати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тетіївського районного суду Київської області.

Клопотання прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю с. Денихівка Тетіївського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 12 липня 2025 року включно без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту - відмовити.

Викликати для участі в судовому засіданні прокурора, захисника обвинуваченого, доставити конвоєм обвинуваченого.

Визначити строк дії ухвали в частині обрання запобіжного заходу - до 12 липня 2025 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду буде виготовлено та оголошено о 14 год 15 хв. 19 травня 2025 року.

Суддя ОСОБА_6