Справа №:755/5967/25
Провадження №: 1-о/755/8/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" квітня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі

головуючого - судді ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

вивчивши заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 27 вересня 2001 року за нововиявленими обставинами, -

УСТАНОВИВ:

14 квітня 2025 року до Дніпровського районного суду надійшла заява засудженого ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 27 вересня 2001 року.

Відповідно до ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду визначено склад колегії суддів та передано у провадження - 15.04.2025 року.

Суд, перевіривши виконання вимог ст. 459-464 КПК України за заявою засудженого, приходить до наступного.

Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульований главою 34 КПК.

Частиною 1 статті 459 КПК встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 3 частини 2 ст. 462 КПК України передбачено, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначається судове рішення, про перегляд якого за нововиявленими або виключними обставинами подається заява.

Згідно вказаних вимог, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 462 КПК засуджений ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами саме ухвали Верховного Суду України від 27.09.2001 року.

Згідно з ч. 1 ст. 463 КПК, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.

У ч. 4 ст. 33 КПК зазначається, що кримінальне провадження за нововиявленими обставинами здійснюється судом, який ухвалив рішення, що переглядається.

Одним із принципів побудови судоустрою України є інстанційність, в рамках якої систему судоустрою складають місцеві суди, апеляційні суди, Верховний Суд (частини 1, 3 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») та судова система в Україні організована таким чином, щоб забезпечити право на перегляд судом вищої інстанції рішення суду нижчої інстанції (а не навпаки) під час судових проваджень з перегляду судових рішень (принцип інстанційності).

Згідно з цим підходом, КПК 1960 року та чинний КПК не передбачали і не передбачають можливість перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами судом нижчої інстанції.

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 3 КПК Верховний Суд є судом касаційної інстанції. Натомість судом апеляційної інстанції є відповідний апеляційний суд, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться суд першої інстанції, що ухвалив оскаржуване судове рішення, а також Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду - стосовно судових рішень Вищого антикорупційного суду, ухвалених як судом першої інстанції, а також стосовно судових рішень інших судів першої інстанції, ухвалених до початку роботи Вищого антикорупційного суду в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених КПК до підсудності Вищого антикорупційного суду (п. 20 ч. 1 ст. 3 КПК).

Покладення на суд першої інстанції обов`язку здійснити перегляд рішення, ухваленого судом вищої (касаційної) інстанції, буде суперечити інстанційності побудови судоустрою України та не узгоджуватиметься із чинними вимогами процесуального закону.

Таким чином перегляд за нововиявленими обставинами має здійснювати суд тієї ж інстанції, який ухвалив рішення.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів заяви вбачається, що ухвалу Верховного Суду України від 27 вересня 2001 року було постановлено за результатом перегляду вироку Київського міського суду від 19 березня 2001 року.

Відповідно до п. 15 Розділу ХІ Перехідних положень КПК України апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності цим Кодексом, або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3 розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Таким чином, звертаючись із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду України від 27 вересня 2001 року до Дніпровського районного суду міста Києва, засуджений не дотримався вимог ч. 1 ст. 463 КПК, оскільки зважаючи на положення ч. 3 ст. 33 цього Кодексу, кримінальне провадження у суді касаційної інстанції здійснює Верховний Суд, при цьому Дніпровський районний суд міста Києва є судом першої інстанції та відповідно не є тим судом, який повноважний здійснювати перегляд ухвали суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому Главою 34 КПК.

Зокрема, згідно Висновку про те, як саме повинна застосовуватися норма права Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду своєю постановою від 15 квітня 2024 року у справі № 1-33/04, провадження № 51-2450 кмо21, виснувала, що відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 33 КПК Верховний Суд наділений повноваженнями щодо перегляду за нововиявленими обставинами рішення Верховного Суду України, який за КПК 1960 року виконував функції суду касаційної інстанції стосовно рішення апеляційного суду, постановленого останнім, як судом першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до положень п. 21 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 33 КПК саме Верховний Суд наділений повноваженнями щодо перегляду за нововиявленими обставинами рішення Верховного Суду України, який за КПК 1960 року виконував функції касаційної інстанції стосовно рішення апеляційного суду, постановленого останнім, як судом першої інстанції.

Таким чином, зважаючи на положення ч. 1 ст. 463 КПК України, засуджений звернувся із заявою не до того суду, який, на його думку, першим допустив помилку внаслідок незнання про існування нововиявлених обставин.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність повернути засудженому ОСОБА_1 його заяви про перегляд ухвали Верховного Суду України від 27 вересня 2001 року за нововиявленими обставинами.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Керуючись ст.ст. 429, 459-464 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 27 вересня 2001 року, за нововиявленими обставинами - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення заяви надіслати особі, яка її подала, разом із заявою та усіма доданими до неї документами.

Повернення заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_4