Дата документу 07.08.2025 Справа № 314/815/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/656/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/815/25Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2025 року про відмову в заміні покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким щодо засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)», до засудження проживав у с.Валове (вул.Робітнича, буд.41) Криворізького району Дніпропетровської області,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просив ухвалу скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення безпосередньо з довічного позбавлення волі як особи, що довела своє виправлення і перестала бути небезпечною для суспільства. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до рішень Європейського суду з прав людини та Конституційного Суду України він має право на перегляд з метою визначити застосовувати до нього умовно-дострокове звільнення безпосередньо з довічного позбавлення волі (як особи, що довела своє виправлення та перестала бути небезпечною для суспільства) чи далі тримати (як особу, що не довела своє виправлення і продовжує бути небезпечною), а не на перегляд з метою визначити призначити йому ще 15-20 років (з одночасним скасуванням відбутих 25 років і визначенням нового початку відбуття покарання) чи далі тримати. Скасування відбутих 25 років (а в інших засуджених й більше років) з призначенням нового початку відбуття покарання ігнорує п.68 25-ї Загальної доповіді Європейського комітету з запобігання катуванням; суперечить абз.3 п.2 ч.4 ст.374 КПК, згідно з яким суди встановили початок відбуття покарання; скасовує початок відбуття покарання та приписи усіх вироків про початок відбуття покарання; ігнорує рішення Конституційного Суду 6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року; порушує ст.ст.8, 28, 3 Конституції України та ст.3 Конвенції. Зазначив, що ч.1 ст.81 КК, яка не передбачає умовно-дострокового звільнення безпосередньо з довічного позбавлення волі продовжує бути неконституційною вже четвертий рік (з 16 вересня 2021 року), відтак четвертий рік не виконується рішення КСУ 6-р(ІІ)/2021, яке є невідкладним до виконання. Вказав, що доказами його виправлення і безпечності для суспільства є подяки від адміністрації установи, виконання ним обов`язків засудженого, не порушення заборон засудженому, керування нормами правил внутрішнього розпорядку та законів України, відсутність п`яти небезпечних схильностей засудженого (до членоушкодження, самогубства, нападу, захоплення заручника, втечі), більше 65 балів за методикою визначення ступеня виправлення, низький ризик вчинення повторного злочину. Звернув увагу на те, що в Україні неправильно переклали термін ОСОБА_9 (довічне позбавлення волі), який переклали як нескоротне довічне позбавлення волі, тоді як правильний переклад неподоланне довічне позбавлення волі. Подоланним довічним позбавленням волі є довічне з умовно-достроковим звільненням без попередньої заміни на ще 15-20 років, скоротним довічним позбавленням волі є довічне із заміною на ще 15-20 років зі скасуванням відбутих 25-30 років. Таким чином, із подоланним довічним позбавленням волі він може звільнитися, а зі скоротним може не дожити до звільнення, хоча уже довів своє виправлення. Неправильний переклад потягнув за собою помилкові міркування та протиправні зміни в статті 81, 82 КК.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просив ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким та змінити засудженому ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 25 років. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що судом формально оцінена поведінка засудженого і характеристика його особистості, в оскаржуваній ухвалі взагалі відсутні відомості щодо аналізу особистості засудженого, не приділено достатньої уваги висновку щодо ступеню виправлення засудженого. Відповідно до висновку щодо ступеня виправлення жодних порушень, пов`язаних з насильницьким діями ОСОБА_8 не вчиняв, тому підстави стверджувати у характеристиці, що засуджений саме вчиняє такі дії відсутні. Також відсутні підстави зазначати в характеристиці у пункті «Стосунки у суспільстві» про те, що він вбив двох дівчат, оскільки наразі засуджений відбуває покарання за цей злочин і під час його відбування не вчиняв нових злочинів. У характеристиці зазначено, що засуджений мінімізує наслідки своїх дій, заперечує серйозність наслідків для потерпілої особи, що, на думку захисника, є нейтральною позицією щодо ставлення особи до скоєного ним правопорушення. Відповідно до характеристики ОСОБА_8 не вдається до активних дій направлених на зміну свого життя. Дійсно мотивація ОСОБА_8 вчиняти активні дії щодо зміни свого життя значно менша, ніж в осіб, які засуджені до позбавлення волі на певний строк, проте засуджений вживає заходів і демонструє певний прогрес в побудові соціальних зв`язків, позитивних змінах характеру. Факт подачі ним клопотання про заміну покарання свідчить не тільки про реалізацію свого права, а й про активну дію щодо зміни умов свого життя. Вказав, що характеристика на засудженого ОСОБА_8 та висновок щодо ступеня виправлення засудженого протирічать один одному. Так, згідно висновку засуджений у підсумку Розділів ІІ-VІ має 46 балів, проте при більш детальному аналізі характеристики і нарахуванню балів за критеріями в певних випадках неможливо погодитись з таким висновком. У зв`язку з тим, що наразі ОСОБА_8 відбув фактично 22 роки призначеного йому покарання, то відповідно до норм ст.82 КК навіть при призначенні мінімального терміну в 15 років позбавлення волі ОСОБА_8 фактично відбуде 37 років позбавлення волі. Через високий ризик померти під час відбування покарання таке покарання de facto неможливо відбути, а тому згідно позиції засудженого йому слід призначити покарання у виді 25 років позбавлення волі, яке відраховувати з моменту призначення первісного покарання, а не з моменту заміни довічного позбавлення волі. ОСОБА_8 є соціалізованою особою з просоціальними поглядами, яка вживає заходів для позитивних зрушень у своєму житті, має високий рівень адаптації, під час відбування покарання не вчиняв насильницьких дій. Отже, ОСОБА_8 став на шлях виправлення і готовий для початку його ре соціалізації в розумінні ч.2 ст.6 КВК.

Заслухавши доповідь судді, засудженого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг та наполягали на їх задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Згідно ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Наведених вимог суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, суд першої інстанції врахував та ретельно перевірив всі обставини, які мають значення для прийняття правильного судового рішення.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2003 року за п.1 ч.2 ст.115, ч.2 ст.162, ч.2 ст.194, ст.70 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі. На підставі ст.9 КК з урахуванням ст.ст.81, 71, 72 КК за сукупністю вироків шляхом повного поглинання невідбутої частини остаточно до відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 06 квітня 2004 року вирок апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2003 року щодо ОСОБА_8 змінено. Виключено з вироку вказівку суду з посиланням на ст.9 КК та з урахуванням вимог ст.ст.71, 72, 81 КК покарання за сукупністю вироків. На підставі ст.70 КК ухвалено вважати ОСОБА_8 остаточно засудженим за сукупністю злочинів, передбачених п.1 ч.2 ст.115, ч.2 ст.162, ч.2 ст.194 КК, до довічного позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09 серпня 2017 року на підставі ч.5 ст.72 КК ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 21 квітня 2002 року по 06 квітня 2004 року із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.82 КК із змінами, внесеними згідно із Законом України №2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

При цьому ч.ч.12, 13 ст.154 КВК України визначено обставини, які враховуються під час вирішення питання про заміну більш м`яким (позбавлення волі на строк від 15 до 20 років) покарання у виді довічного позбавлення волі.

Зазначені норми зобов`язують приймати таке рішення з урахуванням висновку адміністрації установи щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, складання якого здійснюється за участю уповноваженого органу з питань пробації. Метою подання такого висновку є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Окрім цього особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд дійшов обґрунтованого висновку, з урахуванням положень ст.154 КВК, ст.82 КК, з чим погоджується і апеляційний суд.

При прийнятті рішення судом прийнято до уваги наданий адміністрацією ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 , з якого слідує, що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Загальна кількість балів засудженого становить 46. Рішенням комісії від 15 листопада 2024 року ОСОБА_8 відмовлено в направленні матеріалів до суду, оскільки засуджений не став на шлях виправлення.

Згідно опитувального листа адміністрації ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» щодо можливості застосування ст.82 КК до засудженого ОСОБА_8 останній не заслуговує на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

На виконання вимог Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні «Петухов проти України (№2)» від 12 березня 2019 року, 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України №2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

На час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк ОСОБА_8 набув формальне право на застосування до нього ст.82 КК.

Проте такі обставини не зобов`язують суд автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття покарання строком від 15 років.

Рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально.

Як на підставу для застосування ст.82 КК засуджений та захисник в своїх апеляційних скаргах вказують на те, що засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції вірно проаналізував всі обставини, зазначив про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно характеристики на засудженого, наданої адміністрацією ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)», ОСОБА_8 на виробництві установи не працевлаштований, бажання працювати не виявляє, хоча має можливість та неодноразово був проінформований про можливість працевлаштуватись; вчиняє дії, пов`язані з погрозами або насильством, у більшості випадків не робить висновків зі своїх минулих помилок та повторює помилки; стикаючись з проблемою, вчиняє перше-ліпше, що спадає на думку, не може передбачити наслідки своїх дій; має 6 заохочень, останнє з яких отримав у 2010 році; допустив 12 стягнень, які є погашеними; ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства є середніми.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заміна покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, на даний час, не сприятиме виправленню ОСОБА_8 та досягненню мети покарання, передбаченої ст.50 КК, тому відсутні підстави для задоволення клопотання.

Враховуючи вищевикладене, а також дані про особу ОСОБА_8 в сукупності, судова колегія дійшла висновку, що апеляційні твердження засудженого та його захисника не можуть слугувати підставою для задоволення клопотання засудженого.

Визнання, за даних обставин, факту дійсності виправлення засудженого ОСОБА_8 буде передчасним.

З урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції щодо недоцільності застосування до засудженого ОСОБА_8 заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк на підставі ст.82 КК є вірними і ґрунтуються на положеннях національного законодавства України, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2025 року про відмову в заміні покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким засудженому ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4