Справа № 712/2095/25
Провадження № 1кп/712/562/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

потерпілого - ОСОБА_6

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 309 КК України, по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси Черкаською перебуває кримінальне провадження №0002785 від 26.08.2024 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 309 КК України, по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернулася до суду з клопотаннями про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . В обґрунтування клопотань зазначає, що продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обумовлене наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися. Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому, кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Тобто, фактично, інститут запобіжного заходу введений у кримінальний процес для того, щоб саме запобігати спробам неналежної процесуальної поведінки обвинувачених.ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість та можливість реального покарання, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, останні можуть переховуватися від суду, з метою уникнення покарання, оскільки усвідомлення імовірності встановлення вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчать про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою. Також існують ризики: незаконного впливу на свідків та експерта у кримінальному провадженні; ризики перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином. При цьому, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, що в умовах оголошеного на території України воєнного стану, активної фази війни та з огляду на постійну взаємодію обвинуваченого з представником спецслужб рф, лише посилює ризик можливості вчинення ним інших кримінальних правопорушень та/або продовження злочинної діяльності. Крім того, ОСОБА_9 проходив тривале лікування від наркозалежності, яке йому не допомогло, офіційного джерела доходу не має, що у сукупності з іншими ризиками, свідчить про можливість продовження здійснення протиправної діяльності. ОСОБА_10 офіційного джерела доходу не має, що у сукупності з іншими ризиками, свідчить про можливість продовження здійснення протиправної діяльності. Вважає за неможливе застосувати відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 домашній арешт, особисту поруку та особисте зобов`язання, оскільки вищевказані запобіжні заходи за своєю сутністю та характером не зможуть запобігти вищеперерахованим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні не заперечував проти продовження строку тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав думку обвинуваченого ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні не заперечував проти продовження строку тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні просив задовольнити клопотання прокурора частково та застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді застави.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою продовжити, змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати встановленню істини у справі іншим чином.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою і підставою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

27.08.2024 ОСОБА_9 і ОСОБА_10 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

Відповідно і до ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.08.2024 до ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25.10.2024 включно, без визначення застави.

22.10.2024 слідчим суддею Соснівського районного суду м. Черкаси строк тримання під вартою ОСОБА_9 продовжено до 27.11.2024, без визначення застави.

25.11.2024 слідчим суддею Соснівського районного суду м. Черкаси строк тримання під вартою ОСОБА_9 продовжено до 23.01.2025, без визначення застави.

21.01.2025 слідчим суддею Соснівського районного суду м. Черкаси строк тримання під вартою ОСОБА_9 продовжено до 27.02.2025, без визначення застави.

25.02.2025 року Соснівським районним судом м. Черкаси строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено до 25.04.2025 року, без визначення суми застави.

Відповідно до ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.08.2024 до ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25.10.2024 включно, без визначення застави.

22.10.2024 слідчим суддею Соснівського районного суду м. Черкаси строк тримання під вартою ОСОБА_10 продовжено до 27.11.2024, без визначення застави.

25.11.2024 слідчим суддею Соснівського районного суду м. Черкаси строк тримання під вартою ОСОБА_10 продовжено до 23.01.2025, без визначення застави.

21.01.2025 слідчим суддею Соснівського районного суду м. Черкаси строк тримання під вартою ОСОБА_10 продовжено до 27.02.2025, без визначення застави.

25.02.2025 року Соснівським районним судом м. Черкаси строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 продовжено до 25.04.2025 року, без визначення суми застави.

23.04.2025 року Соснівським районним судом м. Черкаси строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 продовжено до 23.06.2025 року, без визначення суми застави.

Суд вважає, що продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обумовлене наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу обвинуваченим та не зменшилися.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При цьому, кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Тобто, фактично, інститут запобіжного заходу введений у кримінальний процес для того, щоб саме запобігати спробам неналежної процесуальної поведінки обвинувачених.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, у тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість та можливість реального покарання, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, останні можуть переховуватися від суду, з метою уникнення покарання, оскільки усвідомлення імовірності встановлення вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчать про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків та експерта у кримінальному провадженні продовжує існувати і підтверджується тим, що обвинувачені можуть вплинути на свідків, які проживають в одному населеному пункті з ними. Ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків та експерта існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, дослідження їх судом, а також дослідження висновків експертів.

Суд вважає, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. При цьому, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, що в умовах оголошеного на території України воєнного стану, активної фази війни та з огляду на постійну взаємодію обвинуваченого з представником спецслужб рф, лише посилює ризик можливості вчинення ним інших кримінальних правопорушень та/або продовження злочинної діяльності.

Суд також враховує, що ОСОБА_9 проходив тривале лікування від наркозалежності, офіційного джерела доходу не має, що у сукупності з іншими ризиками, свідчить про можливість продовження здійснення протиправної діяльності.

ОСОБА_10 офіційного джерела доходу не має, що у сукупності з іншими ризиками, свідчить про можливість продовження здійснення протиправної діяльності.

Суд вважає неможливим застосувати до обвинувачених більш м`який запобіжний захід, у порівнянні з триманням під вартою, а саме: особисте зобов`язання; особисту поруку; заставу; домашній арешт, оскільки вищевказані запобіжні заходи за своєю сутністю та характером не зможуть запобігти вищеперерахованим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді триманні під вартою відносно обвинувачених, на думку суду, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 та обвинуваченому ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою в межах двомісячного строку, підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинувачених з тримання під вартою на інший більш м`який суд не вбачає.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Керуючись ст. ст.177-178, 331, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_9 строк тримання під вартою на 2 ( два ) місяці з дня винесення даної ухвали, тобто по 19 серпня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Продовжити ОСОБА_10 строк тримання під вартою на 2 ( два ) місяці з дня винесення даної ухвали, тобто по 19 серпня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 5 діб.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 19.06.2025 року.

Повний текст ухвали проголошено 19.06.2025 року о 15 годині 00 хвилин.

Головуючий:

Судді: