Провадження № 1-кп/127/1141/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, відомості про яке внесено 10 жовтня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000881,-

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького міського суду Вінницької області 09.12.2024 року надійшов обвинувальний акт, затверджений 30 листопада 2024 року прокурором Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 з додатками, відносно ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується, крім іншого, у вчинені трьох епізодів таємного викрадення чужого майна (крадіжках), вчинених повторно, в умовах воєнного стану, а саме 17.09.2023 року о 18:31 год., що заподіяла матеріальну шкоду на суму 900 гривень, 17.09.2023 року о 20:38 год. 2000 грн., 17.09.2023 року о 20:54 год. 1000 грн. Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за вказаними епізодами досудовим розслідуванням за ч. 4 ст. 185 КК України.

Судом роз`яснено ОСОБА_4 , що вказані епізоди обвинувачення можуть бути виключені судом з обвинувачення, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Також судом роз`яснено ОСОБА_4 , що він вправі заперечувати щодо цього та роз`яснено положення ч. 3 ст. 479-2 КПК України, згідно із якими застосування п.4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України здійснюється виключно якщо обвинувачений проти цього не заперечує. Також судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 1,3 ст. 479-2 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що йому положення ст. 479-2 КПК України зрозумілі, зрозуміло право на загальний порядок судового розгляду. Обвинувачений ОСОБА_4 надав добровільну згоду на закриття трьох епізодів від 17.09.2023 року о 18:31 год., 17.09.2023 року о 20:38 год. та 17.09.2023 року о 20:54 год. з підстав, визначених п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 щодо виключення обвинувачення за трьома епізодами від 17.09.2023 року не заперечував.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 вказала на декриміналізацію зазначеного діяння за трьома епізодами від 17.09.2025 року.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, суд дійшов висновку, що епізоди обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України від 17.09.2025 року о 18:31 год., 17.09.2023 року о 20:38 год. та 17.09.2023 року о 20:54 год. підлягають виключенню з обвинувачення.

Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується, крім іншого, у вчинені трьох епізодів таємного викрадення чужого майна (крадіжках), вчинених повторно, в умовах воєнного стану, а саме 17.09.2023 року о 18:31 год., що заподіяла матеріальну шкоду на суму 900 гривень, 17.09.2023 року о 20:38 год. 2000 грн., 17.09.2023 року о 20:54 год. 1000 грн. Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за вказаними епізодами досудовим розслідуванням за ч. 4 ст. 185 КК України.

Частиною 1 ст. 2 КК України визначено, підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

09.08.2024 набрав чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких посилень відповідальності за дрібне викрадення чужого майна».

Вказаним Законом внесені зміни до статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з якими дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому положення ч. 3 ст. 3 КК України визначають, що зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно із ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною 1 ст. 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Пунктом 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Як вже зазначалось, суд роз`яснив обвинуваченому положення ст. 479-2 КПК України, наявність в нього права за судовий розгляд на загальних підставах, в ході якого сторона обвинувачення буде зобов`язана довести обґрунтованість обвинувачення, а обвинувачений буде мати всю сукупність прав, визначених Конституцією та КПК України. Судом роз`яснено обвинуваченому суть поняття «декриміналізація діяння», відмінність між закриттям з підстав декриміналізації та за відсутності події кримінального правопорушення, відмінність такого виду судового рішення від виправдувального вироку.

Обвинувачений надав суду добровільну згоду на закриття, зазначивши, що вказані положення йому зрозумілі.

Також при вирішенні клопотання, судом враховано правову позицію ОП ВС від 07.10.2024 року з вказаного питання. Так, Верховний Суд визначив, що ч. 2 ст. 51 КУпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою статті 51 цього Кодексу, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (НМДГ). Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становила від 0,5 до 2 НМДГ.

Як зазначив Верховний Суд, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КУпАП, а саме 2 НМДГ.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина шоста статті 3 КК України).

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України (далі ПК) визначено, що у разі, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Тобто розмір податкової соціальної пільги в розумінні пункту 5 Підрозділу 1 Перехідних положень ПК дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на один місяць працездатних осіб з 1 січня 2023 року становив 2684 грн. Отже, розмір податкової соціальної пільги у 2023 році для кримінально-правової кваліфікації становив 1342 грн.

Отже, для вирішення питання щодо наявності в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення або ж складу адміністративного правопорушення необхідно визначити, чи перевищує вартість майна, що стало предметом посягання, 2 НМДГ, тобто 2684 грн.

ОСОБА_4 обвинувачується, крім іншого, у вчинені трьох епізодів таємного викрадення чужого майна (крадіжках), вчинених повторно, в умовах воєнного стану, а саме 17.09.2023 року о 18:31 год., що заподіяла матеріальну шкоду на суму 900 гривень, 17.09.2023 року о 20:38 год. 2000 грн., 17.09.2023 року о 20:54 год. 1000 грн. Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за вказаними епізодами досудовим розслідуванням за ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, в умовах воєнного стану ( ч. 4 ст. 185 КК України) 17.09.2023 року о 20:43 год., що заподіяла матеріальну шкоду на суму 5000 грн., 17.09.2023 року о 20:43 год. 10000 грн., 17.09.2023 року о 20:44 год. 5000 грн., 17.09.2023 року о 20:51 5000 грн., 17.09.2023 року о 10000 грн., 17.09.2023 року о 20:52 год. 5000 грн., 17.09.2023 року о 20:53 год. 5000 грн., 17.09.2023 року о 20:55 год. 10000 грн., 17.09.2023 року о 21:03 год. 5000 грн., 18.09.2023 року о 00:00 год., 18.09.2023 року о 00:01 год. 20000 грн., 18.09.2023 року о 00:02 год. 5000 грн., 18.09.2023 року о 09:09 год. 20000 грн., 18.09.2023 року о 10:11 год. 5000 грн., 18.09.2023 року о 10:12 год. 10000 грн., 18.09.2023 року о 10:13 год. 3400 грн., що перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2684 грн.), відтак діяння за вказаними епізодами є кримінально караними.

При наявності двадцяти епізодів з однаковою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України суд не може закрити провадження в частині обвинувачення, а має виключити три епізоди від 17.09.2023 року о 18:31 год., 17.09.2023 року о 20:38 год., 17.09.2023 року о 20:54 год. з обвинувачення на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КК України.

Таким чином, наявність згоди обвинуваченого в сукупності з наведеними нормами Конституції та КК України, висновками ОП ВС у наведеній вище постанові, є підставою для виключення епізодів від 17.09.2023 року о 18:31 год., 17.09.2023 року о 20:38 год., 17.09.2023 року о 20:54 год., у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

На підставі викладеного, керуючись ст. 284, 371, 479-2 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Виключити з обвинувачення ОСОБА_4 обвинувачення за епізодами від 17.09.2023 року о 18:31 год. на суму 900,00 гривень, 17.09.2023 року о 20:38 год., на суму 2000,00 гривень, 17.09.2023 року о 20:54 год. на суму 1000,00 гривень за ч. 4 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала є остаточною та окремому оскарженню від остаточного судового рішення не підлягає.

Суддя :