14.07.2025 Справа № 756/9563/25
Справа № 756/9563/25
№ 1-кс/756/1817/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року місто Київ

Слідча суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 травня 2025 року за № 0001277,

УСТАНОВИЛА:

До Оболонського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання, у якому слідчий просив накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів на майно, вилучене в ході обшуку 26 червня 2025 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон марки «Xiaomi Hyper OS», imei1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «Xiaomi Hyper OS», imei1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 з встановленим мобільним номером НОМЕР_5 .

Клопотання обґрунтоване тим, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 травня 2025 року за № 0001277, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2 КК України.

26 червня 2025 року проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 . В ході обшуку було вилучено наведене у клопотанні майно.

Слідчий просив накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, пославшись на існування ризику втрати, знищення, використання, перетворення зазначеного майна.

У судове засідання слідчий та прокурор не прибули, про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, однак подали заяви про розгляд клопотання за їхньої відсутності, просили клопотання задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, однак подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, просив клопотання задовольнити. Неприбуття власника у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання (ч. 1 ст. 172 КПК України).

Частиною 5 статті 171 КПК визначено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Слідчою суддею встановлено, що клопотання про арешт тимчасово вилученого майна відправлено слідчим засобом поштового зв`язку 27 червня 2025 року, майно вилучено 26 червня 2025 року. Строк звернення до слідчого судді не порушено.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідча суддя дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню з таких підстав.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, та полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном (ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України).

Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та він допускається виключно з метою забезпечення:

- збереження речових доказів;

- спеціальної конфіскації;

- конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

- відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати (ч. 2 ст. 173 КПК України):

- правову підставу для арешту майна;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Для кожної з правових підстав арешту (мети його накладення) кримінальний процесуальний закон визначає додаткові обставини, які мають враховуватися слідчим суддею, зокрема:

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення речових доказів);

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або цивільного позову);

- можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається з відповідною метою);

- розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення цивільного позову).

Також на особу, яка подала клопотання про арешт майна, покладено обов`язок довести (ч. 1 ст. 173 КПК України):

- необхідність такого арешту;

- наявність ризику приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Враховуючи загальні підстави застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачені ч. 3 ст. 132 КПК України, арешт майна не допускається, якщо не буде доведено, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Слідчий зазначив, що до Оболонського УП ГУНП у м. Києві надійшли матеріали ІНФОРМАЦІЯ_1 за зверненням ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення, а саме: прийняття пропозиції на одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Так, у ході допиту свідка ОСОБА_5 встановлено, що з початку повномасштабного вторгнення, у Київському спортивному ліцеї в якому він працював до 02.05.2025, не надали статус підприємства критичної інфраструктури та не здійснили бронювання працівників. У листопаді 2024 року, ОСОБА_5 під час спілкування зі своїм знайомим ОСОБА_6 , розповів останньому про виниклі обставини щодо бронювання та запитав які на даний час є інші законні підстави отримати бронювання або відстрочку від призову на військову службу. У свою чергу ОСОБА_6 повідомив свідку, що наразі законних підстав отримати бронювання немає, але зазначив, що за грошову винагороду у розмірі 6000 доларів США, через власні контакти та зв`язки, а саме членів ВЛК, зможе підготувати документи, які стануть підставою для ухилення від мобілізації в умовах дії військового стану, терміном на 6 місяців, з вказаної суми йому потрібно буде «віддячити» людей, в тому числі лікарів, які будуть допомагати у вирішенні питання, окрім цього, пояснив, що через свого знайомого ОСОБА_4 , виготовить пакет документів щодо фіктивного проходження військово лікарської комісії.

В подальшому, в період з листопада 2024 року по січень 2025 року, ОСОБА_5 телефонував ОСОБА_6 та запитував на рахунок того чи не надумав останній робити документи. Однак, ОСОБА_5 уникав прямої відповіді на це запитання, оскільки спокійно працював і не стикався з проблемами із ІНФОРМАЦІЯ_2.

Разом з тим, у березні 2025 року, ОСОБА_6 познайомив ОСОБА_5 з ОСОБА_7 , з яким останні обмінялися мобільними номерами, в ході спілкування, ОСОБА_8 серед іншого повідомив, що у разі виникнення у ОСОБА_5 проблем з ВЛК, він можу йому зателефонувати та попросити допомоги у вказаному питанні.

В подальшому, ОСОБА_5 неодноразово передавав грошові кошти ОСОБА_9 .

Наведені у клопотанні обставини корелюють обставинам, зазначеним у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань, підтверджені наданими слідчим матеріалами у мірі, достатній для вирішення питань, пов`язаних з розглядом клопотання, зокрема, протоколом допиту свідка ОСОБА_5 від 09.05.2025, протоколом огляду та вручення грошових коштів від 07.06.2025, , протоколом огляду та вручення грошових коштів від 10.06.2025, протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_5 від 10.06.2025, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.06.2025, протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_5 від 17.06.2025, протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_5 від 20.06.2025, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.06.2025, протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_5 від 26.06.2025, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 26.06.2025, протоколом допиту підозрюваного від 26.06.2025, протоколом огляду від 26.06.2025, протоколом огляду речей і документів від 26.06.2025, протоколом обшуку від 26.06.2025.

У своїй сукупності наведені відомості та надані на їх підтвердження матеріали дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Водночас, слід наголосити, що в межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не вирішує питання про наявність усіх елементів складу злочину, винуватість чи невинуватість осіб у його вчиненні.

26 червня 2025 року було проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучене зазначене майно, а саме:

-мобільний телефон марки «Xiaomi Hyper OS», imei1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон марки «Xiaomi Hyper OS», imei1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 з встановленим мобільним номером НОМЕР_5 .

Слідчий просив накласти арешт на зазначене майно з метою забезпечення збереження речових доказів. Постановою від 26 червня 2025 року зазначені у клопотанні речі було визнано речовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Одним з процесуальними джерел доказів є, зокрема, речові докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

Таким чином, зазначене у клопотанні майно може містити інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема, електронні копії створених документів, відомості про спілкування осіб з цього приводу та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Викладене свідчить, що зазначене майно, вилучене в ході обшуку, може бути використане як доказ для встановлення обставин, що підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України.

Як вже зазначала слідча суддя, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення, яке розслідується у межах цього кримінального провадження, доводи слідчого про існування такого ризику є цілком обґрунтованими.

Запропонований слідчим спосіб арешту майна шляхом зберігання шляхом заборони користуватися та розпоряджатися майном (його зберігання в органу досудового розслідування у визначеному законодавством порядку) релевантний потребам сторони обвинувачення у збереженні речового доказу та його властивостей, які можуть мати доказове значення, їх дослідження та обумовлений необхідністю запобігти його знищенню чи пошкодженню.

Викладене переконує слідчу суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчої судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Враховуючи характер майна, тимчасове позбавлення особи можливості користуватися та розпоряджатися ним, не становитиме надмірного втручання та суттєвих негативних наслідків для неї.

Наведене у клопотанні майно належать до переліку майна, на яке згідно з приписами ч. 10 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт.

Слідча суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.

Тимчасовий характер арешту майна обумовлений наявністю правового механізму, передбаченого ст. 174 КПК України, за яким арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За таких обставин клопотання слідчого є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 132, 170 - 173, 175, 372 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА :

1. Клопотання - задовольнити.

2. Накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження на майно, вилучене в ході обшуку 26 червня 2025 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки «Xiaomi Hyper OS», imei1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон марки «Xiaomi Hyper OS», imei1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 з встановленим мобільним номером НОМЕР_5 .

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідча суддя ОСОБА_1