ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 636 / 3044 / 24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 1222 /25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , за умови, що він взяв захист своїх інтересів на себе, з участю потерпілої ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме -потерпілого - ОСОБА_10 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 04.03.2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, без позбавленням права керування транспортним засобом.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування основного покарання звільнено з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки та з покладенням відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 500 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Також з ОСОБА_7 стягнуто процесуальні витрати на проведення судової експертизи №СЕ-19/121-24/7891- IT від 22.03.2024 у розмірі 4543,68 грн на користь держави.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 29.06.2023, близько о 14:00, керуючи технічно справним автомобілем «Isuzu D-МАХ», без реєстраційних номерів, він рухався по автодорозі Київ-Харків-Довжанський, зі сторони м. Ізюм в напрямку м. Чугуїв зі швидкістю приблизно 100-110 км/год., перед зміною напрямку руху повинен був переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не врахував дорожню обстановку та не впевнившись в безпеці маневру, який він виконував, обрав таку швидкість руху і такі прийоми керування, при яких втратив контроль над керуванням автомобіля «Isuzu D-МАХ», в результаті чого спочатку контактував з автомобілем «Renailt Kangoo», який він намагався випередити, після чого виїхав на зустрічну смугу руху, де сталося зіткнення із зустрічним автомобілем «Nissan X-Trail» р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху, в результаті чого останній загинув в лікарні, а пасажир його автомобіля ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Порушення п.п. 10.1 та 12.1 Правил безпеки дорожнього руху України ОСОБА_7 , знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_10 та смерть ОСОБА_11 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції в частині цивільного позову, потерпіла ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Чугуївського в частині стягнення з ОСОБА_7 на її користь моральної шкоди, збільшивши суму стягнення з 500 000,00 гри на 2000000,00 грн.

Свої вимог потерпіла обґрунтовує тим, що стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь 500 000 грн в рахунок компенсації моральної шкоди, за смерть її чоловіка, є занадто заниженим та не може відповідати ступеню її моральних страждань та страждань двох її дітей, а саме : сина ОСОБА_12 2015 р.н. та доньки ОСОБА_13 2021 р.н., які в результаті дій ОСОБА_7 , залишилися без батька.

Як зазначає потерпіла, судом достовірно встановлено, що ДТП, результаті якої помер її чоловік, стала наслідком грубого порушення ОСОБА_7 п.п. 10.1 та 12.1 ПДР України. Також судом було достовірно встановлено, що автомобіль «IsuzuD-MAX, яким під час ДТП керував ОСОБА_7 , не був забезпечений договором страхування цивільно-правової відповідальності.

Як вважає потерпіла, судом, при визначенні розміру моральної шкоди, не враховано, що у відповідності до ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова (регламентна) виплата у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи, сплачується кожній особі, яка втратила годувальника. Загальний мінімальний розмір страхової (регламентної) виплати особам, які перебували на утриманні одного померлого, за весь період отримання, не може становити менше 36 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку. Оскільки мінімальна заробітна плата станом на момент ДТП складала 6700 грн., то вона та діти, якщо б ОСОБА_7 керував автомобілем, який забезпечений договором страхування цивільно-правової відповідальності, могли отримати страхові виплати у зв`язку зі смертю її чоловіка та складали не менш ніж 241 000 грн. на кожного особу. Таким чином вважає, що мінімальна сума страхових виплат, які вона повинна була отримати в результаті смерті її чоловіка, складає 723600 грн.

Оскільки обвинуваченим не було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то така відповідальність, на думку потерпілої, покладається не на страхову компанію, а на ОСОБА_7 , яким свідомо не виконувались вимоги вищезазначеного Закону.

Вважає, що нею повинна була отримана сума страхових виплат моральної шкоди за смерть її чоловіка, які б вона могла отримати, в розмірі 502 500 грн., виходячи з ч.3 ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який передбачає загальний розмір таких страхових (регламентних) виплат стосовно одного померлого - 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку. Оскільки в даному випадку такий розмір становить 167500 грн, то мінімальна сума страхових виплат моральної шкоди за смерть її чоловіка, становить 502 500 грн. Тому вважає, що мінімальна сума, яку ОСОБА_7 повинен їй та її дітям компенсувати за смерть її чоловіка та їх батька, складає 1 239 100 грн. (723 600 грн.+ 502 500 грн.).

Потерпіла наголошує, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 , їй були завдані моральні (душевні) страждання, які викликані втратою рідної людини чоловіка, від шлюбу з яким залишилося двоє дітей: син ОСОБА_12 2015 р.н. та донька ОСОБА_13 2021 р.н. Внаслідок позбавлення його життя, порушився її звичайний і нормальний спосіб життя, вона відчувала та продовжує відчувати сильні душевні страждання через невідновну втрату свого чоловіка та рідного батька двох сумісних дітей, втратила душевний спокій, весь час перебувала та перебуває у стані постійного напруження та стресу, чим були суттєво порушені її нормальні життєві зв`язки, у зв`язку з чим, вона змушена докладати значних зусиль для організації свого життя. Смерть чоловіка, горе та втрата викликає реакцію замикання від оточуючого середовища, зниження настрою, порушення сну. Крім цього, смерть батька стала для її дітей психотравмувальною, що призвело до змін в їх емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному розвитку їх к особистостей. А це, робить її моральні (душевні) страждання ще більш болючими та глибокими.

На підставі вищевикладеного, враховуючи обсяг та глибину, спричинених їй та її дітям фізичних та душевних страждань, враховуючи роль і ступінь ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та заподіянні моральної шкоди, вважає, що справедливим може бути визначено розмір відшкодування ОСОБА_7 моральної шкоди у сумі 2000 000 (два мільйона) гривень, у зв`язку з чим, просить задовільнити її апеляційні вимоги.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Потерпіла та її представник підтримали апеляційну скаргу потерпілої в повному обсязі та просили її задовольнити.

Обвинувачений заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав вирок законним та обґрунтованим.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_14 подав заперечення на апеляційну скаргу потерпілої, в яких просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а вирок залишити без змін, вважаючи, що вирок суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілої 500 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення є повністю обґрунтованим та зробленими на підставі закону, враховуючи як норми національного законодавства так і практики ЄСПЛ.

Як зазначив захисник обвинуваченого, розмір моральної шкоди потерпілої не обґрунтований та не доведений, а твердження цивільного позивача не підтверджені жодними належними та допустимими доказами (судово-психологічною експертизою, медичними виписками, довідками від психологів чи психотерапевтів, витратами на ліки чи інші медичні препарати, тощо). Вважає, що позивач зазначає про моральну шкоду в загальних рисах, не наводячи конкретних доводів та аргументів щодо обґрунтування заявленого розміру моральної шкоди.

Вважає, що цивільний позивач зобов`язаний зазначити в позовній заяві, у чому полягає спричинена йому моральна шкода, якими критеріями він керувався, визначаючи розмір такої шкоди, та якими доказами це може бути підтверджено, однак цього позивачем зроблено не було як під час досудового розслідування так і в процесі судового розгляду кримінальної справи судом першої інстанції, а вимога про сплату моральної шкоди, визначеної як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, є завищеною, необґрунтованою і не відповідає тяжкості та характеру завданої цивільному позивачу шкоди.

Посилаючись на Постанову ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, вважає, що при визначенні розміру відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності, а розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до й безпідставного збагачення. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На думку сторони захисту, апелянт неправильно тлумачить норми ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що призвело до неправильних розрахунків потерпілою, а саме те, що мінімальна сума, яку ОСОБА_7 повинен їй та її дітям компенсувати за смерть її чоловіка та їх батька складає 1239100 грн., (723600 гри. +502500 грн). На переконання захисника, потерпіла не приймає до уваги положення п. 5 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачена у вигляді одноразової виплати, а загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодуваннь (регламентних виплат), за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Страховою сумою (лімітом) страхової виплати на 2023 рік за заподіяну життю та здоров`ю потерпілих складала 320 000 гривень.

На підставі вищевикладеного, вважає, що сума визначеної потерпілою моральної шкоди не відповідає критерію розумності та справедливості, може призвести до збагачення позивача за рахунок відповідача та поставить відповідача в край тяжке майнове становище, а тому, просить відмовити у задоволенні апеляційних вимог потерпілої.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи потерпілої та її представника на підтримання апеляційних вимог, думку обвинуваченого щодо апеляційних вимог потерпілої, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину ніким із учасників не оспорюються, тому судом апеляційної інстанції вирок в цій частині не переглядається.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги потерпілої щодо наявності підстав для збільшення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Частиною другою статті 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина.

Положеннями ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Системне тлумачення норм кримінального процесуального та цивільного законодавства України свідчить про те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Така позиція колегії суддів узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, зазначеною у постановах від 04 листопада 2021 року у справі № 205/3109/20 (провадження № 51-3752км21), від 27 жовтня 2022 року у справі № 200/1437/18 (провадження № 51-2280км22), від 01 листопада 2022 року у справі № 748/356/19 (провадження № 51-1402км22), від 15 листопада 2022 року у справі № 635/6067/19 (провадження № 51-306км22), від 12 січня 2023 року у справі № 554/8829/19 (провадження № 51-2208км22) та від 16 лютого 2023 року у справі № 289/1825/19 (провадження № 51-94км22).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті; шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; при цьому особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди, при цьому відповідно до частини третьої вказаної статті, особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Відповідно до пунктів 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відшкодування такої шкоди можливе лише якщо таке передбачене відповідним законом, що визначає порядок і умови її відшкодування. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_8 до суду була подана позовна заява про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь моральної шкоди у розмірі 2000 000 грн., завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Судом першої інстанції було частково задоволено вказаний цивільний позов потерпілої та встановлено розмір відшкодування обвинуваченим моральної шкоди в сумі 500 000 грн. При цьому, суд виходив з того, що потерпіла, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини обвинуваченого, зазнала значних моральних страждань, втратила рідну людину - чоловіка, у неї залишилось двоє дітей: син ОСОБА_12 , 2015 р.н., та донька ОСОБА_15 2021 р.н., внаслідок втрати чоловіка, порушився її звичайний і нормальний спосіб життя, вона відчуває сильні душевні страждання, постійно перебуває у стресі, вона змушена докладати значних зусиль для організації свого життя, що беззаперечно спричинили останній моральну шкоду, що на думку суду першої інстанції, свідчить про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_8 у розмірі 500 000 грн., що на переконання суду першої інстанції, буде відповідати ступеню моральних страждань потерпілої та незручностей, викликаних вимушеними змінами її укладу та способу життя, а також принципу розумності та співмірності.

Дослідивши, заявлений в межах даного кримінального провадження, цивільний позов, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру заподіяної потерпілій моральної шкоди, суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер, тривалість та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань потерпілої та її дітей, які в ранньому віці залишились без батька, а також довічний характер наслідків спричиненої потерпілій душевної травми, яка полягає в непоправній втраті близької особи: чоловіка та батька її дітям, та не врахував, що в даному випадку, має місце найближчий ступінь родинного зв`язку загиблого з потерпілою, а сума позову пов`язана з компенсацією втрати найбільшої цінності - людського життя.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, саме внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_7 настала смерть потерпілого ОСОБА_16 , саме внаслідок необережних дій обвинуваченого, який не обрав необхідну швидкість та маневр руху, втративши контроль керування свого автомобіля, виїхав на зустрічну смугу, де сталося зіткнення з автомобілем, в якому на зустрічній смузі рухався ОСОБА_16 , сталася смерть ОСОБА_16 , який отримав переломи кісток скелету із пошкодженням внутрішніх органів, з подальшим розвиненням поліорганної недостатності, в результаті чого, настала його смерть. І саме внаслідок цих невідворотних дій обвинуваченого, загинув ОСОБА_16 , смерть якого, завдала сильних моральних страждань його дружині, яка зазнала сильних душевних страждань, внаслідок смерті чоловіка, які вплинули на зміни в емоційному стані потерпілої та фізичному, а також дітей загиблого, які втратили батька, смерть якого, негативно вплинула на емоційний стан дітей та на рівень їх життя, викликаний втратою рідної їм людини, чоловіка та батька.

При цьому, колегія суддів враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Враховуючи вищенаведене, факт завдання діями обвинуваченого потерпілій ОСОБА_8 моральної шкоди, яка виразилась у сильному душевному стражданні, внаслідок смерті чоловіка та батька, є доведеним, У зв`язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне, виходячи з принципів розумності, справедливості та доцільності, задовільнити вимоги потерпілої ОСОБА_8 щодо відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 2 000 000 грн., приймаючи до уваги, що відшкодування шкоди в такому розмірі відповідає суті позовних вимог, характеру діяння винного та характеру і глибині моральних страждань потерпілої.

Відповідно до вимог ст.408 КПК України апеляційний суд має право змінити вирок, у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Тому, колегія суддів вважає за доцільне апеляційну скаргу потерпілої задовільнити, а вирок районного суду змінити, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, 408, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 04.03.2025 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України, в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_8 моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, в сумі 500 000 грн., - змінити.

Апеляційну скаргу потерпілої, - задовільнити.

На підставі п.3 ч.1 ст. 408 КПК України, збільшити суму, яка підлягає стягненню на користь потерпілої і стягнути із обвинуваченого ОСОБА_7 , на користь потерпілої ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди суму 2000 000 (два мільйони) грн.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3