УХВАЛА

Іменем України

19 травня 2025 року

м. Київ

справа № 526/2335/24

провадження № 51-1814 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року,

встановив:

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 19 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , про звільнення останнього від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України (далі - КК) на підставі ч. 5 ст. 401 КК.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 на підставі ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Не погоджуючись із таким рішенням, захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та порушення конституційних прав, подала касаційну скаргу, в якій просить ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Окремо наводить доводи щодо незаконності та необґрунтованості прийняття рішення суду апеляційної інстанцій, а саме:

- апеляційним судом зроблено передчасні висновки щодо неможливості оскарження ухвали судді;

- таке рішення суду апеляційної інстанції постановлено з порушенням основоположних прав і свобод людини, а саме Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- посилається на Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року, Рішення Європейського суду з прав людини від 21 лютого 1975 року (Голдер проти Сполученого Королівства), від 20 червня 2011 року (Перетяка та Шереметьєв проти України), від 29 липня 1998 року (Герин проти Франції).

Також посилається на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року (справа № 757/49263/15-к) та Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року (справи № 237/1456/17 та 243/6674/17) стосовно того, що в разі постановлення слідчим суддею ухвали, не передбаченої КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити в перевірці її законності, посилаючись на ч. 4 ст. 399 КПК та має виходити з приписів загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 КПК, які застосовуються у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження (ч. 6 ст. 9 КПК).

Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

За приписами ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Статтею 284 КПК визначено порядок закриття кримінального провадження судом.

Згідно з ч. 11 ст. 284 КПКухвала про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційне оскарження судових рішень, якими відмовлено у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, нормами КПК не передбачено.

Порядок розгляду судом клопотань учасників судового провадження та ухвалення судового рішення за результатом такого розгляду визначено у статтях 350, 371 КПК.

Положеннями ст. 24 КПК встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Як убачається з ухвали Гадяцького районного суду Полтавської області від 19 листопада 2024 року, судом прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , про звільнення останнього від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України (далі - КК) на підставі ч. 5 ст. 401 КК.

Таким чином, рішення прийнято судом в межах його компетенції під час судового провадження до ухвалення судового рішення по суті, та, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 392 КПК, окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду, перевіряючи апеляційну скаргу захисника на відповідність вимогам ч. 4 ст. 399 КПК, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена ухвала суду першої інстанції не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги захисника щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які вона обґрунтовує недотриманням апеляційним судом загальних засад кримінального провадження, в тому числі з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постановах від 23 травня 2018 року (справи № 237/1459/17 та № 243/6674/17) про те, що у разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилає положення ч. 3 ст. 309 КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи ч. 4 ст. 399 КПК, є непереконливими.

Загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК, застосовуються у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження (ч. 6 ст. 9 КПК).

Однак перед апеляційним судом, до якого надійшла апеляційна скарга захисника, з огляду на зазначені вище положення ст. ст. 350, 371, 392 КПК, не поставали питання, які були би не врегульовані кримінальним процесуальним законом і потребували застосування ч. 6 ст. 9 КПК. Тому немає підстав вважати, що апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, не дотримався вищезазначених положень КПК.

За таких обставин рішення про відмову суду апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із поданням апеляційної скарги на судове рішення, оскарження якого законом не передбачене, є достатньо вмотивованим, та таким, що повністю відповідає вимогам КПК, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя та не позбавляє його ефективного способу правового захисту в порядку, передбаченому КПК.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

З огляду на наведене вище, інші доводи касаційної скарги в цілому не спростовують законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3