ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/753/25 Номер провадження 11-кп/814/1420/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурорів захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 січня 2025 року за №0000131, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 20 червня 2025 року, обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Велика Рублівка Полтавського р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Відмовлено в задоволенні клопотань:

захисника ОСОБА_7 - про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу на більш м?який запобіжний захід, не пов?язаний із триманням під вартою;

ОСОБА_9 - про взяття ОСОБА_8 на особисту поруку.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконного впливати на потерпілих, свідків, інших обвинувачених, тяжкість та обставини інкримінованих ОСОБА_8 епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28 ч.2 ст.127 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, особу обвинуваченого, неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам та обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Водночас суд першої інстанції, врахувавши підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, дійшов висновку щодо продовження зазначеного вище запобіжного заходу без визначення розміру застави ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства.

Окрім того, відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_9 про взяття ОСОБА_8 на особисту поруку, місцевий суд також установив те, що ОСОБА_9 , будучи поручителем не зможе в повному обсязі впливати на обвинуваченого, щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку та реально забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, а також не надав суду вагомих доказів та не довів, що він є особою, яка заслуговує на особливу довіру.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2025 року щодо продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не врахував: те, що прокурором не було доведено обгрунтованість висутуного ОСОБА_8 обвинувачення, наявність заявлених ризиків і неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого; особу ОСОБА_8 , а саме його характеристику, соціальні зв`язки, відсутність у нього судимостей та наявність місця проживання й роботи, постійного джерела доходу.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу, просив застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або застави в розмірі 120 000 гривень, також посилався на те, що: суд першої інстанції обмежився наданням стороні захисту недостатнього часу для ознайомлення з клопотанням прокурора щодо продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу, прокурор надав йому (захиснику) копію клопотання, датованого 21 квітня 2025 року, а не 16 квітня 2025 року, належним чином не пояснивши ці обставини, поручитель ОСОБА_9 має особливу довіру; двом іншим обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, думку ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти доводів сторони захисту, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимст.177КПК України, крім випадків, передбачених ч.5ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно зі ст.3 Конституції України життя та здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю та особливим об`єктом кримінально-правової охорони.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ним у ході обіймання посади чергового помічника начальника установи відділу нагляду та психологічної роботи ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» трьох епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28 ч.2 ст.127 КК України (в редакції Закону України №1707-VІ від 05 листопада 2009 року) - катування, тобто умисного заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення, інших насильницьких дій із метою залякування засуджених, які утримувались у цій виправній колонії, та з метою примусити засуджених вчинити дії, що суперечать їх волі, вчиненого організованою групою та, в тому числі повторно.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197,199, 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

У ході розгляду вказаного вище питання місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, незаконного впливати на потерпілих, свідків, інших обвинувачених, врахувавши обставини й тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 епізодів кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином,

тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим від 5 до 10 років позбавлення волі, особу обвинуваченого, зокрема, його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, характеристику, та обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Водночас установлені під час розгляду клопотання й апеляційної скарги обставини в їх сукупності не дають підстав стверджувати про наявність сукупності тих характеристик особи ОСОБА_8 і його характерних рис у аспекті потенційної суспільної небезпеки, які би разом із іншими доречними факторами цього конкретного кримінального провадження свідчили би про можливість і достатність досягти мети заходу забезпечення кримінального провадження в умовах лише певного контролю за його поведінкою без продовження раніше застосованого запобіжного заходу.

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 трьох епізодів тяжкого злочину проти здоров`я осіб у складі організованої групи, пов`язаних зі здійсненням умисного систематичного катування осіб шляхом застосування до них насильницьких дій, які викликали сильний фізичний біль, фізичні й моральні страждання, зокрема, з метою їх залякування, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого та його поведінку в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , запобігти вказаним вище ризикам і це виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й особистого зобов`язання чи домашнього арешту, про що порушується питання стороною захисту.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що обвинувачений не судимий, має певні соціальні зв`язки із сім`єю, матір, у якої наявні захворювання, однак ці дані не спростовують наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість їм запобігти в разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на всі обставини справи, що мають правове значення при вирішенні питання про запобіжний захід, у їх сукупності.

Пунктом 1 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні трьох епізодів тяжкого злочину із застосуванням насильства.

З огляду на викладене вище та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, то невизначення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали розміру застави обвинуваченому, як наслідок, є правильним.

Щодо аргументів захисника в судовому засіданні апеляційного суду, пов`язаних із застосуванням особистої поруки з боку ОСОБА_9 , слід зазначити наступне.

За змістом положень ст.180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст.194 КПК України та зобов`язуються за необхідності доставити його в суд на першу про те вимогу.

Під особливою довірою до особи слід розуміти те, що особа користується авторитетом у суспільстві, раніше належним чином виконувала роль поручителя тощо. Особиста порука заснована на довірі до поручителя з боку суду, яка, в свою чергу, грунтується на особливих моральних якостях поручителя, його авторитеті, зокрема, для обвинуваченого, що робить можливим для поручителя забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та в разі потреби доставку його до суду на першу вимогу.

У ході розгляду провадження не встановлено достатніх даних вважати, що ОСОБА_9 є особою, яка заслуговує на особливу довіру. Стороною захисту й ОСОБА_9 не надано належних даних, що він реально спроможний забезпечити належну поведінку ОСОБА_8 та виконання ним процесуальних обов`язків. При цьому, обвинувачений зареєстрований і до затримання проживав у м. Полтава, в той час як, ОСОБА_9 , за його поясненнями в судовому засіданні місцевого суду, є старостою Сем`янівського старостинського округу Полтавської міської територіальної громади, що знаходиться за межами м. Полтава та ставить під обгрунтований сумнів можливість реального належного впливу ОСОБА_9 на процес виконання обвинуваченим своїх обов`язків. Більше того, ОСОБА_9 не надав суду належних даних про те, що він є старостою вказаного округу.

Водночас слід зазначити, що запобіжний захід у виді особистої поруки не зможе, на думку колегії суддів, забезпечити належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 і запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились.

Що стосується тверджень сторони захисту, пов`язаних із необхідністю здійснення оцінки доказів із точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питання про визнання ОСОБА_8 винуватим чи невинуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину за встановлених в обвинувальному акті обставин, то ці посилання позбавлені підстав, оскільки виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Обґрунтованість же висунутої особі підозри є предметом перевірки слідчого судді на стадії досудового розслідування, в тому числі в ході вирішення питання про застосування/продовження особі запобіжного заходу, а після направлення обвинувального акта до суду особа набуває статусу обвинуваченого на стадії судового провадження та саме в межах пред`явленого їй обвинувачення здійснюється судовий розгляд. Разом з цим, під час досудового розслідування обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри була встановлена та перевірена слідчим суддею в ході вирішення питання про застосування та продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та судом апеляційної інстанції під час перегляду ухвали слідчого судді про обрання вказаного запобіжного заходу ОСОБА_8 .

Також не знайшли свого підтвердження посилання апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції на ненадання стороні захисту достатнього часу для ознайомлення з клопотанням прокурора щодо продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Виходячи з положень ч.2 ст.331, ч.4 ст.199 КПК України суд розглядає клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч.2 ст.184 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Як убачається з матеріалів провадження, обвинуваченому ОСОБА_8 було вручено копію клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави 17 квітня 2025 року, тобто за 3 дні до початку його розгляду, що підтверджується змістом розписки ОСОБА_8 , засвідченої його підписом (а.п.101-120). Згідно з даними фіксації перебігу судового провадження в судовому засіданні місцевого суду обвинувачений також підтвердив факт попереднього отримання ним копії вказаного вище клопотання сторони обвинувачення. І в судовому засіданні апеляційної інстанції захисник зазначав про те, що копія клопотання щодо продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу була вручена обвинуваченому 17 квітня 2025 року.

Таким чином, стороною обвинувачення виконано вимоги ч.2 ст.184 КПК України.

Окрім того, судом першої інстанції, з метою дотримання права обвинуваченого захист і дотриманням принципу рівності сторін провадження, за клопотанням захисника ОСОБА_7 було оголошено перерву в судовому засіданні та надано час для вручення захиснику згаданого вище клопотання прокурора й ознайомлення з його змістом захисником. Після оголошеної перерви захисник ОСОБА_7 на запитання головуючого судді підтвердив те, що він отримав копію клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу та ознайомився з його змістом, а також не порушував питання про необхідність відкладення розгляду або оголошення більш тривалої перерви з підстав недостатності наданого йому часу для підготовки захисту, що підтверджується даними фіксації перебігу судового провадження в місцевому суді.

Також суд першої інстанції в судовому засіданні, заслухавши учасників провадження, з`ясував, що в одній із частин клопотання про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу було допущено саме технічну описку щодо його датування. Перевіркою матеріалів провадження не встановлено й стороною захисту в судах першої та апеляційної інстанцій не наведено об`єктивних обставин, які би свідчили про відмінність наданого в судовому засіданні та врученому стороні захисту змісту клопотання прокурора. Разом з тим, зазначена вище описка в датуванні не є тією обставиною, що перешкоджала здійсненню належного та об`єктивного розгляду клопотання сторони обвинувачення судом відповідно до приписів КПК України.

До того ж, із моменту проголошення оскаржуваної ухвали суду сторона захисту мала можливість ознайомитись з клопотанням прокурора, ухвалою суду про продовження запобіжного заходу та навести аргументи на підтвердження своєї позиції в апеляційній скарзі щодо питання продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та вказала ці доводи під час провадження в апеляційному суді. Водночас слід зазначити, що в ході апеляційного розгляду сторона захисту спростовувала доводи прокурора, наведені в клопотанні, в цілому тими ж мотивами, що й у місцевому суді.

При цьому, положеннями ч.5 ст.199 КПК України передбачено, що підставою для відмови у продовженні строку тримання під вартою є недоведення прокурором, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Наведена в доводах захисника обставина також не є передбаченою ч.1, ч.2 ст.194, ч.5 ст.199 КПК України підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Мотиви ж апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновок місцевого суду щодо необхідності продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, необхідність продовження якого перевірено судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду.

Посилання апелянта на обставини застосування іншим обвинуваченим у кримінальному провадженні запобіжних заходів не є предметом цього апеляційного провадження, в якому переглядається ухвала суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 і не перевіряється правильність застосування чи продовження іншим особам запобіжних заходів. Названі вище посилання не утворюють підставу для скасування оскаржуваної ухвали та застосування ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки інститут обрання та продовження запобіжного заходу є індивідуальним заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується, продовжується конкретній особі із урахуванням обставин і даних, що стосуються кожної особи персонально в конкретному кримінальному провадженні. Таким чином реалізується принцип індивідуалізації цього заходу забезпечення кримінального провадження, закріплений нормами кримінального процесуального закону.

Отже, зазначені стороною захисту доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4