ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7422/25 Номер провадження 11-сс/814/477/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представників потерпілої захисника підозрюваного перекладачаОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ОСОБА_10 ) ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , у інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 21 травня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2025 року за №0000512, задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП у Полтавській області ОСОБА_12 , погоджене з прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 17 липня 2025 року, підозрюваному

ОСОБА_10 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Фінляндської Республіки, тимчасово проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, обставини й тяжкість інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, особу підозрюваного та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

Водночас слідчий суддя, урахувавши положення ч.4 ст.183 КПК України, обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, дійшов висновку про необхідність застосування зазначеного вище запобіжного заходу без визначення розміру застави ОСОБА_10 , який підозрюється у вчиненні злочину, що спричинив загибель людини.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 21 травня 2025 року та застосувати ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя допустив дискримінаційний підхід щодо підозрюваного та не врахував те, що: стороною обвинувачення не було доведено наявність заявлених ризиків і неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, який не судимий, працює у Фінляндській Республіці, є її громадянином, волонтером із 2022 року, на законній правовій підставі перебуває в Україні, в день ДТП їхав до своїх побратимів для вступу на службу, характеризується ними як справжній та відданий захисник України, підозрюється у вчиненні необережного злочину, хоча й не має постійного місця проживання в Україні, разом з тим, стороною захисту було надано 2 заяви громадян України, які мають у власності житло й бажають надати його для проживання ОСОБА_10 в разі застосування йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту; підозрюваний, який не володіє українською мовою, не матиме змогу впливати на свідків у кримінальному провадженні; слідчий, звертаючись із клопотанням, вже вважав доведеною винуватість ОСОБА_10 , який ще є підозрюваним; ДТП мала місце, коли автомобіль «TOYOTA HIGHLANDER» перебував на проїзній частині дороги без установленого знаку аварійної зупинки та біля якого сидів його водій, який проводив невідомі маніпуляції, не забезпечив безпеку свого перебування на проїзній частині; в розумінні приписів ПДР України ОСОБА_14 не мав статусу пішохода, а був водієм, який не виконав правила дорожнього руху, передбачені для аварійної зупинки транспортного засобу. Також апелянт: зазначає, що слідчий суддя, не визначаючи розмір застави, належним чином не мотивував таке рішення та не врахував у ході його прийняття обставини цього провадження; на обгрунтування своєї позиції наводить судові рішення в інших судових справах про застосування особам, які притягаються до кримінальної відповідальності, запобіжних заходів.

У судовому засіданні апеляційної інстанції:

захисник підтримав доводи апеляційної скарги та просив, у разі, якщо апеляційний суд дійде висновку про необхідність застосування підозрюваному запобіжного заходу, обрати ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту;

підозрюваний підтримав позицію захисника;

прокурор і представники потерпілої заперечили проти задоволення апеляційної скарги;

ОСОБА_15 повідомив, що він є приятелем ОСОБА_10 , бачився з ним 8-9 разів, може надати йому житло для проживання строком на 6 місяців;

ОСОБА_16 зазначив, що знає підозрюваного 2 дні, може забезпечити його проживання в будинку, де він проживає разом із дружиною, разом з цим, підтвердив, що англійською мовою вони не володіють;

ОСОБА_17 вказав, що може надати ОСОБА_10 місце проживання, англійською мовою він не володіє, нею володіє його дружина.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, позиції учасників провадження та пояснення зазначених вище осіб щодо надання житла для проживання підозрюваному, вивчила матеріали провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що СУ ГУНП у Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2025 року за №0000512 (а.п.7).

Досудовим розслідуванням установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 16 годині 15 хвилин ОСОБА_10 , керуючи транспортним засобом «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», н.з. НОМЕР_1 , у межах крайньої правої смуги руху на ділянці 363 км автодороги М?03 сполученням «Київ-Харків-Довжанський» біля с. Дудникове Полтавського р-ну Полтавської обл. зі сторони м. Харків у напрямку м. Полтава в порушення вимог п.12.3 ПДР України, будучи об`єктивно спроможним виявити небезпеку для руху у вигляді ОСОБА_14 , який знаходився на проїзній частині автодороги біля свого автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_2 , що перебував у нерухомому положенні в попутному напрямку, частково на правому узбіччі, та, маючи можливість попередити ДТП шляхом зниження швидкості свого руху або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, негайно не вжив необхідних заходів, унаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_2 , і наїзд на ОСОБА_14 . У результаті ДТП ОСОБА_14 було заподіяно тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

19 травня 2025 року слідчий ОСОБА_12 за погодженням із прокурором ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_10 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_14 (а.п.14-15).

21 травня 2025 року слідчий ОСОБА_12 за погодженням із прокурором ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, мотивуючи подане клопотання наявністю: обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ризиків, визначених у п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливістю інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам (а.п.1-49).

Слідчий суддя, задовольнивши клопотання слідчого, застосував ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів (а.п.94-97).

Слідчий суддя вказав, що зазначені в клопотанні обставини необхідності затосування ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мають місце, підтверджуються достатніми на цьому етапі розслідування доказами, й у висновках, які зробив орган досудового розслідування, чогось необґрунтованого чи довільного не встановлено. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

За практикою Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).

Розглядаючи ж клопотання про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, обставини й тяжкість інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим - від 3 до 8 років позбавлення волі з можливістю застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до 3 років, особу підозрюваного, який не судимий, тимчасово проживає в м. Полтава, є уродженцем і громадянином Фінляндської Республіки, неодноразово виїздив за межі території України, не працевлаштований, не має постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків в Україні, та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_10 зазначеного вище тяжкого злочину підтверджується зібраними в кримінальному провадженні вагомими доказами, зокрема: показаннями свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_19 (водія та пасажира автомобіля, який рухався позаду транспортного засобу, під керуванням підозрюваного), які містяться в протоколах їх допитів від 19 травня 2025 року, про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 16 годині 15 хвилин водій транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_10 , рухався по автодорозі М?03 сполученням «Київ-Харків-Довжанський» у напрямку м. Полтава зі швидкістю приблизно 120 км/год та, дотримуючись дуже малого бокового інтервалу щодо автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_2 , який знаходився з увімкненою аварійною світловою сигналізацією в нерухомому стані частково на правому узбіччі та проїзній частині (колеса з лівої сторони знаходились на проїзній частині), й, не зменшуючи швидкість, здійснив наїзд на ОСОБА_14 , який перебував біля лівого колеса автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_2 . Попереду автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», н.з. НОМЕР_1 , транспортні засоби не рухались та водій ніяких перешкод для руху не мав. Видимість і погодні були теж сприятливі для водія. У результаті ДТП було спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_14 , якого госпіталізувала екстрена медична допомога (а.п.43-46); показаннями свідка ОСОБА_20 (пасажира автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_2 ), зафіксованими в протоколі його допиту від 03 червня 2025 року, який підтвердив факт здійснення ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 16 годині 15 хвилині наїзду транспортного засобу на ОСОБА_14 , який попередньо зупинив керований ним автомобіль «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_2 , на краю дороги для перевірки звуку несправності в ділянці лівого колеса; даними: протоколу огляду місця ДТП від ІНФОРМАЦІЯ_2, в якому встановлено те, що ДТП мала місце на ділянці 363 км автодороги М?03 сполученням «Київ-Харків-Довжанський», зафіксовано її обставини, зокрема, дорожню обстановку, механічні пошкодження транспортних засобів VOLKSWAGEN TRANSPORTER», н.з. НОМЕР_1 , «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_2 , спричинені внаслідок ДТП (а.п.26-30); лікарського свідоцтва про смерть №487 від 19 травня 2025 року, відповідно до якого цього дня ОСОБА_14 помер у стаціонарі КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського ПОР» від спричинених унаслідок наїзду на нього автомобіля тілесних ушкоджень, що супроводжувались крововтратою (а.п.42); висновку експертизи №СЕ-19/117-25/12186-ІТ від 30 травня 2025 року, яким підтверджено те, що в цій дорожній обстановці в діях водія автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , наявні порушення вимог п.12.3 ПДР України, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з ДТП. Підозрюваний мав технічну можливість запобігти наїзду на автомобіль «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_2 , та ОСОБА_14 , який перебував зліва біля нього, шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР України. Водій автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_14 , мав діяти згідно з вимогами п.15.1 ПДР України. У діях водія ОСОБА_14 тих невідповідностей вимогам ПДР України, які би з технічної точки зору перебували в причинному зв`язку з ДТП, не встановлено. Технічна можливість запобігти ДТП не залежала від односторонніх дій водія ОСОБА_14 , а цілком визначалась діями водія ОСОБА_10 , який рухався позаду, та іншими доказами в кримінальному провадженні.

Водночас колегія суддів зауважує, що на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів правильно визначив, що причетність ОСОБА_10 до вчинення злочину, підозра в якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Ураховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність. За практикою Європейського суду з прав людини, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що має місце в досліджуваній ситуації.

У свою чергу, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині доведеності встановлених ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, наявні у справі факти та обставини, на які посилається орган досудового розслідування в клопотанні та доведені прокурором у судовому засіданні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_10 може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, що, в свою чергу, дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу з метою забезпечення кримінального провадження.

Посилання захисника на те, що підозрюваний не володіє українською мовою не спростовують існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки, по-перше, незаконний вплив на свідків може мати місце як безпопередньо в словесній формі, так і опосередковано шляхом його здійснення за допомогою інших осіб та обставин, по-друге, свідки ОСОБА_18 і ОСОБА_19 (безпосередні очевидці ДТП) у своїх показаннях підтвердили те, що свідок ОСОБА_19 після ДТП спілкувався з ОСОБА_10 англійською мовою, тому ризик незаконного впливу підозрюваним у словесній формі щонайменше на цього свідка як одного з безпосередніх очевидців ДТП із метою зміни його показань на свою користь має обгрунтовані підстави з урахуванням усіх обставин провадження в їх сукупності (а.п.43-46).

При цьому, зміст показань ОСОБА_10 , наданих органу досудового розслідування, не свідчить про висловлення ним справжнього жалю щодо ситуації, в результаті якої було спричинено смерть іншої людини.

Установлені ж під час розгляду клопотання й апеляційної скарги обставини в їх сукупності не дають підстав стверджувати про наявність у підозрюваного таких міцних соціальних зв`язків, що могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки з огляду на всі обставини провадження в їх сукупності.

Відповідно до ст.178 КПК України колегія суддів, ураховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_10 інкримінованого йому злочину, хоча з необережності, але тяжкого, пов`язаного з ігноруванням ним необхідності суворо дотримуватись вимог ПДР України при керуванні джерелом підвищеної небезпеки, до того ж, на автодорозі за межами населеного пункту, де швидкість автомобілів є вищою та відповідно вищою є і ймовірність заподіяння шкоди життю та здоров`ю іншим учасників дорожнього руху у випадку порушення приписів ПДР України, що призвело до невідворотних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_14 , в якого залишилось двоє малолітніх дітей, і має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу підозрюваного та його поведінку в їх сукупності, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

З викладеного вище вбачається, що слідчий суддя, в ході прийняття рішення про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею.

На цьому етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним стороною обвинувачення під час розгляду клопотання, що виключає можливість обрання ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й особистого зобов`язання чи домашнього арешту, про що порушує сторона захисту.

Колегія суддів, окрім врахованого слідчим суддею, враховує те, що підозрюваний є волонтером (а.п.82-91), позитивно характеризується, має працевлаштування у Фінляндській Республіці, однак ці дані з урахуванням викладених вище обставин у їх сукупності не спростовують висновки слідчого судді про неможливість запобігти ряду ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, в разі незастосування ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не є достатньою й мотивованою підставою для його зміни.

У зв`язку з цим, заяви та пояснення ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 щодо можливості надання підозрюваному житла для проживання не вказують на існування належних обставин для обрання підозрюваному зазначеного стороною захисту виду запобіжного заходу.

Пунктом 2 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що особа, яка володіє і керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та керувати ними, тим самим погодились нести певну відповідальність та мають неухильно виконувати додаткові обов`язки у правовому полі, не допускати проявів їх ігнорування, оскільки це може заподіяти шкоду здоров`ю та життю невизначеного кола осіб - учасників дорожнього руху.

Ураховуючи встановлені ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, обставини інкримінованого ОСОБА_10 тяжкого злочину проти безпеки руху й життя людини, що спричинив загибель ОСОБА_14 , наведені вище підстави, передбачені ст.178 КПК України, на думку апеляційного суду, слідчий суддя правильно не визначив розмір застави підозрюваному.

Твердження апелянта про допущення слідчим суддею дискримінаційного підходу щодо ОСОБА_10 не знайшли свого підтвердження та за своїми змістом і обгрунтуваннями зводяться виключно до незгоди з видом обраного підозрюваному запобіжного заходу.

Посилання захисника на інші судові провадження щодо застосування підозрюваним запобіжних заходів не є предметом цього апеляційного провадження, в якому переглядається ухвала слідчого судді щодо ОСОБА_10 та не перевіряється правильність обрання іншим особам запобіжних заходів. Названі вище посилання не утворюють підставу для скасування оскаржуваної ухвали та застосування ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу. Також апеляційний суд зазначає, що інститут обрання запобіжного заходу є індивідуальним заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується конкретній особі з урахуванням обставин і даних, що стосуються кожної особи персонально в конкретному кримінальному провадженні. Таким чином реалізується принцип індивідуалізації цього заходу забезпечення кримінального провадження, закріплений нормами кримінального процесуального закону.

Колегія суддів погоджується з доводами захисника про помилковість зазначення в одній із частин клопотання слідчого формулювання «вина підтверджується», оскільки відповідно до ч.1 ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Разом з тим, оскільки це не перешкодило повному та об`єктивному розгляду питання про запобіжний захід, з`ясуванню питань, передбачених Главою 18 КПК України, й слідчим суддею за результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування постановлено, як наслідок, правильне по суті судове рішення, не вирішувалось питання щодо винуватості чи невинуватості особи у вчиненні інкримінованого йому злочину, що відповідно до положень кримінального процесуального закону віднесено до завдань судового розгляду на підставі обвинувального акта, то твердження апелянта, пов`язані з викладеним вище, не свідчать про наявність достатньої підстави для скасування оскаржуваної ухвали, відмови в застосуванні підозрюваному запобіжного заходу чи обрання йому іншого запобіжного заходу.

Ураховуючи викладене вище, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , у інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 21 травня 2025 року щодо ОСОБА_10 ( ОСОБА_13 ) - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4