ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1542/25 Справа № 208/1958/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6 ( в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7 ( в режимі відеоконверенції)

розглянувши у відкритомусудовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19.03.2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 402 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 березня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 17 травня 2025 року включно. Раніше визначений альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 60 ( шістдесят ) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181680 ( сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень залишено без змін.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків які зазначені в клопотання прокурора та які були наявні під час обрання запобіжного заходу та на теперішній час не зменшились.

Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги:

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник ОСОБА_7 та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам КПК.

При винесенні рішення судом не наданоналежної оцінки обставинам, що враховуються при обранні запобіжного заходу відповідно до ст. 178 КПК України.

Зазначає, що прокурором не доведено жодного ризику, що ОСОБА_8 буде переховуватися вiд органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свiдкiв, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити іншекримінальне правопорушення.

Повідомляє апеляційному суду, що ОСОБА_8 має стійкі соціальні зв`язки. Його мати ОСОБА_9 хворіє на серцево-судинні захворювання, погано пересувається, що підтверджується медичними довідками відділення кардіології НВКГ. До мобілізації ОСОБА_8 проживав з матір`ю за однієї адресою та піклувався про неї . Остання не має інших осіб, які можуть здійснювати за нею догляд.

Позиції сторін в суді :

В судовому засідання захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в ній.

Прокурор в судовому засіданні просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Обвинувачений про дату, час та місце апеляційного перегляду був повідомлений належним чином, клопотань про проведення судового засідання в режимі відео конференції не надходило, у зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги було проведено у його відсутність, відповідно до ч. 4 ст. 405 Кримінального процесуального кодексу України.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами пунктів 3 та 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402КК України.

03 лютого 2025 року слідчим суддею Бабушкінського районного суду м.Дніпродзержинська відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 03 квітня 2025 року включно з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень, який в подальшому було продовжено.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 19 березня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 17 травня 2025 року включно з застосуванням попередньо визначеного альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень, який в подальшому було продовжено.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених за ч.4 ст. 402 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Суд першої інстанції задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 обґрунтовано встановив, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується.

В обґрунтування прийнятого рішення суд вказав, що вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 ,оскільки ризики на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та не зменшились.

Отже, ураховуючи наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на даній стадії кримінального провадження є підтвердженою неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як на тому наполягає сторона захисту.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_8 під вартою, суду не надано.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням останнього із під варти.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики з їх обґрунтуванням у клопотанні прокурора, судом першої інстанції досліджені та цим обставинам надано належну оцінку.

Будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинуваченим та захисником під час апеляційного розгляду не наведено.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника про незаконність ухвали суду першої інстанції, оскільки у клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Судом першої інстанції враховано кожні із наведених прокурором в клопотанні про продовження тримання під вартою ризики та правильно встановлено подальше їх існування.

На думку колегії суддів у зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у тяжкому злочині за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, розуміючи тяжкість понесеного покарання у разі визнання останнього винним у вчинені інкримінованого може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання. Тому дана належна процесуальна поведінка обвинуваченого наразі обумовлена не його правосвідомістю, а наслідком обраного запобіжного заходу.

У разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, останнійможе незаконно впливати на свідків, які разом з ним проходять військову службу з метою примушення їх до зміни своїх показань. Колегія суддів зазначає, що ризик впливу на свідків існує на всіх етапах кримінального провадження. Крім того згідно довідки Заводського районного суду м. Дніпродзержинська розгляд кримінального провадження знаходиться на стадії підготовчого судового засідання, отже свідки судом першої інстанції не допитані.

Колегія суддів вважає, що враховуючи дані про особу обвинуваченого та у останнього відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків.

Отже, суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи про необґрунтованість заявлених ризиків є хибними.

Доводи апеляційної скарги про наявність у ОСОБА_8 стійких соціальних зв`язків, а саме те, що обвинувачений до мобілізації проживав разом з матір`ю ОСОБА_9 за однією адресою та піклувався про неї, оскільки остання хворіє на сердцево судині захворювання та не має інших осіб, які б могли здійснювати за нею догляд, взяті колегією суддів до уваги, але не виключають ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції залишаючи без змін раніше визначений розмір застави дотримався вимог діючого законодавства в повному обсязі, з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованого злочину та особи обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою, із заставою у визначеному розмірі, є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети, визначеній у ст. 177 КПК України.

Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченому ОСОБА_8 суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачається, що свідчить про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 405,407,409,419,422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 березня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 4 ст. ст. 402 КК України - залишити без змін.

Ухвала є остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді: