Справа № 214/3231/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

представника потерпілої - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002273 від 13.12.2018 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянство України, який має вищу освіту, одружений, не працює, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

13.12.2018, приблизно о 16-30 годині, в темний час доби, в умовах міського освітлення, в Саксаганському районі м. Кривого Рогу по мокрому бетонному покриттю проїзної частини Об`їзної дороги, з боку вул. Дніпропетровське шосе в напрямку вул. Електрозаводська, рухався технічно справний автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 .

В цей же час, на проїзну частину Об`їзної дороги, попереду ліворуч по ходу руху автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , у невстановленому для цього місці, вийшла пішохід ОСОБА_4 , яка почала її перетинати в бік будинку №23 по вул. Лісового.

Водій ОСОБА_6 , в момент виявлення ним пішохода ОСОБА_4 , яка рухалась по проїзній частині Об`їзної дороги, з ліво на право відносно руху автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , видимість якої йому нічого не обмежувало, повинен був діяти відповідно до п.п.1.5, 2.3б, 12.3 ПДР України.

Однак, водій ОСОБА_6 , при виникненні небезпеки для руху, у вигляді пішохода ОСОБА_4 , об`єктивну можливість виявити яку він мав, та маючи можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, виконуючи вимоги Правил дорожнього руху України, діючи зі злочинною недбалістю, своєчасно заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу не вжив, чим порушив вимоги п.п.1.5, 2.3б, 12.3 ПДР України, відповідно до яких:

- 1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- 2.3б - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;

- 12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Внаслідок зазначених порушень вимог Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання ДТП, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , поблизу станції швидкісного трамвая «Міська лікарня», в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, допустив наїзд керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_4 , контрактувавши з останньою передньою лівою частиною свого автомобіля.

Відповідно до висновку експерта №501 від 23.04.2019, внаслідок ДТП у пішохода ОСОБА_4 , виникли такі тілесні ушкодження: сполучена травма: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив, переломи 2, 3, 4, 5, 6, 8 ребер праворуч, розрив правої легені, гемоторакс праворуч; закритий уламковий перелом ліктьового відростку праворуч; закритий перелом кісток верхньої третини правої гомілки; забійні рани обличчя, синці обличчя. За своїм характером ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Відповідно до висновку експерта №32/10.1/89 від 24.04.2019, при заданих вихідних даних, у діях водія ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 належить кваліфікувати за:

- ч.2 ст.286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Судом враховані такі докази на підтвердження встановлених обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України не визнав та пояснив таке.

13.12.2018, приблизно о 16-30 годині, він рухався на власному автомобілі «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 з боку автовокзалу в бік мкрн. 5-й Зарічний по Об`їзній дорозі в м. Кривому Розі. В салоні його автомобіля знаходився його товариш ОСОБА_9 . В цей час, він зупинився на червоний сигнал світлофора в крайній правій смузі поблизу зупинки громадського транспорту «Друга міська лікарня». Зліва від нього знаходився чорний позашляховик «Toyota Prado». Також, на цьому світлофорі був регульований пішохідний перехід. Для автомобілів горів червоний сигнал світлофору, тому пішоходи переходили дорогу. Коли загорівся зелений колір світлофору, він почав рух. Позашляховик «Toyota Prado», що стояв зліва від нього, також, почав рухатися та був на 1,5 метри попереду нього. Вказана ділянка дороги обмежена парапетом. Він набрав швидкість приблизно 50 км/год., видимість була хороша, однак, зліва від нього оглядовість була закрита позашляховиком. Інтервал між його автомобілем та «Toyota Prado» складав приблизно 50-80 см. Потім, він побачив, як з-під передньої частини позашляховика на нього летить чорний силует. Удар прийшовся на переднє ліве бокове крило його автомобіля. Після цього, він застосував екстрене гальмування, відвернув кермо праворуч і зупинився. Він вийшов з автомобіля та побачив, що позаду його автомобіля лежала потерпіла, яка впала приблизно за 1,5 метри від краю проїзної частини. З моменту початку руху від світлофора до зіткнення, він проїхав приблизно 200 метрів. Там, де потерпіла переходила дорогу, не було пішохідного переходу, а дорога огороджена з двох боків парапетами. Він та ОСОБА_9 обережно перенесли потерпілу на узбіччя дороги. Підійшли люди свідок ОСОБА_10 та хлопець на ім`я ОСОБА_11 . ОСОБА_9 викликав наряд поліції, а ОСОБА_11 швидку медичну допомогу. Він весь час знаходився біля потерпілої. Остання була в свідомості, однак від неї відчувався характерний запах алкоголю з порожнини рота. Також, потерпіла була одягнена в чорну одежу, мала при собі пакет та сумку. Коли приїхали працівники поліції, вони забрали його та свідка ОСОБА_10 в патрульний автомобіль, де відібрали від них пояснення. ОСОБА_10 пояснювала, що була очевидцем того, як Джип чорного кольору збив потерпілу, внаслідок чого вона впала на автомобіль «DAEWOO LANOS» під його керуванням. Він сфотографував ці пояснення, але до матеріалів справи вони долучені не були. Коли приїхав слідчий Зайцев, він допитав його. Він казав слідчому, що свідок ОСОБА_10 бачила, як потерпілу збив позашляховик. Після цього, він відігнав автомобіль у Саксаганський райвідділ поліції. Окрім того, обвинувачений додав, що він чітко бачив, як позашляховик збив жінку, але не зазначав про це, тому що такою була позиція його захисника ОСОБА_12 , якому він довіряв. Також, слідчий Зайцев йому казав, що ніхто позашляховик «Toyota Prado» шукати не буде.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, у справі існує сукупність допустимих та належних доказів, на підставі яких можна зробити переконливий висновок щодо доведеності вини ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.286 КК України.

Так, потерпіла ОСОБА_4 під час допиту в судовому засіданні показала, що 13.12.2018 приблизно о 16-30 годині на Об`їзній дорозі, біля міської лікарні №2 вона переходила дорогу з боку зупинки швидкісного трамваю на мкрн. Східний. Пішохідного переходу в тому місці не було, однак всі люди там переходили дорогу, на той час, дорога не була огороджена. Коли їй залишалось приблизно два метри до бордюру, та вона майже перейшла дорогу, її збив автомобіль «DAEWOO LANOS» червоного чи бордового кольору. В той день вона знаходилась в тверезому стані, вона не вживає алкоголь, тільки настойки валеріани або пустирника. На дорозі було хороше міське освітлення, снігу або інших опадів не було, але дорога була мокра. Вона не зупинялася на проїзній частині, йшла швидким кроком, була впевнена, що встигне перейти дорогу. Перед нею, також, йшли люди, які вийшли зі швидкісного трамваю. В цей час автомобілі стояли на червоний сигнал світлофора, тому всі люди переходили дорогу. Вона звернула увагу на автомобіль, що її збив, але не думала, що він так швидко під`їде. Автомобіль ударив її лівою стороною. Удар їй прийшовся в правий бік, від чого вона втратила свідомість. В результаті ДТП у неї були численні переломи ребер, руки, ноги, щелепи, черепно-мозкова травма, розрив легені та вибиті зуби. З нею проводився слідчий експеримент.

Також, свідок ОСОБА_9 під час допиту в судовому засіданні показав, що обвинувачений ОСОБА_6 є його кумом. 13.12.2018, приблизно о 16-15 годині, він був пасажиром автомобіля «DAEWOO LANOS» під керуванням ОСОБА_6 , знаходився на передньому пасажирському сидінні. На вулиці було міське освітлення. Йшов мокрий сніг та був легкий туман. Вони рухались з боку бульвару Вечірній по Об`їзній дорозі в сторону мкрн. Зарічний. Під`їхавши до світлофору на міській лікарні №2, вони зупинилися на червоний сигнал світлофора в першій правій смузі для руху. Зліва від них стояв автомобіль «Toyota Prado» чорного кольору. На зелений сигнал світлофора вони почали рух в бік мкрн. Зарічний. Автомобіль «Toyota Prado» почав їх обганяти, та приблизно через 150-200 метрів обігнав їх на пів корпуса. Видимість з їх автомобіля обмежувалась цим позашляховиком. В цей час, щось мелькнуло з лівої сторони та відбувся гучний удар. ОСОБА_6 застосував екстрене гальмування та вони зупинилися. Коли вони вийшли з автомобіля, побачили, що позаду них, приблизно за 1 метр від тротуару, хтось лежить на дорозі по їх смузі для руху. Вони підійшли ближче і побачили, що лежить жінка, одягнута в плащ та загорнута в шарф. З ними до потерпілої, ще підійшли чоловік та жінка. Тоді, він, ОСОБА_6 та чоловік, що підійшов, відтягнули потерпілу на узбіччя. Після цього, він викликав поліцію, а чоловік швидку медичну допомогу. В цей час, потерпіла була в свідомості, просила її відпустити додому. Коли приїхала швидка медична допомога, потерпілу забрали до лікарні. Від неї відчувався різкий запах алкоголю. До наїзду, він людей ані на дорозі, ані на узбіччі не бачив. На їх автомобілі було пошкоджене переднє ліве крило, розбите переднє лобове скло, відбите ліве дзеркало заднього виду. Також, свідок зазначив, що під час проведення слідчого експерименту різнилися погодні умови, оскільки в момент ДТП йшов сніг. Окрім того, були різні марки позашляховиків, а саме під час слідчої дії, замість «Toyota Prado» був автомобіль «Hyundai».

Окрім того, свідок ОСОБА_13 під час допиту в судовому засіданні пояснив, що він проводив досудове розслідування в зазначеному кримінальному провадженні. Зокрема, він виїздив на оформлення місця ДТП. Також, в рамках цього провадження, він проводив слідчий експеримент з ОСОБА_6 . Погодні умови під час вказаної слідчої дії були максимально схожі з погодними умовами під час ДТП. У слідчому експерименті приймали участь підозрюваний, його захисник та поняті. Під час проведення слідчого експерименту, він не має права надавати його учасникам підказки. Інформацію з приводу свідків слідчому надають патрульні поліцейські Окрім того, він допитував свідків, але не пам`ятає їх прізвищ та імен. Свідків він допитував або у відділку, або у них вдома.

Також, свідок ОСОБА_14 під час допиту в судовому засіданні показав, що 13.12.2018 приблизно о 17-30 годині надійшов виклик на службовий планшет по лінії 102. На той час він чергував у складі екіпажу №251 разом з ОСОБА_15 , яка була командиром екіпажу. Їх викликали на Об`їзну дорогу Р74, навпроти зупинки швидкісного трамваю «Міська лікарня №2». Коли вони прибули на місце події, побачили, що на узбіччі стояв припаркований транспортний засіб з увімкненою світовою сигналізацією. Поруч з автомобілем перебував чоловік, який представився його водієм. Також, знаходилась громадянка, приблизно років п`ятдесяти, яка повідомила, що була свідком ДТП. Потерпілої на місці події не було, оскільки її забрала швидка медична допомога в лікарню. Окрім того, на місце події було викликано слідчого по ДТП та сповіщено чергового по ДТП відділу поліції. Поки вони чекали слідчого, він у службовому автомобілі відібрав пояснення у жінки, що була свідком ДТП. Свідок повідомила, що начебто був ще один транспортний засіб темного кольору, який збив потерпілу, і від удару останню відкинуло на автомобіль, який зараз перебував на місці ДТП. Далі, були відібрані пояснення у водія, який знаходився на місці ДТП. Після цього, вони передали зібрані матеріали іншому екіпажу в складі інспекторів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , який приїхав на місце події, оскільки командиру екіпажу ОСОБА_15 необхідно було їхати на брифінг.

Окрім того, свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні під час допиту показав, що 13.12.2018 він перебував на чергуванні в складі екіпажу разом з ОСОБА_16 . Вони приїхали на Об`їзну дорогу по виклику командиру взводу ОСОБА_15 , оскільки їх необхідно було замінити та дочекатися слідчого по ДТП. По прибуттю, вони дочекалися слідчого та допомогли зробити заміри дороги. Також, попередній екіпаж повідомив, що постраждалої на місці події немає, оскільки її госпіталізували до лікарні. Після цього, вони супроводжували на евакуаторі транспортний засіб до Саксаганського відділення поліції. Окрім того, свідок повідомив, що у вказаного автомобіля було розбите лобове скло.

Також, в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_16 , який суду пояснив, що 13.12.2018 він та ОСОБА_17 знаходились у складі екіпажу на чергуванні в денну зміну. Вони приїхали на місце ДТП на виклик командира взводу ОСОБА_15 на Об`їзну дорогу, поблизу зупинки швидкісного трамваю. ОСОБА_15 передала їм зібрані по ДТП матеріали, щоб вони дочекались слідчого і передали матеріали йому. Після цього, остання поїхала на брифінг, а вони залишились на місці події. Потім, приїхав слідчий, вони допомогли йому зробити заміри на місці ДТП та супроводили водія транспортним засобом до Саксаганського відділення поліції. Також, він віддав слідчому матеріали та письмові пояснення свідків, які йому передав попередній екіпаж. Про обставини події він знає, що було збито жінку поза пішохідним переходом. Окрім того, свідок уточнив, що в бланках письмових пояснень обов`язково зазначаються посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка відбирає пояснення.

Окрім того, в судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_18 , який суду пояснив, що судово-медичну експертизу потерпілої ОСОБА_4 проводив експерт ОСОБА_19 . Однак, останній помер у січні 2021 року. Він, як завідувач відділення, в силу своїх посадових обов`язків, ознайомився з вхідними та вихідними даними цієї експертизи, перевірив, щоб все відповідало нормам законодавства. Він підтверджує, що експертиза №501 від 23.04.2019, проведена щодо ОСОБА_4 відповідно до діючого законодавства та з дотриманням вимог наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995. Під час проведення експертизи була присутня потерпла та медична картка стаціонарного хворого з міської лікарні №2. Матеріали кримінального провадження для проведення експертизи не надавались, але питання, які були винесені на експертизу, не потребували дослідження матеріалів провадження. Також, була складена схема, в якій зазначено, що переломи виявлено в потерпілої з правої сторони. З точки зору судової медицини, ушкодження, що утворилися в потерпілої при ДТП, мають єдиний час та єдиний механізм утворення. Щодо вказаного випадку, предметами травми могли бути частини кузова автомобіля або покриття дороги. Окрім того, експерт зазначив, що розділити по ступеню тяжкості тілесні ушкодження потерпілої неможливо, оскільки вони утворилися в комплексі. У вказаному випадку, тілесні ушкодження потерпілої мають ознаки тяжких за ознаками небезпеки для життя. Також, можна стверджувати, що потерпіла була звернута правим боком до предмету травми.

Також, експерт ОСОБА_20 під час допиту в судовому засіданні пояснив, що ним проводилась експертиза, на підставі якої було складено висновок №32/10.1/89 від 24.04.2019. Вказана експертиза проводилась відповідно до даних, наданих слідчим з постановою про надання вихідних даних. Експерт зазначив, що момент можливого виявлення водієм автомобіля пішохода через об`єкт, що обмежував оглядовість встановлювався під час проведення слідчого експерименту, під час якого він приймав участь. Якщо б щось при проведенні слідчого експерименту не відповідало вимогам методичних рекомендацій, то спеціаліст зазначив би про це в протоколі слідчого експерименту. По третьому та четвертому варіантам за свідченнями ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , відповісти на питання не надалось за можливе, оскільки не було достатньо вихідних даних, а саме темпу руху пішохода. Ані ОСОБА_6 , ані свідок ОСОБА_9 пішохода не бачили.

Пояснення потерпілої, свідків та експертів є послідовними та повністю узгоджуються, як між собою, так і щодо різних обставин кримінального провадження, тому суд приходить до висновку, що покази, які вони давали на досудовому слідстві та підтвердили в судовому засіданні правдиві, оскільки знаходяться у взаємозв`язку з іншими об`єктивними письмовими доказами у провадженні, якими підтверджується винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за встановлених обставин в межах обвинувачення, визнаного судом доведеним, а саме:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.12.2018, схемою до нього та фототаблицею, складеними слідчим СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 , в присутності водія ОСОБА_6 , за участю двох понятих. Огляд проводився при похмурих погодних умовах, за відсутності опадів при температурі повітря 0 градусів. Напрямок проведення огляду: від вул. Симонова (нова назва вул. 21-ї бригади Національної гвардії) до вул. Електрозаводська в м. Кривому Розі. Вид події: наїзд на пішохода. Місце ДТП розташовано на горизонтальній ділянці проїзної частини з мокрим чистим бетонним покриттям Об`їзної дороги, поблизу станції «Міська лікарня» в м. Кривому Розі. Дорожнє покриття загальною шириною 16,7 м. По напрямку проведення огляду одна смуга для руху, в зустрічному напрямку, також, одна смуга для руху. На проїзній частині відсутні лінії горизонтальної розмітки. До проїзної частини примикають: праворуч узбіччя; ліворуч узбіччя, тротуар. Далі, за узбіччям праворуч електронні опори, металева огорожа; за тротуаром та узбіччям ліворуч електричні опори (п`ята за поворотом) та станція швидкісного трамвая «Міська лікарня». На вказаній ділянці дороги рух світлофором не регулюється, будь-яких дорожніх знаків не встановлено. Огляд проводився в темний час доби, при міському електроосвітленні. Відстань видимості з робочого місця водія не обмежена. Оглядовість з кабіни водія зі смуги руху транспортного засобу, вправо та вліво не обмежена. На місці події автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 розташований на проїзній частині Об`їзної дороги, на відстані 6,9 м. та 6,7 м. від лівих коліс до центру дороги та на відстані 38,8 м. за електроопорою без номеру (об`єкт прив`язки) по ходу руху транспортного засобу. Пошкодження вказаного транспортного засобу локалізовані в лівій бічній частині, мається деформація металу лівого крила, відсутнє ліве дзеркало заднього виду, на лобовому склі, біля лівого крила маються тріщини. Початок слідів шин розташований на відстані 6,8 м. від центру дороги та на відстані 31 м. за об`єктом прив`язки (електроопора без номеру), кінець сліду розташований на відстані 8,5 м. до центру дороги та на відстані 41,3 м. за об`єктом прив`язки по ходу руху транспортного засобу. Довжина сліду становить 10,4 м. Сліди гальмування відсутні. Ліве бічне дзеркало вказаного транспортного засобу розташоване на проїзній частині на відстані 8 м. від центру дороги та на відстані 17,8 м. за об`єктом прив`язки по ходу руху транспортного засобу. Інші сліди на дорожньому покритті відсутні. Автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу вилучені до Саксаганського ВП КВП. Усі учасники процесуальної дії з протоколом ознайомлені, заяв та зауважень не надійшло (том 2 а.с.5-16);

- висновком експерта №501 від 23.04.2019 та фототаблицею до нього, відповідно до якого у ОСОБА_4 , малися такі тілесні ушкодження: сполучена травма: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив, переломи 2, 3, 4, 5, 6, 8 ребер праворуч, розрив правої легені, гемоторакс праворуч; закритий уламковий перелом ліктьового відростку праворуч; закритий перелом кісток верхньої третини правої гомілки; забійні рани обличчя, синці обличчя. За своїм характером ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Ушкодження виникли від ударної дії тупих твердих предметів, які могли мати, як обмежену, так і необмежену травмуючу поверхню в умовах дорожньо-транспортної пригоди, при наїзді автомобіля, що рухався. Час виникнення ушкоджень, згідно з даними медичних документів, може відповідати 13.12.2018. Тілесні ушкодження у потерпілої могли виникнути при обставинах, вказаних в ухвалі суду. При досліджені на Алкотест-М в момент надходження потерпілої до стаціонару, виявлено 0,19 проміле етилового алкоголю. Результати дослідження крові та сечі потерпілої на наявність алкоголю та наркотичних засобів в медичних документах відсутні (том 2 а.с.40-43).

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.04.2019 зі схемою та фототаблицею до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_10 , статиста, спеціаліста-автотехніка та в присутності двох понятих. Відповідно до вказаного протоколу, на початку слідчого експерименту свідок ОСОБА_10 підтвердила можливість проведення слідчого експерименту при наявному освітлені та при наявних погодних умовах, остання зазначена, що зможе у наявних умовах відтворити механізм ДТП, яка мала місце 13.12.2018 на проїзній частині Об`їзної дороги в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, свідком якої вона була. В якості статистичних транспортних засобів використовувались автомобілі «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_2 та «Hyundai ix35» д.н.з. НОМЕР_3 . З приводу вказаного факту свідок ОСОБА_10 не заперечувала та додала, що вказані статистичні автомобілі схожі за своїми зовнішніми ознаками та параметрами з тими, що були на момент вказаної ДТП. Перед початком проведення слідчого експерименту, свідку було запропоновано вказати місце, де вона знаходилась перед ДТП та показати відомі їй обставини щодо механізму пригоди саме з вказаного місця.

Після цього, свідок зайняла відповідне місце, яке розташоване земляне покриття з лівої сторони Об`їзної частини дороги, по ходу руху автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 . Свідок розмістилась на відстані 8,9 м. за об`єктом прив`язки (електроопора без номера, п`ята за перехрестям між вулицею, яка веде до вул. Лісового та Об`їзною дорогою) та на відстані 3,2 м. від лівого краю дороги по ходу руху «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 . Вказана точка відмічена на схемі до протоколу, як ОСОБА_21 . Дала, свідок, залишаючись у ОСОБА_22 усі подальші обставини щодо ДТП вказувала сам звідти.

Далі, свідку було запропоновано вказати місце, де перед виходом на проїзну частину Об`їзної дороги розташовувалась потерпіла ОСОБА_4 . Свідок, керуючи діями статиста, виставила його в необхідне місце. Встановлено, що ОСОБА_4 , перед виходом на проїзну частину дороги, також, розташовувалась на земляному покритті на відстані 9,4 м. за об`єктом прив`язки (електроопора без номера, п`ята за перехрестям між вулицею, яка веде до вул. Лісового та Об`їзною дорогою) та на відстані 0,6 м. від лівого краю дороги по ходу руху «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 . Вказана точка відмічена на схемі до протоколу, як ОСОБА_23 .

Після цього, свідку було запропоновано вказати темп та напрямок руху потерпілої з моменту її виходу на проїзну частину дороги до місця наїзду на неї, а також, вказати, де саме на проїзній частині Об`їзної дороги розташоване місце наїзду на потерпілу ОСОБА_4 . Свідок пояснила, що потерпіла рухалась у темпі прискореного похідного кроку та з моменту її виходу на проїзну частину, в постійному та однаковому темпі починала переходити її, прямолінійно, з постійним темпом, під кутом віддаляючись від автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 по ходу його руху, аж до того моменту, коли на неї було допущено наїзд. Також, свідок додала, що не може вказати місце на проїзній частині дороги, де на потерпілу було допущено наїзд.

У подальшому, з метою встановлення темпу руху потерпілої ОСОБА_4 перед ДТП, на проїзній частині дороги було відмічено відрізок довжиною 4,2 м., який проходив статист. За темпом його руху в цей час стежив свідок. Статист розпочинав свій рух та в темпі, на який вказував свідок, долав вказаний вище відрізок, та у його кінці не зупинявся. В цей час, за допомогою секундоміру, вимірювався час, за який статист це робить. Встановлено, що потерпіла ОСОБА_4 рухалась з таким темпом, що час. За який вона долала ділянку шляху довжиною 4,2 м. дорівнював 3,0 секундам.

Після цього, свідку було запропоновано виставити на проїзній частині Об`їзної дороги статистичні автомобілі, таким чином, як перед ДТП рухався автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 та інший невстановлений автомобіль, замість якого використовувався автомобіль «Hyundai ix35» д.н.з. НОМЕР_3 . Свідок, знаходячись у ОСОБА_22 , керуючи, при цьому, діями водіїв статистичних автомобілів, виставила їх відносно меж Об`їзної частини дороги. Було встановлено, що статистичний автомобіль «Hyundai ix35» д.н.з. НОМЕР_3 розташований на відстані 0,3 м. від його лівої частини до центру проїзної частини Об`їзної дороги, а статистичний автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_2 розташований на відстані 3,2 м. від його лівої частини до центру проїзної частини Об`їзної дороги. Також, свідок додала, що перед ДТП невстановлений автомобіль в момент руху, знаходився трохи попереду автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим, з метою встановлення відстані між передніми частинами автомобілів, свідок, керуючи діями водіїв статистичних автомобілів, виставив їх в необхідне положення. Було встановлено, що перед ДТП передня частина невстановленого автомобіля розташовувалась на відстані 0,2 м. попереду від передньої частини автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 (вимірювання проводилось від корпусу рамки реєстраційних номерів транспортних засобів). Свідок, також, додала, що дотримуючись зазначених замірів, вказані транспортні засоби рухались так з місця відновлення їхнього руху з світлофора до місця ДТП. Окрім цього, свідок повідомила, що автомобілі, з моменту відновлення руху, рухались з певним прискоренням (з яким саме, вона точно вказати не може) та подолавши певну відстань, у подальшому рухались з постійною та однаковою швидкістю.

Зважаючи на вказане, за участю свідка та за допомогою статистичних транспортних засобів було встановлено, що місце, з якого автомобілі рухались з постійною швидкістю, розташоване на відстані 57 метрів перед об`єктом прив`язки (електроопора без номера, п`ята за перехрестям між вулицею, яка веде до вул. Лісового та Об`їзною дорогою) по ходу руху автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 .

У подальшому, експериментальним шляхом, було встановлено, з якою постійною швидкістю рухались автомобілі до місця наїзду на пішохода. Експериментально було встановлено, що автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 та невстановлений транспортний засіб (який рухався ліворуч від нього) рухались з такою постійною швидкістю, що відстань у 20 метрів вони долали за 2 секунди.

Далі, свідку було запропоновано зазначити, який саме автомобіль контактував з пішоходом та які дії, при цьому, застосовували водії транспортних засобів. Свідок зазначила, що вона не може чітко вказати, хто саме контактував з пішоходом, однак, заявила, що чула лише один глухий удар після того, як потерпіла зникла з поля її зору. Окрім цього, свідок додала, що невстановлений автомобіль та автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 гальмування не застосовували, оскільки вона не чула характерних звуків та не бачила того, щоб автомобілі перед наїздом знижували швидкість свого руху. Після ДТП невстановлений автомобіль продовжив свій прямолінійний рух, а водій автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 застосував відворіт керма праворуч та зупинився.

На цьому, проведення слідчого експерименту було закінчено, було складено схему та протокол, які пред`явлені понятим та учасникам слідчого експерименту. З протоколом ознайомлені, заяв та зауважень від учасників та понятих не надійшло (том 2 а.с.56-63);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.04.2019 зі схемою та фототаблицею до нього, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_4 , статиста, спеціаліста-автотехніка та в присутності двох понятих. Як слідує з зазначеного протоколу, на початку слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_4 підтвердила можливість проведення слідчого експерименту при наявному освітлені та при наявних погодних умовах, остання зазначена, що зможе у наявних умовах відтворити механізм ДТП, яка мала місце 13.12.2018 на проїзній частині Об`їзної дороги в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, учасником якої вона є. В якості статистичних транспортних засобів використовувались автомобілі «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_2 та «Hyundai ix35» д.н.з. НОМЕР_3 , а також, автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_4 , який використовувався виключно під час проведення щосекундного розсунення. З приводу вказаного факту потерпіла не заперечувала та додала, що вказані статистичні автомобілі схожі за своїми зовнішніми ознаками та параметрами з тими, що були на момент вказаної ДТП. Перед початком проведення слідчого експерименту, потерпілій було запропоновано вказати місце, де вона знаходилась перед виходом на проїзну частину дороги та показати відомі їй обставини щодо механізму пригоди саме з вказаного місця.

Зважаючи на вказане вище, потерпіла, керуючи діями статиста, виставила останню у відповідне місце, яке розташоване на земляному покритті з лівої сторони Об`їзної частини дороги по ходу руху «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 . Було встановлено, що вказане місце розташоване на відстані 9,4 м. за об`єктом прив`язки (електроопора без номера, п`ята за перехрестям між вулицею, яка веде до вул. Лісового та Об`їзною дорогою) та на відстані 0,4 м. від лівого краю дороги по ходу руху «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 . Вказана точка відмічена на схемі до протоколу, як ОСОБА_23 .

Далі, потерпілій було запропоновано вказати місце наїзду на неї. Потерпіла, керуючи діями статиста, виставила останню у відповідне місце, яке розташоване на проїзній частині Об`їзної дороги. Було встановлено, що місце наїзду на потерпілу розташовується в смузі руху автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 на відстані 3,2 м. від середини Об`їзної частини дороги та на відстані 4,1 м. за ОСОБА_24 , по ходу руху «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 . Місце наїзду на потерпілу відмічено на схемі до протоколу, як ОСОБА_25 .

У подальшому ОСОБА_4 зазначила, що від місця, де вона стояла і до місця наїзду на неї, вона рухалась прямолінійно в одному темпі, під кутом, віддаляючись від автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 . Далі, було встановлено траєкторію руху пішохода ОСОБА_4 , на яку вона вказала. Було проведено вимірювання та встановлено, що з моменту поновлення руху пішохода до моменту наїзду на неї, остання подолала відстань 12,1 м.

Далі, потерпілій було запропоновано вказати темп її руху по встановленій траєкторії, з метою з`ясування часу, за який вона подолала вказану відстань перед ДТП. Зважаючи на вказане, статист, під безпосереднім керівництвом потерпілої, проходив шлях довжиною 12,1м. від ОСОБА_26 та у його кінці не зупинявся. У цей час, за допомогою секундоміру, вимірювався час, за який статист це робить. Було встановлено, що час, за який потерпіла долала відстань у 12,1 м. дорівнює 8 секунд.

Після цього, потерпілій було запропоновано виставити на проїзній частині Об`їзної дороги статистичні автомобілі, таким чином, як перед ДТП рухався автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 та інший невстановлений автомобіль, замість якого використовувався автомобіль «Hyundai ix35» д.н.з. НОМЕР_3 . Потерпіла, знаходячись у ОСОБА_27 , керуючи діями водіїв статистичних автомобілів, виставила їх відносно меж Об`їзної частини дороги. Було встановлено, що статистичний автомобіль «Hyundai ix35» д.н.з. НОМЕР_3 розташований на відстані 0,3 м. від його лівої частини до центру проїзної частини Об`їзної дороги, а статистичний автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_2 розташований на відстані 3,2 м. від його лівої частини до центру проїзної частини Об`їзної дороги. Також, потерпіла додала, що перед ДТП невстановлений автомобіль в момент руху, знаходився трохи попереду автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим, з метою встановлення відстані між передніми частинами автомобілів, потерпіла, керуючи діями водіїв статистичних автомобілів, виставила їх в необхідне положення. Було встановлено, що перед ДТП передня частина невстановленого автомобіля розташовувалась на відстані 0,2 м. попереду від передньої частини автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 (вимірювання проводилось від корпусу рамки реєстраційних номерів транспортних засобів). Потерпіла, також, додала, що дотримуючись зазначених замірів, вказані транспортні засоби рухались з місця відновлення їхнього руху до місця ДТП. Окрім цього, потерпіла повідомила, що автомобілі, з моменту відновлення руху, рухались з певним прискоренням (з яким саме, вона точно вказати не може) та подолавши певну відстань, у подальшому рухались з постійною та однаковою швидкістю.

Зважаючи на вказане, за участю потерпілої та за допомогою статистичних транспортних засобів було встановлено, що місце, з якого автомобілі рухались з постійною швидкістю, розташоване на відстані 60 метрів перед місцем наїзду на потерпілупо ходу руху автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 .

У подальшому, експериментальним шляхом, встановлювалось, з якою постійною швидкістю рухались автомобілі, у зв`язку з чим з`ясовано, що перед ДТП автомобілі «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 та інший невстановлений транспортний засіб, який рухався ліворуч від нього, рухались з такою постійною швидкістю, що відстань у 20 метрів вони долали за 2 секунди.

Далі, потерпілій було запропоновано зазначити, який саме автомобіль контактував з нею та якою саме частиною, у зв`язку з чим потерпіла повідомила, що контакт прийшовся у праву частину її тулубу, саме з передньою лівою стороною автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 . Інших контактів між нею з іншими транспортними засобами не було. Потерпіла, також, додала, що перед ДТП водій автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 гальмування не застосовував, лише після ДТП застосував відворіт керма праворуч.

У подальшому, було прийняте рішення про проведення щосекундного розсування пішохода за участю спеціаліста-автотехніка та за допомогою статистичних автомобілів «Hyundai ix35» д.н.з. НОМЕР_3 та «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_4 з метою встановлення видимості пішохода для водія автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 . У щосекундному розсунені безпосередньо участь приймала потерпіла ОСОБА_4 , яка на момент проведення слідчої дії була одягнута в одяг темного кольору.

Перед початком проведення щосекундного розсунення спеціаліст-автотехнік, беручі до уваги постійну швидкість руху автомобілів та темп руху потерпілої, відповідно до свідчень останньої та свідка ОСОБА_10 , провів розрахунки та повідомив, що автомобілі за 1 секунду долали відстань 10 м., а пішохід долав 1,5 м. за 1 секунду, відповідно до свідчень потерпілої та 1,4 м. за 1 секунду, відповідно до свідчень свідка.

Далі, під час проведення щосекундного розсунення, за свідченнями потерпілої ОСОБА_4 , було встановлено, що з моменту, коли автомобілі учасники ДТП почали рухатись з постійною швидкістю (на відстані 60,0 м. перед місцем наїзду) з місця водія статистичного автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_4 візуально видно, що потерпіла ОСОБА_4 знаходиться на проїзній частині на відстані 9,0 м. перед місцем наїзду по ходу свого руху та на зазначеній відстані і до місця наїзду постійно знаходиться в полі зору водія автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому невстановлений автомобіль, який рухався ліворуч від нього, не обмежував йому оглядовість. Експеримент проводився з ближнім світлом фар на статистичних автомобілях, так і без світла фар. в зв`язку з чим було встановлю, що світ фар на автомобілях не має значення, оскільки пішохода видно, як з ближнім світлом фар на статистичних автомобілях, так і без світла фар на вищезазначеному шляху пішохода, так як проїзна частина дороги освітлена з електроопор.

У подальшому було проведено щосекундне розсунення, однак вже з урахуванням свідчень свідка ОСОБА_10 щодо темпу руху потерпілої та розташування автомобілів, де вони рухались з постійною швидкістю, у зв`язку із чим було встановлено, що з моменту, коли автомобілі учасники ДТП почали рухатись з постійною швидкістю (на відстані 70,0 м. перед місцем наїзду) з місця водія статистичного автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_4 візуально видно, що потерпіла ОСОБА_4 знаходиться на проїзній частині на відстані 9,8 м. перед місцем наїзду по ходу свого руху та на зазначеній відстані і до місця наїзду постійно знаходиться в полі зору водія автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому, невстановлений автомобіль, яким рухався ліворуч від нього, не обмежував йому оглядовість. Експеримент проводився з ближнім світлом фар на статистичних автомобілях, так і без світла фар, в зв`язку з чим було встановлю, що світ фар на автомобілях не має значення, оскільки пішохода видно як з ближнім світлом фар на статистичних автомобілях, так і без світла фар на вищезазначеному шляху пішохода, так як проїзна частина дороги освітлена з електроопор.

На цьому, проведення слідчого експерименту було закінчено, було складено схему та протокол, які пред`явлені понятим та учасникам слідчого експерименту. З протоколом ознайомлені, заяв та зауважень від учасників та понятих не надійшло (том 2 а.с.64-79);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.04.2019 зі схемою та фототаблицею до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_12 , спеціаліста-автотехніка та в присутності двох понятих. Відповідно до вказаного протоколу, на початку слідчого експерименту свідок ОСОБА_6 , у присутності представника підтвердив можливість проведення слідчого експерименту при наявному освітлені та при наявних погодних умовах, останній зазначив, що погодні умови та освітлення відповідають тому, як було на момент ДТП та додав, що зможе у наявних умовах відтворити механізм ДТП, яка мала місце 13.12.2018 на проїзній частині Об`їзної дороги в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, учасником якої він є. В якості статистичних транспортних засобів використовувались автомобілі «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_5 та «Hyundai ix35» д.н.з. НОМЕР_3 . З приводу вказаного факту свідок та його представник не заперечували.

Перед початком проведення слідчого експерименту, свідку було запропоновано зайняти місце, де він знаходився в момент ДТП та показати відомі йому обставини щодо механізму пригоди саме з вказаного місця.

Зважаючи на вказане вище, свідок зайняв робоче місце водія в статистичному автомобілі «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_5 . Свідку було запропоновано вказати розташування статистичних транспортних засобів відносно меж проїзної частини Об`їзної дороги та відносно один одного в момент, коли автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 та інший невстановлений транспортний засіб, який розташувався ліворуч від нього, зупинились на червоний сигнал світлофору, який розташований перед правим поворотом на вул. Лісового, по ходу їх руху. Після цього, свідок, у присутності понятих та представника, керуючи статистичним автомобілем «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_5 та керуючи діями водія статистичного автомобіля «Hyundai ix35» д.н.з. НОМЕР_3 , виставив їх у необхідне місце та у необхідному положенні.

Під час вимірювання було встановлено, що статистичний автомобіль «Hyundai ix35» д.н.з. НОМЕР_3 , який використовувався замість невстановленого автомобіля, розташований на відстані 0,7 м. від його лівої частини до середини Об`їзної частини дороги, статистичний автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_5 , у вказаний момент розташований на відстані 3,8 м. від його лівої частини до середини Об`їзної частини дороги. Інтервал між боковими частинами автомобілів у вказаний момент складає 1,4 м., а передня частина статистичного автомобіля «Hyundai ix35» розташована на відстані 4,6 м. попереду від передньої частини статистичного автомобіля «DAEWOO LANOS» (вимірювання проводились від корпусу рамки реєстраційних номерів транспортних засобів).

Окрім цього, було встановлено, що у вказаний момент статистичний автомобіль «Hyundai ix35» д.н.з. НОМЕР_3 розташовувався на відстані 143,4 м. перед об`єктом прив`язки (електроопора без номера, п`ята за перехрестям між вулицею, яка веде до вул. Лісового та Об`їзною дорогою) по ходу руху автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , (на схемі точка А).

У подальшому свідок зазначив, що після того, як на табло вказаного вище світлофору загорілося зелений сигнал, транспортні засоби, а саме «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 та невстановлений автомобіль, який розташовувався ліворуч від нього, відновили свій рух та рухаючись з постійним прискоренням почали наближатись до місця наїзду на пішохода. Окрім цього, свідок додав, що перед місцем наїзду на пішохода, передні частини автомобілів зрівнялись, однак де саме це відбулося, свідок вказати не може.

Далі, свідку в присутності понятих та представника, було запропоновано вказати на місце, де автомобіль під його керуванням допустив наїзд на пішохода, та виставити статистичні автомобілі відносно меж проїзної частини Об`їзної дороги та відносно один одного в момент, коли відбувся наїзд на пішохода.

Зважаючи на вказане вище, свідок, керуючи статистичним автомобілем «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_5 виставив його у місце наїзду на пішохода, котре у подальшому було відмічено на проїзній частині дороги (M.Н. на схемі та додатково позначено, як точка В). Окрім цього, свідок додав, що автомобіль під його керуванням контактував з пішоходом своєю лівою боковою частиною корпусу, а саме лівим переднім крилом на рівні передньої вісі. Свідок, також, зазначив, що він не може чітко зазначити, чи був контакт пішохода з іншим невстановленим автомобілем, який рухався ліворуч від нього чи вказаного контакту не було, оскільки свідок цього не бачив. Окрім цього, свідок повідомив, що він не може вказати розташування невстановленого автомобіля на проїзній частині дороги та відносно автомобіля під його керуванням в момент наїзду на пішохода, однак він може чітко стверджувати, що пішохід з`явився саме із-за передньої частини невстановленого автомобіля, який знаходився ліворуч від нього, по ходу його руху.

Також, було встановлено, що місце наїзду на пішохода розташоване на відстані 3,9 м. від середини Об`їзної частини дороги та на відстані 15,4 м. за об`єктом прив`язки (електроопора без номера, п`ята за перехрестям між вулицею, яка веде до вул. Лісового та Об`їзною дорогою) по ходу руху автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 .

У подальшому, експериментальним шляхом проводилось вимірювання часу, за який автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 долав з постійним прискоренням відстань від місця його зупинки на світлофорі (розташоване перед точкою А на схемі) до місця наїзду на пішохода (точка В на схемі). З цією метою свідок, сидячи за кермом статистичного автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_5 розпочинав свій рух з місця, яке розташоване перед точкою А та рухався у напрямку точки В, в якій не зупинявся, у цей час панель зі спідометром була закрита аркушами паперу білого кольору, а час руху встановлювався за допомогою секундоміру. Після замірів було встановлено, що час, за який свідок долав відстань між місцем його зупинки, яке розташоване перед точкою А та безпосередньою точкою В з постійним прискоренням складає 19,8 секунди. Свідок, у присутності понятих та представника, також додав, що швидкість руху невстановленого автомобіля, який рухався ліворуч від нього він точно вказати не може, однак вона була приблизно такою, як і у автомобіля під його керуванням.

Далі, свідку в присутності понятих та представника було запропоновано вказати місце, де пішохід знаходився перед виходом на проїзну частину дороги, місце його виходу на проїзну частину дороги, темп та напрямок його руху, розташуванням автомобілів в момент, коли свідок виявив пішохода на проїзній частині дороги та де знаходився пішохід в зазначений момент. Свідок повідомив, що жодних із вказаних і вище обставин він вказати не може, оскільки до моменту безпосереднього наїзду на пішохода він останнього не бачив, пішохід перед наїздом на нього, раптово вискочив із-за передньої частини автомобіля, який рухався ліворуч. Свідок також додав, що після ДТП він застосував гальмування та відворіт керма праворуч, після чого зупинився біля правого краю дороги.

Як зазначив свідок, інших відомостей, окрім вказаних вище, він повідомити не може. Свідок, також, повідомив, що в момент ДТП, видимість проїзної частини дороги була необмеженою, оскільки освітлювалась з електроопор.

На цьому, проведення слідчого експерименту було закінчено, було складено схему та протокол, які пред`явлені понятим та учасникам слідчого експерименту. З протоколом ознайомлені, заяв та зауважень від учасників та понятих не надійшло (том 2 а.с.80-87);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.04.2019 зі схемою та фототаблицею до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_9 , спеціаліста-автотехніка та в присутності двох понятих. Як слідує з цього протоколу, на початку слідчого експерименту свідок ОСОБА_9 підтвердив можливість проведення слідчого експерименту при наявному освітленні та в наявних погодних умовах, зазначив, що погодні умови та освітлення відповідають тим, які були на момент ДТП. Також, свідок ОСОБА_9 додав, що зможе у наявних умовах відтворити механізм ДТП, яка мала місце 13.12.2018 на проїзній частині Об`їзної дороги, що у Саксаганському районі м. Кривого Рогу, свідком якої він був.

В ролі статистичних транспортних засобів використовувались автомобілі «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_5 та «Hyundai ix35» д.н.з. НОМЕР_3 , з приводу вказаного факту свідок не заперечував.

Перед початком проведення слідчого експерименту, свідку було запропоновано зайняти місце, де останній знаходився в момент ДТП та показати відомі йому обставини щодо механізму пригоди саме з вказаного місця. Свідок зайняв праве переднє пасажирське місце в статистичному автомобілі «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_5 та, в подальшому, показував відомі йому обставини та механізм ДТП саме з вказаного місця.

Далі, свідку було запропоновано вказати розташування статистичних транспортних засобів відносно меж проїзної частини Об`їзної дороги та відносно один одного в момент коли автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 та інший невстановлений транспортний засіб, який розташовувався ліворуч від нього, зупинились на червоний сигнал світлофору, який розташований перед правим поворотом на вулицю Лісового, по ходу їх руху. Свідок, керуючи діями водіїв статистичних автомобілів «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_5 та «Hyundai ix35» д.н.з. НОМЕР_3 , виставив їх у необхідне місце та у необхідному положенні.

Встановлено, що статистичний автомобіль «Hyundai ix35» д.н.з. НОМЕР_3 , який використовувався замість невстановленого автомобіля, розташований на відстані 1,4 м. від його лівої частини до середини Об`їзної частини дороги, статистичний автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_5 , у вказаний момент, розташований на відстані 3,9 м. від його лівої частини до середини Об`їзної частини дороги. Інтервал між боковими частинами автомобілів у вказаний момент складає 0,7 м., а передня частина статистичного автомобіля «Hyundai ix35» розташована на відстані 3,9 м. попереду від передньої частини статистичного автомобіля «DAEWOO LANOS» (вимірювання проводились від корпусу рамки реєстраційних номерів транспортних засобів).

Окрім цього, було встановлено, що у вказаний момент статистичний автомобіль «Hyundai ix35» д.н.з. НОМЕР_3 розташовувався на відстані 143,5 м. перед об`єктом прив`язки (електроопора без номера, п`ята за перехрестям між вулицею, яка веде до вул. Лісового та Об`їзною дорогою) по ходу руху автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 (на схемі точка А).

У подальшому свідок зазначив, що після того, як на табло вказаного вище світлофору загорівся зелений сигнал, транспортні засоби, а саме «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 та інший невстановлений автомобіль, який розташовувався ліворуч, відновили свій рух та рухаючись з постійним прискоренням почали наближатись до місця наїзду на пішохода.

Далі, свідку було запропоновано вказати на місце, де автомобіль під керуванням ОСОБА_6 допустив наїзд на пішохода, та виставити статистичні автомобілі відносно меж проїзної частини Об`їзної дороги та відносно один одного в момент, коли відбувся наїзд на пішохода.

Свідок, керуючи діями водіїв статистичних автомобілів «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_5 та «Hyundai ix35» д.н.з. НОМЕР_3 , виставив їх у необхідні місця, а також зазначив місце наїзду на пішохода, яке у подальшому було відмічено на проїзній частині ОСОБА_28 на схемі та додатково позначено, як точка В). Окрім цього, свідок додав, що автомобіль під керуванням ОСОБА_6 контактував з пішоходом своєю лівою боковою частиною корпусу, а саме лівим переднім крилом на рівні передньої вісі. Свідок, також, зазначив, що він не може чітко зазначити, чи був контакт пішохода з іншим невстановленим автомобілем, який рухався ліворуч чи вказаного контакту не було, оскільки свідок цього не бачив, а звернув свою увагу на пішохода коли почув удар по автомобілю.

Під час вимірювання було встановлено, що місце наїзду на пішохода розташоване на відстані 3,8 м. від середини Об`їзної частини дороги та на відстані 13,4 м. за об`єктом прив`язки (електроопора без номера, п`ята за перехрестям між вулицею, яка веде до вул. Лісового та Об`їзною дорогою) по ходу руху автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 . Окрім цього, встановлено, що в момент наїзду на пішохода, автомобіль «Hyundai ix35» д.н.з. НОМЕР_3 , який використовувався замість невстановленого автомобіля, розташований на відстані 0,8 м. від його лівої частини до середини Об`їзної частини дороги, інтервал між боковими частинами автомобілів у вказаний момент складав 0,5 м., а передня частина статистичного автомобіля «Hyundai ix35» розташована на відстані 3,5 м. попереду від передньої частини статистичного автомобіля «DAEWOO LANOS» (вимірювання проводились від корпусу рамки реєстраційних номерів транспортних засобів).

У подальшому, експериментальним шляхом, проводилось вимірювання часу, за який автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 долав з постійним прискоренням відстань від місця його зупинки на світлофорі (розташоване перед точкою А на схемі) до місця наїзду на пішохода (точка В на схемі). З цією метою, свідок, сидячи на передньому пасажирському сидінні, керував діями водія статистичного автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_5 , який розпочинав свій рух з місця, яке розташоване перед точкою А та рухався у напрямку точки В, в якій не зупинявся. У цей час, панель зі спідометром була закрита аркушами паперу білого кольору, а час руху встановлювався за допомогою секундоміру. Після замірів було встановлено, що час, за який водій ОСОБА_6 долав з постійним прискоренням відстань між місцем його зупинки, яке розташоване перед точкою А та безпосередньою точкою В, складає 19,4 секунди. Свідок, також, додав, що швидкість руху невстановленого автомобіля, який рухався ліворуч він точно вказати не може, однак вона була приблизно такою, як і у автомобіля під керуванням ОСОБА_29 .

Далі, свідку було запропоновано вказати місце, де пішохід знаходився перед виходом на проїзну частину дороги, місце його виходу на проїзну частину дороги, темп та напрямок його руху, розташування автомобілів в момент, коли свідок виявив пішохода на проїзній частині дороги. Свідок повідомив, що жодних із вказаних вище обставин він вказати не може, оскільки до моменту безпосереднього наїзду на пішохода, він останнього не бачив, а звернув свою увагу коли почув удар по автомобілю. Також, свідок додав, що після ДТП водій ОСОБА_6 застосував гальмування та відворіт керма праворуч, після чого зупинився біля правого краю дороги.

Як зазначив свідок, інших відомостей, окрім вказаних вище, він повідомити не може. Свідок, також, повідомив, що в момент ДТП, видимість проїзної частини дороги була необмеженою, оскільки освітлювалась з електроопор.

На цьому, проведення слідчого експерименту було закінчено, було складено схему та протокол, які пред`явлені понятим та учасникам слідчого експерименту. З протоколом ознайомлені, заяв та зауважень від учасників та понятих не надійшло (том 2 а.с.88-94);

- висновком експерта №32/10.2/86 від 23.04.2019, відповідно до якого на момент проведення огляду, робоча гальмівна система та система рульового керування автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 перебуває в працездатному стані (том 2 а.с.101-108);

- висновком експерта №32/10.1/89 від 24.04.2019, з якого слідує:

варіант №1 (згідно зі свідченнями ОСОБА_4 ) при заданих вихідних даних, в діях водія ОСОБА_6 по керуванню автомобілем «DAEWOO LANOS» вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 ПДР України, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з ДТП;

варіант №2 (згідно зі свідченнями ОСОБА_10 ) при заданих вихідних даних, в діях водія ОСОБА_6 по керуванню автомобілем «DAEWOO LANOS» вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 ПДР України, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з ДТП;

варіант №3 (згідно зі свідченнями ОСОБА_6 ) у зв`язку з недостатністю вихідних даних, дати технічну оцінку відповідності дій водія ОСОБА_6 вимогам ПДР України, на даному етапі дослідження, не є можливим;

варіант №4 (згідно зі свідченнями ОСОБА_9 ) у зв`язку з недостатністю вихідних даних, дати технічну оцінку відповідності дій водія ОСОБА_6 вимогам ПДР України, на даному етапі дослідження, не є можливим (том 2 а.с.120-124);

Відповідно до вимог ст.ст.85, 86, 98, 99 КПК України, зазначені вище відомості, що містяться в досліджених, кожному окремо, під час судового розгляду, речових доказах та письмових документах, отримані у порядку, встановленому КПК України, а отже є допустимими, а також належними доказами, як такі, що підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та мають для нього суттєве значення.

Відомості, що містяться у показах обвинуваченого, потерпілої, свідків, експертів та наведених письмових доказах у їх сукупності підтверджують встановлені судом фактичні обставини справи, що свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.

На думку суду, сукупності досліджених доказів достатньо для того, щоб зробити беззаперечний висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, навіть при невизнані останнім своєї вини. При цьому, суд звертає увагу на те, що з боку сторони захисту не було надано додаткових доказів та не заявлено обґрунтованих клопотань про необхідність їх дослідження.

Судом встановлено, що 13.12.2018 в Саксаганському районі м. Кривого Рогу на проїзній частині Об`їзної дороги, з боку вулиці Дніпропетровське шосе в напрямку вулиці Електрозаводська, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_4 , яка переходила проїзну частину дороги у невстановленому для цього місці, в результаті чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 , хоч і не визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, але підтвердив час, місце подій, не заперечував, що саме він перебував за кермом вказаного вище автомобіля на місці події та зазначив, що під час ДТП, дійсно, контактував переднім лівим боковим крилом свого транспортного засобу з потерпілою ОСОБА_4 .

Вказані обставини, беззаперечно підтверджуються показами потерпілої ОСОБА_4 , свідків, допитаних в судовому засіданні та низкою досліджених судом письмових доказів. Зокрема, як слідує з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.12.2018, огляд проводився в темний час доби, при міському електроосвітленні, на ділянці проїзної частини Об`їзної дороги, поблизу станції «Міська лікарня» в м Кривому Розі, в зв`язку з наїздом на пішохода. На вказаній ділянці дороги рух світлофором не регулюється, будь-яких дорожніх знаків не встановлено. Відстань видимості з робочого місця водія не обмежена. Оглядовість з кабіни водія зі смуги руху транспортного засобу, вправо та вліво не обмежена. На місці події автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 . Пошкодження вказаного транспортного засобу локалізовані в лівій бічній частині, мається деформація металу лівого крила, відсутнє ліве дзеркало заднього виду, на лобовому склі, біля лівого крила маються тріщини. Сліди гальмування відсутні. Ліве бічне дзеркало вказаного транспортного засобу розташоване на проїзній частині. Інші сліди на дорожньому покритті відсутні.

В зазначеному протоколі зафіксовано відомості про безпосереднє місце ДТП, обстановку на місці події, розташування транспортного засобу «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_6 , отримані ним механічні пошкодження, місце наїзду на потерпілу, стан видимості дороги, зону видимості елементів проїзної частини з робочого місця водія, відомості про використані вимірювальні засоби, тому, суд, відповідно до положень ст.ст.85, 86 КПК України, визнає його належним та допустимим доказом.

До того ж, як слідує з висновку експерта №501 від 23.04.2019, у ОСОБА_4 малися тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, виникли від ударної дії тупих твердих предметів, які могли мати, як обмежену, так і необмежену травмуючу поверхню в умовах дорожньо-транспортної пригоди, при наїзді автомобіля, що рухався. Час виникнення ушкоджень, згідно з даними медичних документів, може відповідати 13.12.2018. Тілесні ушкодження у потерпілої могли виникнути при обставинах, вказаних в ухвалі суду.

Окрім цього, під час розгляду справи, судом був допитаний експерт ОСОБА_18 , який, у зв`язку зі смертю експерта ОСОБА_19 , що проводив зазначену вище експертизу, як завідувач відділення, в силу своїх посадових обов`язків, підтвердив висновки експертизи, надав відповіді на питання прокурора, сторони захисту та суду щодо висновків, наданих за результатами експертного дослідження потерпілої. Останній підтвердив, що експертиза проведена щодо ОСОБА_4 відповідно до діючого законодавства та з дотриманням вимог наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995. Під час проведення експертизи була присутня потерпла та медична картка стаціонарного хворого з міської лікарні №2. Також, експерт зазначив, що з точки зору судової медицини, ушкодження, що утворилися в потерпілої при ДТП, мають єдиний час та єдиний механізм утворення. Предметами травми могли бути частини кузова автомобіля або покриття дороги. Окрім того, на думку експерта, можна стверджувати, що потерпіла була звернута правим боком до предмету травми.

Отже, проаналізувавши зазначений висновок експерта, виходячи з правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17.01.1995, суд вважає, що в сукупності з показаннями обвинуваченого, потерпілої, свідків та іншими матеріалами справи, він підтверджує обставини отримання потерпілою ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень саме під час ДТП, що сталася 13.12.2018.

Разом з цим, захисник обвинуваченого звернувся до суду з клопотанням, в порядку ст.89 КПК України, про визнання зазначеного вище висновку експерта №501 від 23.04.2019 недопустимим доказом. В обґрунтування клопотання, захисник звернув увагу на те, що у висновку зазначено, що експерт, під час дослідження, використовував медичну документацію потерпілої, зокрема, медичну карту стаціонарного хворого №У-15103 на ім`я ОСОБА_4 . Разом з цим, у супровідному листі до постанови про призначення експертизи, відсутнє посилання на те, що разом із постановою експерту направляється вказана медична карта. Окрім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості з приводу того, що потерпіла самостійно надала медичні документи слідчому. На думку захисника, вказана медична карта отримана слідчим в порушення вимог ст.93 КПК України, тому експертиза, проведена на її підставі, має бути визнана недопустимим доказом.

Суд зазначає, що суб`єктами збирання доказів зі сторони обвинувачення є слідчий, дізнавач, прокурор, а у випадках отримання доручення в порядку частини 2 статті 41 КПК України, - оперативні підрозділи.

Частиною 2 статті 93 КПК України визначені способи збирання доказів стороною обвинувачення, до яких належать, зокрема, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.101 КПК України, висновок експерта повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Положеннями п.5 ч.1 ст.102 КПК України передбачено, що у висновку експерта повинно бути зазначено опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали використав експерт.

Відповідно до п.4 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 (далі - Правила), судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень може проводитись на підставі оригіналів медичних документів.

До того ж, згідно з п.4.2 Правил, судово-медичний експерт встановлює особу обстежуваного за паспортом чи іншим документом, що його замінює, з`ясовує у нього обставини заподіяння ушкоджень, скарги та, за потребою, інші відомості; ознайомлюється з матеріалами справи і наявними медичними документами. Всі отримані відомості фіксуються у висновку експерта (акті судово-медичного обстеження).

Натомість, як слідує з листа генерального директора КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР ОСОБА_30 №4241 від 22.09.2023, оригінал медичної карти стаціонарної хворої №У-15103 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надано до Дніпровського бюро судово-медичної експертизи згідно з запитом вказаної установи. Після проведення необхідних досліджень, карта була повернута до КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР та знаходиться в архіві (том 3 а.с.200).

Висновок експерта №501 від 23.04.2019 був зроблений на підставі ухвали слідчого судді від 07.03.2019 про призначення судово-медичної експертизи, в якій зокрема, окрім іншого, було зазначено про надання експерту для дослідження медичної документації потерпілої ОСОБА_4 (том 2 а.с.36-37).

Вказаний висновок експерта №501 від 23.04.2019 зроблений судово-медичним експертом Криворізького міжрайонного відділу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» ОСОБА_19 , який має стаж роботи за фахом 42 роки, є експертом вищої категорії другого кваліфікаційного класу.

Під час експертного дослідження експертом безпосередньо було оглянуто потерпілу ОСОБА_4 , також, була досліджена медична документація, яка була на запит КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» (том 2 а.с.201).

Згідно з цим висновком експерта, потерпіла під час обстеження вказувала, що 13.12.2018 приблизно о 16-30 годині переходила дорогу, почула удар з правої сторони, після чого, подальші події не пам`ятає, прийшла до тями в лікарні, скаржилась на біль у місцях переломів (том 2 а.с.40-42).

Також, суд звертає увагу, що під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, за участю обвинуваченого та його захисника, в судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_31 з приводу висновків зазначеної експертизи. Разом з цим, стороною захисту не ставилось останньому жодних уточнюючих питань з приводу обставин, на які захисник посилається в обґрунтування визнання висновку експерта №501 від 23.04.2019 недопустимим доказом.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.84 КПК України, висновок експерта є самостійним джерелом доказів, залучення експерта для проведення експертизи відбувалося у порядку, передбаченому ст..243 КПК України. Експерт є належним суб`єктом для проведення цього виду експертних досліджень і відповідає вимогам, що закріплені в ч.ч.1, 2 ст.69 КПК України та Законом України «Про судову експертизу». Отримання експертом медичної документації безпосередньо з КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР не призвело до істотного порушення прав та свобод людини, а також не вплинуло на достовірність отриманих висновків.

Вказана позиція узгоджується із судовою практикою Верховного Суду, зокрема з постановою від 21.07.2021 у справі № 552/1884/20 провадження №51-2402км21, постановою від 14.02.2024 у справі №199/3623/23 провадження №51-5585км23 та постановою від 03.04.2025 у справі №756/12099/20 провадження №51-3544км24, де Суд, також, не визнав подібні порушення істотними.

Окрім того, в суді першої інстанції, ОСОБА_6 та його захисник, будучи обізнаним про наявність вищевказаного висновку експерта, який містить аналіз медичної документації потерпілої ОСОБА_4 , не ставили питання про ознайомлення з цими матеріалами, про надання до них доступу чи про проведення додаткової чи повторної експертизи.

Вказана позиція суду, також, узгоджуються з усталеною практикою Верховного Суду, висловленою, у постановах від 20.10.2021 у справі №369/10141/15-к, провадження №51-2308км 18), 27.09.2023 у справі №729/521/20, провадження №51-3349км23, 04.10.2023 у справі №159/1506/20, провадження №51-4048км23.

За таких обставин доводи захисника про відсутність у матеріалах кримінального провадження даних про витребування з медичного закладу та направлення експерту медичних документів ОСОБА_4 , на переконання суду, є безпідставними й необґрунтованими та фактично зводяться до надання стороною захисту власної оцінки наявним у справі доказам. Таким чином, судом не встановлено порушення під час досудового слідства положень ст.93 КПК України, у зв`язку з чим підстави для визнання висновку експерта №501 від 23.04.2019 недопустимим доказом, відсутні.

Окрім того, в підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення суд приймає до уваги висновок експерта №32/10.2/86 від 23.04.2019, відповідно до якого на момент проведення огляду, робоча гальмівна система та система рульового керування автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 перебуває в працездатному стані.

До того ж, згідно зі свідченнями потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_10 , висновком експерта №32/10.1/89 від 24.04.2019, встановлено, що при заданих вихідних даних, в діях водія ОСОБА_6 по керуванню автомобілем «DAEWOO LANOS» вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 ПДР України, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з ДТП. Натомість, згідно зі свідченнями обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 , у зв`язку з недостатністю вихідних даних, дати технічну оцінку відповідності дій водія ОСОБА_6 вимогам ПДР України, на даному етапі дослідження, не є можливим.

Проаналізувавши вказаний висновок експерта, суд дійшов висновку, що порушення водієм автомобіля «DAEWOO LANOS» ОСОБА_6 вимог п.12.3 ПДР України перебуває у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, у вигляді завдання потерпілій ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень.

Наведені висновки експертиз складені кваліфікованими експертами, які, відповідно до Закону України «Про судову експертизу», мають право на проведення експертиз, належним чином аргументовані, ґрунтуються на ретельному дослідженні, зроблені на підставі діючого законодавства, містять відповіді на усі поставлені питання, висновки обґрунтовані дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновках відносяться до провадження і мають доказове значення, а також узгоджуються з іншими дослідженими доказами у провадженні. Підстав недовіряти висновкам експертиз у колегії суддів немає.

Разом з цим, відповідно до ст.ст.85, 86, 91, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні висновок експерта №Д22/04/19 від 23.04.2019 по результатам проведення судової автотоварознавчої експертизи про оцінку транспортного засобу, відповідно до якого середня ринкова вартість автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , складає 67020,00 грн., суд вважає, що вказаний доказ є допустимим, але неналежним, оскільки він ані підтверджує, ані спростовує обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені положеннями ст.91 КПК України.

Також, факт вчинення ОСОБА_6 злочину, що ставиться йому у провину, підтверджується протоколами проведення слідчих експериментів та фототаблицями до них, за участю обвинуваченого, потерпілої та свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Так, 08.04.2019 під час проведення вказаної слідчої дії за участю потерпілої ОСОБА_4 , остання послідовно та детально розповіла про обставини ДТП, що мала місце13.12.2018. Зокрема, як слідує з вказаного протоколу, потерпіла повідомила, що контакт прийшовся у праву частину її тулубу, саме з передньою лівою стороною автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 . Інших контактів між нею з іншими транспортними засобами не було. Потерпіла, також, додала, що перед ДТП водій автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 гальмування не застосовував, лише після ДТП застосував відворіт керма праворуч. До того ж, під час проведення щосекундного розсунення, за свідченнями потерпілої ОСОБА_4 , було встановлено, що з моменту, коли автомобілі учасники ДТП почали рухатись з постійною швидкістю, з місця водія статистичного автомобіля «DAEWOO LANOS» візуально видно, що потерпіла ОСОБА_4 знаходиться на проїзній частині на відстані 9,0 м. перед місцем наїзду по ходу свого руху та на зазначеній відстані і до місця наїзду постійно знаходиться в полі зору водія автомобіля «DAEWOO LANOS». При цьому невстановлений автомобіль, який рухався ліворуч від нього, не обмежував йому оглядовість. Експеримент проводився з ближнім світлом фар на статистичних автомобілях, так і без світла фар, в зв`язку з чим було встановлю, що світ фар на автомобілях не має значення, оскільки пішохода видно, як з ближнім світлом фар на статистичних автомобілях, так і без світла фар на вищезазначеному шляху пішохода, так як проїзна частина дороги освітлена з електроопор.

Вказані обставини, потерпіла ОСОБА_4 , також, підтвердила під час допиту в судовому засіданні, зазначивши, що вона переходила дорогу в забороненому для цього місці. Коли їй залишалось приблизно два метри до бордюру, та вона майже перейшла дорогу, її збив автомобіль «DAEWOO LANOS». Вона звернула увагу на автомобіль, що її збив, але не думала, що він так швидко доїде. Автомобіль ударив її лівою стороною. Удар їй прийшовся в правий бік, від чого вона втратила свідомість.

Також, ОСОБА_10 , під час слідчого експерименту за її участі, розповіла та вказала про обставини ДТП, свідком якої вона була. Відповідно до протоколу вказаної слідчої дії, свідок зазначила, що перед ДТП невстановлений автомобіль в момент руху, знаходився трохи попереду автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 . Окрім того, ОСОБА_10 пояснила, що вона не може чітко вказати, хто саме контактував з пішоходом, однак, заявила, що чула лише один глухий удар після того, як потерпіла зникла з поля її зору. Окрім цього, свідок додала, що невстановлений автомобіль та автомобіль «DAEWOO LANOS», гальмування не застосовували, оскільки вона не чула характерних звуків та не бачила того, щоб автомобілі перед наїздом знижували швидкість свого руху. Після ДТП невстановлений автомобіль продовжив свій прямолінійний рух, а водій автомобіля «DAEWOO LANOS» застосував відворіт керма праворуч та зупинився.

Окрім того, 15.04.2019 свідком ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту було зазначено, що автомобіль під керуванням ОСОБА_6 контактував з пішоходом своєю лівою боковою частиною корпусу, а саме лівим переднім крилом на рівні передньої вісі. Свідок, також, зазначив, що він не може чітко вказати, чи був контакт пішохода з іншим невстановленим автомобілем, який рухався ліворуч чи вказаного контакту не було, оскільки свідок цього не бачив, а звернув свою увагу на пішохода коли почув удар по автомобілю. На пропозицію, вказати місце, де пішохід знаходився перед виходом на проїзну частину дороги, місце його виходу на проїзну частину дороги, темп та напрямок його руху, розташування автомобілів в момент, коли свідок виявив пішохода на проїзній частині дороги, останній повідомив, що жодних із вказаних вище обставин він вказати не може, оскільки до моменту безпосереднього наїзду на пішохода, він останнього не бачив, а звернув свою увагу коли почув удар по автомобілю. Свідок, також, повідомив, що в момент ДТП, видимість проїзної частини дороги була необмеженою, оскільки освітлювалась з електроопор.

Що ж стосується протоколу проведення слідчого експерименту від 15.04.2019, проведеного за участю свідка ОСОБА_6 , в присутності адвоката ОСОБА_12 , суд приймає до уваги пояснення, надані ним під час вказаної слідчої дії. Зокрема, ОСОБА_6 вказав, що автомобіль під його керуванням контактував з пішоходом своєю лівою боковою частиною корпусу, а саме лівим переднім крилом на рівні передньої вісі. ОСОБА_6 , також, вказав, що не може чітко зазначити, чи був контакт пішохода з іншим невстановленим автомобілем, який рухався ліворуч від нього чи вказаного контакту не було, оскільки він цього не бачив. Окрім цього, свідок повідомив, що він не може вказати розташування невстановленого автомобіля на проїзній частині дороги та відносно автомобіля під його керуванням в момент наїзду на пішохода, однак він може чітко стверджувати, що пішохід з`явився саме із-за передньої частини невстановленого автомобіля, який знаходився ліворуч від нього, по ходу його руху. Також, після того, як свідку ОСОБА_6 було запропоновано вказати місце, де пішохід знаходився перед виходом на проїзну частину дороги, місце його виходу на проїзну частину дороги, темп та напрямок його руху, розташуванням автомобілів в момент, коли свідок виявив пішохода на проїзній частині дороги та де знаходився пішохід в зазначений момент, останній, в присутності адвоката ОСОБА_12 , повідомив, що жодних із вказаних і вище обставин він вказати не може, оскільки до моменту безпосереднього наїзду на пішохода він останнього не бачив, пішохід перед наїздом на нього, раптово вискочив із-за передньої частини автомобіля, який рухався ліворуч. ОСОБА_6 , також, повідомив, що в момент ДТП, видимість проїзної частини дороги була необмеженою, оскільки освітлювалась з електроопор.

З приводу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 у якості свідка, суд звертає увагу на таке.

Правові позиції щодо підстав визнання судами належними чи допустимими доказами протоколів слідчого експерименту та похідних від нього доказів, у випадку отримання їх з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у провадженні, неодноразово були висловлені Верховним Судом у постановах від 30.05.2019 (справа №164/1457/16-к), 21.10.2020 (справа №345/522/16-к), 15.06.2022 (справа №130/720/17), 29.11.2023 (справа №359/5361/17).

Так, відповідно до п.1 ч.3 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Тобто, як слідує з положень вказаної процесуальної норми, вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань свідка вже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Натомість, згідно з матеріалами вказаного кримінального провадження, судом встановлено, що з метою перевірки та уточнення наданих ОСОБА_6 відомостей щодо обставин ДТП, за його згодою, в присутності його адвоката ОСОБА_12 , за участю двох понятих та спеціаліста-автотехніка, 15.04.2019 слідчим СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 проведено слідчий експеримент. При цьому, його проведенню передувало роз`яснення ОСОБА_6 , передбачених ст.63 Конституції України та п.3 ч.1 ст.66 КПК України, права не свідчити проти себе та відмовитися давати показання, що можуть стати підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Жодних зауважень чи заперечень щодо порушень прав ОСОБА_6 під час проведення вказаної слідчої дії чи після її проведення, сторона захисту не висловлювала, заяв та зауважень від її учасників не надійшло, що підтверджується їх особистими підписами в протоколі від 15.04.2019. Суд звертає увагу, що під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_6 була надана можливість висловити власну точку зору щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої він здійснив наїзд на потерпілу, що не суперечить засаді верховенства права, зафіксованій ст.8 КПК України.

Окремо, суд наголошує на тому, що метою проведення слідчого експерименту було не викриття ОСОБА_6 , а відтворення дій, обстановки, обставин ДТП, розташування на проїжджій частині транспортних засобів, учасників пригоди, траєкторії та темпу їх руху. ОСОБА_6 під час слідчого експерименту викривальних свідчень чи правової оцінки своїм діям не давав. До того ж, судом не встановлено жодних обставин, які б давали підстави вважати, що під час проведення вказаного слідчого експерименту, слідчим були вчинені дії, якими б порушувалися права чи свободи ОСОБА_6 або слідчий у будь-якій формі протиправно здійснював вплив на останнього для надання пояснень щодо своєї винуватості у ДТП.

Більш того, тільки після проведення відповідних експертиз №32/10.2/86 від 23.04.2019 та №32/10.1/89 від 24.04.2019, за результатами яких встановлено в діях ОСОБА_6 порушення правил дорожнього руху та причинно-наслідковий зв`язок між ними і настанням ДТП, останньому 26.04.2019 повідомлено про підозру.

Отже, підсумовуючи викладене, та приймаючи до уваги, щовідтворені ОСОБА_6 обстановка та обставини події під час слідчого експерименту суттєво не відрізняються від тих обставин, про які він зазначив у своїх поясненнях під час судового розгляду кримінального провадження, суд приходить до висновку, що проведення слідчого експерименту за участю особи, яку надалі було визнано підозрюваним, не має наслідком визнання протоколу слідчого експерименту від 15.04.2019 недопустимим або неналежним доказом, відповідно до ст.ст.85, 86 КПК України.

Щодо твердження сторони захисту з приводу того, що під час проведення слідчих експериментів, різнилися погодні умови, йшов дощ та використовувались інші транспортні засоби, ніж ті, що були учасниками ДТП, суд вважає їх необґрунтованими.

Так, у Постанові від 31.08.2022 у справі №756/10060/17, провадження №13-3кс22, Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію з приводу того, що за змістом ч.1 ст.87 КПК України, доказ має бути визнаний недопустимим лише за умови, якщо він отриманий виключно в результаті дій, що становили істотне порушення прав та свобод людини. Також, у постанові від 05.10.2021 у справі №686/17787/16-к, провадження №51-1721кс2023, Верховний Суд зазначив, що згідно з ч.1 ст.87 КПК України, недопустимими визнаються похідні докази у тому випадку, якщо вони здобуті завдяки інформації, яка отримана внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У вказаному кримінальному проваджені, слідчі експерименти зі свідками та потерпілою проведено з додержанням вимог ст.240 КПК України, за результатами слідчих дій заперечень та зауважень від учасників не надходило, про порушення їх прав та свобод ними не заявлено. Вказані слідчі дії проведені в умовах, максимально наближених до тих, у яких у минулому відбувалася дорожньо-транспортна пригода. Суд звертає увагу, що оскільки ступінь відтворення залежить від характеру експерименту, обстановки, у якій він здійснюється, від можливостей реконструювання, то використання хоча й інших, але схожих за зовнішніми та технічними параметрами транспортних засобів з тими, що стали учасниками ДТП, не містить істотних порушень прав та свобод людини. Відтак, у розумінні ч.1 ст.87 КПК України, отримані в такий спосіб докази не можуть бути визнані недопустимими. Натомість, в ході слідчих експериментів органом досудового розслідування з`ясовувались обставини ДТП, насамперед, характер руху автомобіля під керуванням ОСОБА_6 та невідомого автомобіля, місце наїзду на потерпілу та інші обставини події.

До того ж, учасники всіх чотирьох слідчих експериментів, проведених в рамках вказаного кримінального провадження потерпіла ОСОБА_4 та свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 ,на початку вказаної слідчої дії підтвердили можливість проведення слідчого експерименту при наявному освітленні та в наявних погодних умовах, зазначили, що погодні умови та освітлення відповідають тим, які були на момент ДТП та вони зможуть у наявних умовах відтворити механізм події, яка мала місце 13.12.2018. Також, останні не заперечували проти статистичних транспортних засобів, що використовувались під час слідчих експериментів.

Твердження сторони захисту щодо дощу, який йшов, коли слідчим проводились ці слідчі дії, та який міг змити сліди крейди на проїжджій частині, суд не приймає до уваги, оскільки жодним з долучених до матеріалів провадження доказів, вказана обставина не підтверджується, зокрема, на фототаблицях, що додані до протоколів слідчих експериментів, не зафіксовано будь-яких калюж чи інших ознак, які б свідчили про наявність в цей час опадів. Окрім того, суд відноситься критично до аргументів захисника стосовного того, що в протоколах слідчих експериментів не зазначено, чим саме були здійснені виміри швидкості руху пішохода та автомобіля, адже по всьому тексту всіх чотирьох протоколів вказаних слідчих дій, слідчим неодноразово зазначається, що вимірювання швидкості здійснювалось за допомогою секундоміра.

Таким чином, суд приходить до висновку, що використання в якості статистичних автомобілів інших транспортних засобів на відтворення обстановки подій жодним чином не вплинуло, а інші зауваження з приводу недоліків протоколів слідчих експериментів не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, отже, ніяк не можуть вплинути на доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

Окрім того, суд вважає такими, що суперечать доказам, дослідженим у судовому засіданні, доводи сторони захисту з приводу того, що потерпіла ОСОБА_4 в момент дорожньо-транспортної пригоди перебувала в стані алкогольного сп`яніння, оскільки, як сама потерпіла категорично заперечувала вказаний факт під час надання пояснень в судовому засіданні, так і за результатами проведеної експертизи №501 від 23.04.2019 при досліджені на Алкотест-М в момент надходження потерпілої до стаціонару, виявлено 0,19 проміле етилового алкоголю. Результати дослідження крові та сечі потерпілої на наявність алкоголю та наркотичних засобів в медичних документах відсутні. Суд зазначає, що стан алкогольного сп`яніння вважається встановленим тільки, якщо показники тестування мають цифрове значення більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Останнє, на що суд звертає увагу, це твердження захисника стосовно того, що: під час надання висновку експертизи №32/101/89 від 24.04.2019 не надані всі вихідні дані, тому в експерта не було можливості відповісти на питання щодо спроможності показів ОСОБА_6 та ОСОБА_9 ; в протоколі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 не відображено, як рухався другий автомобіль, яким чином потерпіла обійшла його та опинилася перед автомобілем під керуванням ОСОБА_6 ; під час проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не було здійснено виміру оглядовості під час руху автомобіля разом з іншим автомобілем; відсутні відомості щодо руху другого автомобіля від світлофору до моменту ДТП.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2, 6 ст.22, ч.1 ст.26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом.

З урахуванням положень п.п.8, 12 ч.3, п.2 ч.4 ст.42, ч.4 ст.46 КПК України, захисник, окрім іншого має право: збирати і подавати суду докази, заявляти клопотання про проведення процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.332 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Відповідно до ч.3 ст.333 КПК України, у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії.

Слід зазначити, що під час розгляду цього кримінального провадження судом, з дотриманням вимог ст.22 КПК України, було належним чином створено сторонам необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав. Зокрема, сторона захисту стверджувала, що досудове розслідування було проведено не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла необхідність у встановленні обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження. Разом з цим, своїми правами, передбаченими ст.42 КПК України, обвинувачений та його захисник не скористались, жодних клопотань з приводу призначення експертиз або доручення органу досудового розслідування проведення певних слідчих дій в порядку ст.333 КПК України, останніми не подавалось.

Натомість, ч.3 ст.26 КПК України встановлено, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

При цьому, суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, з урахуванням усіх встановлених вище обставин, судом не приймаються до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, оскільки докази, які підтверджують його вину, зібрані органом досудового слідства з дотриманням процедур визначених КПК України, не викликають сумнівів та є достатніми для висновку про те, що обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.

Покази обвинуваченого про те, що потерпілу ОСОБА_4 , насправді, збив інший невідомий автомобіль, який покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, суд розцінює, як спробу і намагання подати розвиток подій у своїй інтерпретації, у вигідному для себе світлі, тим самим відвести від себе обвинувачення у вчиненні інкримінованого діяння та настання злочинних наслідків, тому, на думку суду, невизнання ОСОБА_6 винуватості не впливає будь-яким чином на доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Отже, надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази взаємопов`язані та в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено події вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст.91 КПК України, докази зібрані в порядку, встановленому ст.93 КПК України. Жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів, як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Аналізуючи покази обвинуваченого, дослідивши та оцінивши вивчені в справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, виходячи із сукупності досліджених обставин вчинених діянь, суд «поза розумним сумнівом» приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину та кваліфікує його дії:

- за ч.2 ст.286 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за іншими статтями Кримінального кодексу України, за встановлених під час розгляду кримінального провадження обставин, у суду відсутні.

При цьому, підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, у відповідності до ч.3 ст.337 КПК України, судом не встановлено, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод не встановлено.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» п.282). Таке доведення має випливати і з сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно зі ст.ст.50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Так, статтею 17 Закону України від 23.02.2016 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Загальні засади призначення покарання, а саме положення ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.

При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких. Окрім цього, врахуванню підлягає загально-небезпечний характер дій обвинуваченого та його особисте ставлення до вчиненого, який, вину в скоєнні кримінального правопорушення не визнав, не зважаючи на її доведеність.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно з ст.ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_6 , по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України (том 2 а.с.144).

Окрім того, суд враховує особу обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони (том 2 а.с.145), має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 2 а.с.147), одружений (том 2 а.с.148), раніше не судимий (том 2 а.с.142), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебував та не перебуває (том 2 а.с.143, 144).

Згідно з досудовою доповіддю Саксаганського районного відділу філії державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 визначено низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. У відповідності до висновку органу пробації про можливість виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк, беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливо за умови здійснення нагляду з боку уповноваженого органу з питань пробації та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде до висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків, відповідно до ч.3 ст.76 КК України (том 1 а.с.97-98).

Також, при призначенні покарання, суд враховує думку потерпілої ОСОБА_4 та її представника, які при призначенні покарання покладалися на розсуд суду. До того ж, врахуванню підлягає та обставина, що потерпіла, за наявності в безпосередній близькості пішохідного переходу, перетинала проїжджу частину в невстановленому для цього місці.

Отже, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходить із положень ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі, однак із застосуванням ст.75 КК України, без ізоляції від суспільства та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на передбачений законом строк.

Окрім того, виходячи із всіх встановлених у справі обставин, керуючись ст.75 КК України, суд вважає за доцільне встановити обвинуваченому ОСОБА_6 випробувальний термін, при цьому покласти на останнього обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На думку суду, застосування в даному випадку до обвинуваченого положень ст.ст.75, 76 КК України в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених обов`язків, під загрозою реального відбування призначеного покарання у випадку порушення умов випробування, буде мати на обвинуваченого ОСОБА_6 більший виховний вплив, ніж реальне відбування покарання, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд не знаходить підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст.ст.69 КК України, оскільки судом не встановлено сукупності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Окрім того, потерпілою ОСОБА_4 , заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 , МТСБУ та ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування майнової та моральної шкоди, у якому вона просить стягнути з відповідачів на свою користь: завдану матеріальну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн.; щомісячну грошову допомогу в розмірі 18 615,00 грн. з моменту її травмування до відновлення, тобто 10.04.2020. Також, просить стягнути з ОСОБА_6 на її користь понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Свій позов потерпіла обґрунтовує тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 застрахована полісом обов`язкового страхування ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» АК №9810841 від 22.03.2018. Згідно з п.4 вказаного полісу, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілого становить 200 000,00 грн.

13.12.2018 внаслідок ДТП сталося її травмування, що знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з подіями за участю ОСОБА_6 . Через дії останнього позивачці довелось тривалий час лікуватися, що завдало значні матеріальні витрати. Так, позивачка знаходилась на стаціонарному лікуванні в періоди часу з 13.12.2018 до 04.01.2019 та з 27.02.2019 до 22.03.2019. Окрім того, внаслідок отриманих травм ОСОБА_4 отримала другу групу інвалідності. Загальна сума завданої потерпілій матеріальної шкоди оцінюється останньою в 100 000,00 грн.

Також, остання зазначає, що на день спричинення їй тілесних ушкоджень, вона працювала рентген-лаборантом у КЗ «Криворізька міська стоматологічна поліклініка №5» ДОР» та отримувала середню заробітну плату в розмірі 3600 грн. В результаті винних дій відповідача вона повністю втратила свою працездатність і можливість самостійно себе матеріально забезпечувати, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.1195, ч.1 ст.1197 ЦК України, вона вважає, що має право на отримання за рахунок відповідача щомісячної грошової допомоги в розмірі 18615,00 грн. з моменту травмування до відновлення 10.04.2020.

Окрім того, ОСОБА_4 стверджує, що внаслідок ДТП їй було завдано моральну шкоду, оскільки перенесла дуже сильний емоційний стрес та душевні страждання. Негативні переживання вона відчуває і по теперішній час. До того ж, на тривалий період часу змінився спосіб життя останньої, з`явилася необхідність адаптуватися до нових, дискомфортних, умов пересування та існування. В момент отримання тілесних ушкоджень, потерпіла ОСОБА_4 перенесла значний фізичний біль, емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, тривоги та страху за своє здоров`я, необхідністю знаходитися в лікарні тривалий час у нерухомому стані, неможливістю вільно пересуватись та вести нормальне життя. Враховуючи істотні зміни в житті та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, потерпіла оцінює завдану їй моральну шкоду у 500 000,00 грн.

Окрім вказаного вище, потерпіла зазначає, що 22.05.2019 між нею та адвокатом ОСОБА_5 було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого вона сплатила останньому 3000,00 грн., які ОСОБА_4 й просить стягнути з обвинуваченого, відповідно до вимог ст.137 ЦПК України.

Цивільний відповідач ОСОБА_6 заперечуючи в повному обсязі проти заявленого потерпілою позову, звернувся до суду з відзивом, в якому просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що травмування позивача відбулося внаслідок порушення ПДР України саме нею, оскільки вона переходила проїжджу частину в невстановленому місці. Також, ОСОБА_6 стверджує, що травмування ОСОБА_4 відбулося внаслідок наїзду на неї невстановленого автомобіля чорного кольору. Після удару вказаного автомобіля, потерпілу підкинуло вгору на його автомобіль. Також, ОСОБА_6 звертає увагу суду, що він є неналежним відповідачем, оскільки на момент ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», тому на теперішній час відсутні будь-які підстави для стягнення з нього майнової шкоди. Щодо заявлених ОСОБА_4 вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн., ОСОБА_6 заперечує та зазначає, що травмування потерпілої відбулося виключно внаслідок її необережності.

Не погоджуючись з заявленим потерпілою цивільним позовом представник МТСБУ звернувся до суду з відзивом, в якому просив відмовити в задоволенні вказаного позову, звертаючи увагу на те, що відповідно до вимог п.2 ст.1187, п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, відповідальність за шкоду завдану ДТП має нести винна особа. Під час прийняття рішення за цим цивільним позовом, представник відповідача просить врахувати, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 на момент ДТП була застрахована, саме ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» повинно нести відповідальність за відшкодування шкоди завданої позивачу.

Також, представник ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» подав до суду відзив на цивільний позов потерпілої, в якому просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що водій ОСОБА_6 , в порушення ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» №85/96-ВР від 07.03.1996 та п.4 ч.1 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961 від 01.07.2004 (що були чинні на момент події ДТП), як водій транспортного засобу, причетний до ДТП, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, не повідомив ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування. До того ж, позивач, в порушення ч.1 ст.35 вказаного Закону, не зверталася до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з заявою та підтвердження заподіяної шкоди не надавала, таким чином, підстави для виникнення у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування позивачу, відсутні. Також, представник цивільного відповідача звертає увагу, що у позовній заяві відсутній розрахунок, обґрунтування та документальне підтвердження розміру заявлених позивачем витрат, отже заявлена останньою матеріальна шкода в розмірі 100 000,00 грн. виплаті не підлягає. Окрім того, представник ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» заперечує проти вимог позивача щодо стягнення щомісячних витрат у вигляді грошової допомоги в розмірі 18615,00 грн., оскільки останньою, в порушення вимог ч.1 ст.1197 ЦК України, не надано відповідну інформацію в підтвердження розміру втраченого заробітку. Також, представник цивільного відповідача заперечує проти позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн., оскільки положення ст.1167 ЦК України передбачають можливість відшкодування шкоди в позадоговірних (деліктних) правовідносинах, лише при наявності ознак неправомірності або протиправності в діях осіб, які порушують ці права, та доведеності особою втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ. Натомість, вказані обставини ОСОБА_4 у позові не зазначені, неправомірність та протиправність дій ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» позивачем не доведено.

У судовому засіданні представник потерпілої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у цивільному позові.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник, кожен окремо, цивільний позов потерпілої не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

Прокурор просив задовольнити цивільний позов потерпілої в межах доказів, наданих останньою.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження, цивільного позову та додатків до нього, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої підлягають частковому задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні, який подано відповідно до вимог ст. 128 КПК України.

Згідно з положеннями ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як слідує з ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, потерпілою, в підтвердження витрат на лікування, долучено до цивільного позову копії квитанцій на загальну суму 52 780 грн. 21 коп. (том 1 а.с.29-39). Разом з цим, відповідно до копій квитанцій:

- на суму 197,00 грн. та 400,00 грн., всього 597,00 грн., вказані виплати були здійснені на благодійний внесок та поповнення картки іншого банку, відповідно (том 1 а.с.35);

- на суму 70,00 грн., 200 грн., 200 грн., 100 грн., 400 грн., 150 грн., 171 грн., всього 1291,00 грн., вказані виплати були здійснені на поповнення картки іншого банку та поповнення мобільного рахунку (том 1 а.с.36);

- на суму 500,00 грн., 173,00 грн., 800,00 грн., 300,00 грн., всього 1773,00 грн., вказані виплати були здійснені на поповнення картки іншого банку та оплату за послуги, буз конкретизації, які саме (том 1 а.с.37);

- на суму 200 грн., 1110,00 грн., 515,00 грн., всього 1825,00 грн., вказані виплати були здійснені на поповнення картки іншого банку (том 1 а.с.38);

- на суму 70,00 грн., 1300,00 грн., 242,26 грн., 800,00 грн., всього 2412,26 грн., вказані виплати були здійснені на поповнення картки іншого банку, оплата за послуги та товари та придбання товару в магазині продуктів (том 1 а.с.39).

Зазначені витрати на загальну суму 7898,26 грн. суд не вважає витратами на лікування, оскільки цивільним позивачем ОСОБА_4 не надано жодних доказів в підтвердження понесення зазначених витрат на лікування, пов`язаних саме з подією дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13.12.2018, отже в частині стягнення цієї суми цивільний позов задоволенню не підлягає.

Натомість, з копій решти квитанцій, доданих до цивільного позову, судом встановлено та документально підтверджено, що внаслідок ДТП потерпілій ОСОБА_4 була заподіяна матеріальна шкода на загальну суму 44881,95 грн., яка і повинна бути відшкодована останній (том 1 а.с.29-34, 35, 38).

Водночас, судом встановлено, що цивільна відповідальність обвинуваченого як власника наземного транспортного засобу була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», що підтверджується полісом АК7 №9810841 (строк дії з 23.03.2018 до 22.03.2019 включно) із зазначенням страхової суми 200 000,00 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю та 100 000 грн. за шкоду заподіяну майну.

Так, відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004, що був чинний на момент події ДТП (далі Закон №1961-IV), рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у рази, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Згідно з п.24.1 ст.24 Закону №1961-IV, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Таким чином, з урахуванням положень вказаного вище Закону №1961-IV, часткової доведеності завданої потерпілій шкоди на лікування та приймаючи до уваги, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого застрахована, суд вважає за необхідне в цій частині позов ОСОБА_4 задовольнити частково та стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь останньої завдану матеріальну шкоду в розмірі 44881,95 грн., що не перевищує ліміт відповідальності, відповідно до страхового полісу АК7 №9810841.

Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд приймає до уваги тривалість моральних страждань і переживань потерпілої, оскільки остання після вчинення щодо неї злочину деякий час перебувала у стресовому стані, що призвело до істотних змін в її житті та негативно позначилося на її моральному стані. До того ж, суд приймає до уваги, що на тривалий період часу змінився спосіб життя потерпілої ОСОБА_4 , з`явилася необхідність адаптуватися до нових умов пересування, необхідність знаходитися в лікарні тривалий час у нерухомому стані, в зв`язку з завданими їй тілесними ушкодженнями.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд бере до уваги, висновок висвітлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020, справа №752/17832/14-ц, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла, їх тривалість, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 150 000 гривень. Саме таку суму суд вважає співмірною заподіяній моральній шкоді, вона є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілої і не буде становити надмірного тягаря для обвинуваченого ОСОБА_6 .

Разом з цим, як слідує з положень ст.26-1 Закону № 1961-IV, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Так, судом встановлено розмір матеріальної шкоди витрати, пов`язані із лікуванням потерпілої в розмірі 44881,95 грн., що входить в ліміт страхової відповідальності страховика. Таким чином, з урахуванням вимог ст. 26-1 зазначеного Закону, розмір моральної шкоди, розрахованої від цієї суми становитиме 2244,10 грн., яка підлягає стягненню з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Решта суми встановленої судом моральної шкоди складає 14755,90 грн., яка повинна бути стягнута з обвинуваченого ОСОБА_6 .

Що стосується вимог позивача стосовно стягнення на її користь щомісячних витрат у вигляді грошової допомоги в розмірі 18615,00 грн. з моменту її травмування 13.12.2018 до відновлення 10.04.2020, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_4 в цій частині позову, з огляду на таке.

Вимогами ч.1 ст.1197 ЦК України, встановлено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Разом з цим цивільним позивачем потерпілою ОСОБА_4 не надано суду жодних документально підтверджених доказів, які б містили інформацію щодо розміру її середньомісячного заробітку (доходу) до ушкодження здоров`я та ступеня втрати нею працездатності. Відсутність вказаної інформації позбавляє суд можливості перевірити заявлену потерпілою суму грошової допомоги саме у розмірі 18615,00 грн., у зв`язку з чим ці позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також, потерпіла просить стягнути на її користь понесені нею процесуальні витрати на правову допомогу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, з витрат на правову допомогу.

Згідно з ч.2 ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Разом з цим. відповідно до ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Судом встановлено, що 22.05.2019 між потерпілою ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_5 було укладено договір про надання правової допомоги ДП №01/05-19 (том 1 а.с.40).

Як слідує з копії квитанції про сплату №01/05 від 22.05.2019, ОСОБА_4 сплатила адвокату ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 3000,00 грн. за надання юридичної консультації, складання позовної заяви та представлення її інтересів в суді (том 1 а.с.41).

Враховуючи наведені вище положення кримінального процесуального закону, а також той факт, що потерпілою цивільним позивачем у справі документально підтверджено витрати, які вона понесла у зв`язку із розглядом вказаного кримінального провадження, наявні всі правові підстави для стягнення з відповідача обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Також, з приводу залучення в якості відповідача МТСБУ та пред`явлення до нього позовних вимог, суд зазначає, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 на момент ДТП була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», МТСБУ, відповідно до п.41.1а ст.41 Закону № 1961-IV,не повинно нести відповідальність за відшкодування шкоди завданої позивачу.

Таким чином, цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а саме: в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 44 881,95 грн.; в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 150 000,00 грн.; в частині відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Також, як слідує з ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2018, на автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ), який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , а також на вказане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу накладено арешт (том 2 а.с.29-30).

Разом з цим, ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.01.2021, скасовано арешт на належне ОСОБА_6 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер НОМЕР_8 , накладений зазначеною вище ухвалою від 18.12.2018, та повернуто його обвинуваченому.

Відповідно до положень п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку, зокрема, зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Отже, з урахуванням тієї обставини, що згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, суд вважає за необхідне вирішити питання скасування арешту з автомобіля «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , скасувавши арешт, накладений ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2018.

Питання речових доказів колегією суддів вирішується в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Крім того, відповідно до положень ст.124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати пов`язані з проведенням судових експертиз на загальну суму 2983 грн. 19 коп. (том 2 а.с.100, 119).

Керуючись ст.ст.100, 124, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на строк на 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ:

- автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 , які передано на зберігання обвинуваченому ОСОБА_6 залишити останньому, дозволивши розпоряджатись ними на власний розсуд.

Арешт накладений ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2018 на автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ), який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 належить на праві приватної власності ОСОБА_6 скасувати.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави витрати пов`язані з проведенням судових експертиз на загальну суму 2983 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят три) грн. 19 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 44 881 грн. (сорок чотири тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн. 95 коп.

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 2244 (дві тисячі двісті сорок чотири) грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 147 755 (сто сорок сім тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини цивільного позову відмовити.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1