В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2025 року селище Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023 від 10.06.2025 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Мальчевське Устинівського району Кіровоградської області, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 згідно судового наказу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18.10.2018 у справі № 196/934/18 зобов`язаний щомісячно сплачувати аліменти в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, починаючи з 27.06.2018 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь матері ОСОБА_6 .

На підставі судового наказу № 196/934/18 від 27.07.2018 Царичанського районного суду Дніпропетровської області Самарівським відділом державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 57591624 від 02.11.2018 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини.

В той же час, ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 51 Конституції України, глави 15 Сімейного Кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей та забезпечувати інтереси дітей, від сплати аліментів злісно ухиляється, чим порушує право свого сина ОСОБА_5 на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

Будучи обізнаним про судовий наказ та попередженим про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, ігноруючи вимоги державного виконавця Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про необхідність виконання аліментних зобов`язань за судовим наказом Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27.07.2018, починаючи з 01.01.2025 ОСОБА_4 почав злісно ухилятись від сплати аліментів.

Так, ОСОБА_4 , будучи фізично здоровим для того, щоб працювати та виконувати рішення суду, не маючи наміру надавати кошти на утримання сина, тобто маючи прямий протиправний умисел на ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у період з 01.01.2025 по 09.06.2025 включно, офіційно не працював і не вживав заходів для офіційного працевлаштування, у центр зайнятості з приводу постановки на облік не звертався, доходи від тимчасових заробітків не декларував, про джерела доходів державного виконавця не повідомляв, будь-якої допомоги на утримання сина у негрошовій формі не надавав, участі у його вихованні не приймав та на попереджувальні листи Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) погасити заборгованість та сплачувати аліменти не реагував.

Таким чином, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї протиправної поведінки, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи ухилитись від сплати аліментів, систематично і наполегливо не сплачував кошти на утримання своєї дитини сина ОСОБА_5 , що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів за період з 01.01.2025 по 09.06.2025 в сумі 15 971 гривень 55 копійок, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці, що є злісним ухиленням від сплати аліментів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення за ст. 164 ч. 1 КК України визнав повністю та суду пояснив, що у нього є син ОСОБА_7 , 2016 року народження. Він знав, що є судовий наказ про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Він коли мав можливість, то сплачував аліменти. Потім у нього були проблеми з роботою, тому він не сплачував аліменти. На даний час він працює, половину боргу по аліментам сплатив, має намір погасити заборгованість. У скоєному розкаюється.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Прокурор та обвинувачений не заперечували проти розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілої. Тому суд на підставі ст. 325 КПК України, враховуючи думку учасників судового провадження, можливість за відсутності потерпілої з`ясувати всі обставини під час судового розгляду для прийняття рішення, ухвалив про проведення судового розгляду без потерпілої.

Враховуючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_4 , його повне визнання своєї винуватості, а також те, що він не оспорює фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, то у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у його вчинені.

Згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, добровільно визнає себе винним у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), і роз`яснив йому, що погодившись на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він та прокурор будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини кримінального провадження доведені зібраними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доведеними.

До таких фактичних обставин відносяться обставини щодо дати, часу, місця, способу здійснення кримінального правопорушення, форми вини, заподіяної шкоди.

Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінального правопорушення відповідає дійсним обставинам скоєного діяння.

На підставі викладеного, суд визнає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 ускоєні інкримінованого йому кримінального проступку і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України кваліфікується як кримінальний проступок, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, не становить високої небезпеки для суспільства, не одружений, має на утриманні сина, не працює, за місцем проживання не перебуває на обліку в медичних установах, з місця проживання характеризується задовільно.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими і інші обставини, які не зазначені в частині першій ст. 66 КК України.

Як пом`якшуючі покарання обставини суд взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 дав своїм діям належну оцінку і дійсно готовий понести передбачену законом відповідальність, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

З урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та враховуючи обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді пробаційного нагляду.

Також суд, вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 2 ст. 59-1 КК України.

Призначення покарання в такому необхідному та достатньому розмірі, на думку суду, разом з метою кари одночасно об`єктивно забезпечить досягнення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Під час досудового розслідування та судового розгляду по кримінальному провадженні ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України та призначити йому покарання за даною статтею кримінального закону у вигляді 1 (одного) року пробаційного нагляду.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня постановлення засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази відсутні.

На вирок може бути подана апеляція, з підстав передбачених ст. ст. 394, 395 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівській районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, засудженим в той же термін, з дня вручення його копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1