Справа № 734/4871/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/504/25
Категорія - ч.1 ст.286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002809 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка м. Лутугине Луганської області, мешканка АДРЕСА_1 , незаміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей 2020 р.н. та 2023 р.н., освіта професійно-технічна, перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до 3-х років, раніше не судима,

засуджена за ч.1 ст.286-1 КК України до покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Накладений, на підставі ухвали слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 03.09.2024, арешт на автомобіль «ЗАЗ 110247», р.н. НОМЕР_1 , ухвалено скасувати та повернути законному власнику - ОСОБА_9 , після набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 4775,40 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 26 серпня 2024 року, близько 16:20 год, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ 110247», д.н.з. НОМЕР_1 , без посвідчення водія, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (1,19%), рухаючись по проїзної частині автодороги Т2528 Козелець-Бобровиця 20 км +500 м, зі сторони сел. Козелець в бік м. Бобровиця, в порушення вимог п.2.9 «а», п.2.1 «а», п.2.3 «б», «д», п.12.1 Правил дорожнього руху, проявила злочинну недбалість, не була уважна під час керування транспортним засобом, не стежила за дорожньою обстановкою, не реагувала на її зміну, внаслідок чого своїми діями створила загрозу безпеці дорожнього руху, здійснила виїзд за межі проїзної частини з подальшим перекиданням автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ЗАЗ 110247», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Грубе порушення ОСОБА_7 вимог вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків у вигляді спричинення середньої ступеню тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.286-1 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В обґрунтування скарги зазначив, що місцевий суд призначив ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами поза межами санкції ч.1 ст.286-1 КК України. Так, суд визначив термін додаткового покарання два роки, тоді як санкцією ч.1 ст.286-1 КК України передбачено позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років. А тому, судом першої інстанції допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, котрий підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинувачену ОСОБА_7 , яка поклалася на розсуд суду; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з пунктами 2, 4 ч.1 ст.420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання чи неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Частиною 1 статті 421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано, окрім іншого, у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання лише у разі, якщо на цих підставах апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, та кваліфікація її дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Згідно положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Призначаючи ОСОБА_7 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення; дані про її особу, яка раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності; відсутність обставин, які обтяжують покарання; обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність на утриманні двох малолітніх дітей та добровільне відшкодування завданого збитку, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення.

Зазначені вище обставини у своїй сукупності дають підстави для призначення обвинуваченій покарання, із застосуванням ст.69 КК України, саме у виді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора щодо неправильного призначення судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_7 додаткового покарання.

Так, санкція частини 1 статті 286-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Проте, визначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286-1 КК України, суд призначив їй додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк два роки, що є меншим розміром, ніж передбачено санкцією частини першої цієї статті.

При цьому, в мотивувальній частині, місцевим судом, не здійснюється аналіз обставин, які пом`якшують покарання, з метою застосування ст.69 КК України щодо додаткового покарання.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок місцевого суду - скасуванню, в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 - скасувати, в частині призначеного їй покарання.

ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.286-1 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4