ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/187/25 Справа № 703/4792/24 Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Смілянської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_8 на вирок Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 4.09.2024 р. у кримінальному провадженні № 0000318 від 23.08.2024 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_7 , який наро-

дився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сміла Черкаської обл.,

громадянин України, має середню освіту, є

особою з інвалідністю I групи, неодружений,

не працює, раніше не судимий, проживає:

АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_7 у період іспитового строку наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи в сумі 2 271,84 грн.

Питання про речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

Вироком суду встановлено, що 23.08.2024 р. приблизно об 11 год., ОСОБА_7 , перебуваючи на території стадіону «Авангард» розташованого по вул. Родини Бобринських, 121 у м. Сміла Черкаської обл., незаконно придбав шляхом знахідки частину блістера, в якому знаходилась одна таблетка та, пересвідчившись у тому, що вказана таблетка по зовнішньому вигляду схожа на наркотичний засіб, відразу поклав її до своєї нагрудної сумки та залишив зберігати при собі для власного вживання, без мети збуту.

Цього ж дня, в період часу з 13:01 год. до 13:40 год. біля буд. № 81 по вул. Незалежності у м. Сміла Черкаської обл. під час проведення особистого обшуку працівниками поліції у ОСОБА_7 із нагрудної сумки вилучено вказану частину блістера, у якому знаходилась таблетка, яка згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 28.08.2024 р. № СЕ-19/112-24/10706-НЗПРАП, містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон. Маса метадону, в наданій на дослідження таблетці становить 0,024 г, яку ОСОБА_7 зберігав при собі для власного вживання, без мети збуту. Відповідно до наказу МОЗ України від 1.08.2000 р. № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» метадон масою 0,024 г відноситься до розмірів, придбання та зберігання яких, тягне за собою кримінальну відповідальність.

Вказані дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання прокурор Смілянської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок стосовно ОСОБА_7 через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та засудити за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року пробаційного нагляду з покладенням на нього обов`язків, визначених п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59 1 КК України.

У решті вказаний вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Під час апеляційного розгляду дослідити матеріали, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 .

Апеляційні вимоги мотивує тим, що не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, прокурор вважає, що даний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 3 ст. 61 КК України передбачено, що покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, осіб, які досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої та другої групи.

Однак судом першої інстанції вказаних вимог закону про кримінальну відповідальність не дотримано.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 9.07.2003 р. пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності.

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 11.08.2022 р. Пенсійним фондом України, ОСОБА_7 призначена пенсія, як особі з інвалідністю 1-ої групи, підгрупа А загального захворювання. Термін дії: довічно.

Отже, обвинувачений входить до переліку осіб, яким у відповідності до ч. 3 ст. 61 КК України, не може бути призначено такий вид покарання як обмеження волі.

Натомість суд першої інстанції зазначені вимоги закону не врахував і всупереч ч. 3 ст. 61 КК України безпідставно призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі, оскільки у даному випадку повинен був призначити інший вид покарання.

Таким чином, місцевий суд при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме ст. 61 КК України.

Недотримання вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання у виді обмеження волі, яке не може бути призначене особі, яка є інвалідом першої групи, з подальшим звільненням на підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 від його відбування з випробуванням з іспитовим строком призвело до ухвалення рішення всупереч вимог ст. 370 КПК України.

Санкція ч. 1 ст. 309 КК України є альтернативною та поряд з покаранням у виді обмеження волі також передбачає покарання у виді пробаційного нагляду, яке може бути застосоване до обвинуваченого.

Таким чином, суд під час ухвалення вироку та визначення виду покарання обвинуваченому неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, тим самим порушив вимоги ст. 370 КПК України.

Отже, оскільки призначене судом покарання у виді обмеження волі, передбачене санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, з огляду на те, що обвинувачений є особою з інвалідністю 1-ої групи, не може бути до нього застосовано, у тому числі із звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, прокурор вважає за можливе призначити йому інший вид покарання за вказаною статтею КК України у виді пробаційного нагляду.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила задовольнити її із вказаних у ній мотивів, обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційних вимог прокурора, також не заперечував проти проведення апеляційного перегляду без участі захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції не дотримався вищезазначених вимог закону при прийнятті рішення у даному кримінальному провадженні.

Так, відповідно до змісту вироку, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 було розглянуте у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 під час досудового розслідування беззаперечно визнав свою вину.

З урахуванням того, що прокурор в апеляційній скарзі не оскаржує обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини, а інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевірялися.

У зв`язку з цим апеляційний суд вказаний вирок перевіряє лише в частині законності та правильності призначеного покарання.

Що стосується вимог апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, то, на переконання апеляційного суду, такі доводи є слушними та підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів провадження, визнавши ОСОБА_7 винним за ч. 1 ст. 309 КК України суд першої інстанції призначив йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

Проте, відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Відповідно до дослідженої апеляційним судом світлокопії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 11.08.2022 р. Пенсійним фондом України, ОСОБА_7 призначена пенсія, як особі з інвалідністю 1-ої групи, підгрупа А загального захворювання. Термін дії: довічно ( т. 1, а. пр. 35). Наявність інвалідності 1-ї групи підтвердив і ОСОБА_7 в судовому засіданні. Отже, обвинувачений входить до переліку осіб, яким згідно вимог ч. 3 ст. 61 КК України, не може бути призначено покарання у виді обмеження волі.

Таким чином, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не дотримався вимог ч. 3 ст. 61 КК України, тому що призначене йому покарання у виді 1 року обмеження волі не може бути йому призначено, оскільки він є особою з інвалідністю 1-ї групи, але повинен був призначити інший вид покарання.

Покарання у виді пробаційного нагляду, відповідно до ст. 51 КК України, є більш м`якшим покаранням чим обмеження волі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Санкція ч. 1 ст. 309 КК України є альтернативною та поряд з покаранням у виді обмеження волі також передбачає покарання у виді пробаційного нагляду, яке може бути застосоване до обвинуваченого.

У той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що 28.03.2024 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» №3342-ІХ від 23.08.2023 р., яким запроваджується новий вид покарання за вчинення кримінального правопорушення - пробаційний нагляд.

За таких обставин, апеляційні вимоги прокурора про призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді пробаційного нагляду є цілком слушними, тому що вони відповідають вимогам кримінального закону, який діяв на час ухвалення вироку.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, є особою з 1-ю групою інвалідності, наявність обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 - щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 .

За таких обставин, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання, апеляційний суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді пробаційного нагляду строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 591 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України є обґрунтованими, тому що відповідають вимогам закону та підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора Смілянської окружної прокуратури Черкаської області ОСОБА_8 підлягає задоволенню.

Через те, що у даному випадку апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність призначення покарання у виді пробаційного нагляду, яке обвинувачений буде відбувати реально, апеляційний суд ухвалює судове рішення у формі вироку, адже таке судове рішення є випадком, коли це погіршує становище обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413 та 420 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 4.09.2024 р. стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 визнати винним за ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року пробаційного нагляду з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 та 3 ч. 2 ст. 591 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирати.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 , відповідно до ч. 1 ст. 492 КВК України, рахувати з дня постановки ОСОБА_7 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора Смілянської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді