Дата документу 28.08.2025 Справа № 336/5282/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/878/25 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/5282/20Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 липня 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 4 ст.186, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 18.09.2025 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просив ухвалу суду змінити, визначивши останньому заставу як альтернативний запобіжний захід. В обґрунтування заявлених вимог обвинувачений посилався на невідповідність висновків суду матеріалам справи та заперечував очевидність ризику переховування його від суду. Вказував на значну тривалість розгляду даного кримінального провадження та формальне продовження судом першої інстанції запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. Клопотання про забезпечення його участі в апеляційному розгляді не надходило. Тому колегія суддів, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію захисника, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні передбачених ч.ч.2, 4 ст.186, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК кримінальних правопорушень та ОСОБА_9 у вчиненні передбаченого ч.4 ст.186 КК кримінального правопорушення.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 цього Кодексу ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ґрунтується на зазначених вимогах кримінального процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів проти власності різного роду тяжкості, серед яких, з-поміж іншого, два тяжкі злочини, і за їх вчинення передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Вказані відомості, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини.

Крім того, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення з корисливих мотивів аналогічних кримінальних правопорушень. Однак ОСОБА_8 свою злочинну діяльність не припинив та вчинив інкриміновані йому в рамках даного кримінального провадження злочини протягом дії іспитового строку згідно попереднього вироку суду, а також за наявності скерованих до суду обвинувальних актів за вчинення кримінальних правопорушень аналогічної спрямованості (проти власності).

Зазначені обставини, на переконання судової колегії, у сукупності дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи особою раніше неодноразово судимою на шлях виправлення та перевиховання не став, свою злочинну діяльність не припинив, за відсутності стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки, опинившись на волі, потенційно з великою вірогідністю може продовжувати займатись протиправною діяльністю та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на конкретні обставини даного кримінального провадження та відомості про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі за відсутності підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Відтак, гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, не вбачається можливим.

Протилежні аргументи апелянта не ґрунтуються на матеріалах провадження, з яких вбачається, що раніше застосований до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід очевидно не здатний запобігти існуючим у справі ризикам відносно ОСОБА_8 та забезпечити його належну процесуальну поведінку.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішення слушно зазначив про те, застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу під час розгляду провадження відносно нього за обвинуваченням за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК у виді цілодобового домашнього арешту виявилось неефективним, оскільки обвинувачений ухилився від суду та отримав повідомлення про підозру у вчиненні більш тяжкого злочину, який охоплюється обвинуваченням у даному провадженні.

Після того, як ухвалою суду від 17.08.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та обрано відносно останнього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, у подальшому ухвалою суду від 26.01.2023 року обвинуваченого було оголошено у розшук у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 неодноразово не з`являвся до суду без поважних причин, свідомо перешкоджав проведенню судових засідань та затягував судовий розгляд даного кримінального провадження по суті.

Колегія суддів підкреслює, що вказане свідчить про очевидність існування обох встановлених судом першої інстанції передбачених ч.1 ст.177 КПК ризиків, а також про неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Що стосується аргументів ОСОБА_8 про тривале перебування його під вартою, колегія суддів зауважує, що сама по собі тривалість тримання особи під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення. При цьому тривалість судового розгляду даного кримінального провадження певною мірою обумовлена й обставинами недотримання процесуальної поведінки самим обвинуваченим ОСОБА_8 протягом всього періоду його перебування у розшуку, про що вже зазначалося вище.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необхідності визначення йому розміру застави, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень п.1 ч.4 ст.183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи передбачені ст.ст.177, 178 КПК підстави та обставини, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Апеляційний суд погоджується із твердженнями районного суду, який під час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 реалізував зазначену регламентовану кримінальним процесуальним законом міру можливої поведінки (право).

Судом першої інстанції враховано усі передбачені законом обставини для прийняття такого рішення обґрунтовано не визначено обвинуваченому вказаний альтернативний запобіжний захід.

Так, районним судом взято до уваги існування передбачених ст.177 КПК ризиків, регламентовані ст.178 КПК відомості щодо ОСОБА_8 , а також конкретні обставини вчинення ним передбаченого ч.4 ст.186 КК злочину. Зокрема, вчинення інкримінованого злочину із застосуванням насильства до потерпілого.

Таким чином, правових підстав для застосування щодо обвинуваченого застави як альтернативного запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні колегія суддів не вбачає.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_8 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 липня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4