Справа № 357/6404/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2025 Білоцерківський міськрайоннийсуд Київськоїобласті в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Біла Церква обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 від 06.01.2025, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Звенигородка Черкаської області, громадянина України, із середньою професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, не депутат, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

установив:

І. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

Так, положенням про дозвільну систему, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року (зі змінами, далі Положення), та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 (зі змінами, далі Інструкція) визначено порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї та боєприпасів.

Однак, у порушення зазначеного нормативно-правового акту ОСОБА_4 , не маючи передбаченого законом дозволу, вирішив вчинити кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу бойових припасів за наступних обставин.

ОСОБА_4 , маючи намір на придбання, зберігання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу, діючи умисно, в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці придбав дві оборонні ручні осколкові гранати Ф-1 із запалами дистанційної дії УЗРГМ-2, що є бойовим припасом, які переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 та почав зберігати без передбаченого законом дозволу.

На початку лютого 2025 року, точної дати в ході досудового розслідування невстановлена, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на незаконний збут бойових припасів, ОСОБА_4 домовився із ОСОБА_6 про продаж останньому двох оборонних ручних осколкових гранати Ф-1 із запалами дистанційної дії УЗРГМ-2, які є промислово виготовленими бойовими припасами, вартість яких оцінив в сумі 6000 (шість тисяч) гривень.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_4 14.02.2025 близько 11 год., з метою збуту двох оборонних ручних осколкових гранати Ф-1 із запалами дистанційної дії УЗРГМ-2, які є бойовими припасами промислового виготовлення, зустрівся із ОСОБА_6 у заздалегідь обумовленому місці, а саме за адресою: вул. Героїв Крут (Котовського), 6, м. Узин Білоцерківського району Київської області та в ході зустрічі ОСОБА_6 , згідно із попередньою домовленістю передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 6000 (шість тисяч) гривень, на що ОСОБА_4 передав ОСОБА_6 дві оборонні ручні осколкові гранати Ф-1 із запалами дистанційної дії УЗРГМ-2, які є промислово - виготовленими бойовими припасами, вчинивши таким чином збут бойового припасу без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України, якзберігання, придбання та збут бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Положенням про дозвільну систему, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року (зі змінами, далі Положення), та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 (зі змінами, далі Інструкція) визначено порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї та боєприпасів.

Однак, у порушення зазначеного нормативно-правового акту ОСОБА_4 , не маючи передбаченого законом дозволу, вирішив вчинити кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу бойових припасів за наступних обставин.

ОСОБА_4 , маючи намір на придбання, зберігання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу, діючи умисно, в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці придбав дві оборонні ручні осколкові гранати Ф-1 із запалами дистанційної дії УЗРГМ-2, що є бойовим припасом, які переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 та почав зберігати без передбаченого законом дозволу.

На початку березня 2025 року, точна дата в ході досудового розслідування невстановлена, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на незаконний збут бойових припасів, ОСОБА_4 домовився із ОСОБА_6 про продаж останньому двох оборонних ручних осколкових гранати Ф-1 із запалами дистанційної дії УЗРГМ-2, які є промислово виготовленими бойовими припасами, вартість яких оцінив в сумі 7000 (сім тисяч) гривень.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_4 13.03.2025 близько 11 год., з метою збуту двох оборонних ручних осколкових гранати Ф-1 із запалами дистанційної дії УЗРГМ-2, які є бойовими припасами промислового виготовлення, зустрівся із ОСОБА_6 у заздалегідь обумовленому місці, а саме за адресою: вул. Героїв Крут (Котовського), 6, м. Узин Білоцерківського району Київської області та в ході зустрічі ОСОБА_6 , згідно із попередньою домовленістю передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 7000 (сім тисяч) гривень, на що ОСОБА_4 передав ОСОБА_6 дві оборонні ручні осколкові гранати Ф-1 із запалами дистанційної дії УЗРГМ-2, які є промислово - виготовленими бойовими припасами, вчинивши таким чином збут бойового припасу без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України як зберігання, придбання та збут бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Положенням про дозвільну систему, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року (зі змінами, далі Положення), та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 (зі змінами, далі Інструкція) визначено порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї та боєприпасів.

Однак, у порушення зазначеного нормативно-правового акту ОСОБА_4 , не маючи передбаченого законом дозволу, вирішив вчинити кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу бойових припасів за наступних обставин.

ОСОБА_4 , маючи намір на придбання, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, діючи умисно, в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці придбав одну оборонну ручну осколкову гранату Ф-1 із запалом дистанційної дії УЗРГМ-2 та гранату РГД-5 із запалом дистанційної дії УЗРГМ-2, що є бойовими припасами, які переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без передбаченого законом дозволу, чим розпочав їх незаконне зберігання.

13.03.2025 в період часу з 13 год. 33 хв. по 18 год. 30 хв. в ході проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області від 27.02.2025, за місцем проживання ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено одну оборонну ручну осколкову гранату Ф-1 із запалом дистанційної дії УЗРГМ-2 та гранату РГД-5 із запалом дистанційної дії УЗРГМ-2, які є промислово - виготовленими бойовими припасами, вчинивши таким чином зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України якзберігання, придбанні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

ІІ. Відомості про укладення угоди сторонами кримінального провадження та позиції сторін щодо можливості її затвердження.

30 квітня 2025 року між прокурором Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, яку подано в підготовчому судовому засіданні.

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України, щиро розкаявся, та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди.

Захисник обвинуваченого просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити покарання, визначене в угоді, підтримавши позицію обвинуваченого.

ІІІ. Мотиви суду щодо затвердження угоди про визнання винуватості та призначення покарання.

Розглядаючи питання в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Частиною 3 ст. 474 КПК України передбачено, що якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Згідно з ч.ч. 1,4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, злочинів внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Відповідно до п.п.1-6 ч.7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

У зв`язку з наведеним, суд має підстави розглянути дане провадження відповідно до положень ст.473 КПК України.

Так, згідно з умовами угоди про визнання винуватості обвинувачений зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі пред`явленого обвинувачення у судовому провадженні.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди, ОСОБА_4 , буде призначено покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 , звільнити від відбування покарання з іспитовим строком, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Суд, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, приходить до висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч. 2 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд у відповідності до ст. ст. 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений вчинив умисне кримінальне правопорушення проти громадської безпеки, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, неодружений, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, раніше не судимий. Згідно з медичною довідкою КНП «Узинська міська лікарня» № 01-07/180 від 13.03.2025 обвинувачений за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався. Згідно з медичною довідкою КНП МВСР «Білоцерківська центральна районна лікарня лікарня» № 01-13/257/2 від 1.03.2025 обвинувачений за медичною допомогою до лікаря-нарколога не звертався. З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що обвинувачений не належить до осіб з інвалідністю.

До обставини, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття.

До обставини, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, суд відносить рецидив злочинів.

Оскільки умови угоди про визнання винуватості, її форма та зміст відповідають вимогам КПК України та КК України, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання та носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, яке згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, враховуючи данні про особу винного, його відношення до вчиненого, приймаючи до уваги наявність пом`якшуючої та обтяжуючої покарання обставин, відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у даному провадженні, а оскільки інкримінованим ОСОБА_4 злочином шкоду завдано лише суспільним інтересам, суд приходить до висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди, і призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, та зі звільненням його на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки суд дійшов висновку, що призначення такого покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Згідно з положеннями ч.2 ст.75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді, зокрема й позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

IV. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого запобіжні заходи не застосовувались.

Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Враховуючи, що процесуальні витрати, які складаються з витрат на проведення судової експертизи, документально підтверджені, тому вказані витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.263 КК України, ст.ст.314, 374-376, 469, 472-475 КПК України, суд,-

ухвалив:

затвердити угоду від 30 квітня 2025 року по розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000007 від 06.01.2025 про визнання винуватості, укладену між прокурором Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 ..

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.75КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Згідно ст.76КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, що передбачені пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Згідно з ч.1 ст.165КВК України іспитовий строк ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту ухвалення вироку, тобто 27 травня 2025 року.

Нагляд за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем мешкання засудженого.

Речовий доказ у кримінальному провадженні № 0000007 від 06.01.2025:

-5 купюр номіналом 200 гривень з номерами КЖ1617030, ДГ4275536, СЕ2072414, ЕИ1621083, СЄ9920085 та 12 купюр номіналом 500 гривень з номерами: ЕВ5217249, ЕА1811545, СА1861169, БА3827204, ЕГ3918846, ВЖ9807822, ЕД3156650, Е€9832507, ЕД1911570, АР0736483, ЕА4687832, ЕВ7248869, які поміщено до спеціального пакету № CRI1200963; мобільний телефон марки «Iphone 6S», який поміщено до спеціального пакету

№ CRI1200962; мобільний телефон марки «TECHNO", який поміщено до спеціального пакету № CRI1200964; купюру номіналом 200 гривень з номером Є34803541, яку поміщено до спеціального пакету № SUD2027240 конфіскувати в дохід держави.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати за проведення експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-25/17891-ВТХ від 08.04.2025) у розмірі 7163,10 грн. (двадцять чотири тисячі двіісті тридцять дві гривні дев`яносто шість копійок) на користь держави, витрати за проведення експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-25/17885-ВТХ від 07.04.2025) у розмірі 7163,10 грн. на користь держави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку:

- обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя: ОСОБА_7