печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :

31 липня 2025 року у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про накладення арешту на майно вилучене 09.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки «Iphone 16 Pro Max», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , яким користується та який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05 серпня 2025 року, до початку розгляду клопотання, стороною кримінального провадження, прокурором було подане клопотання про розгляд клопотання у його відсутність, також, прокурором у заяві зазначено, що клопотання підтримує в повному обсязі, із підстав, наведених у ньому та просить слідчого суддю задовольнити вказане клопотання.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність не з`явившихся осіб, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, надходжу до наступних висновків.

Обґрунтовуючи вказане клопотання прокурор вказує, що Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні 0001919 від 19.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що, починаючи з 2023 року по теперішній час, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, шляхом обману військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 Збройних Сил України, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , якими неналежним чином забезпечується виконання покладених службових завдань, налагодив протиправний механізм незаконного придбання військової техніки, а також запчастин до неї, яка перебуває на консервації та зберіганні у зазначеній військовій частині з подальшою реалізацією їх до філій «Ємільчинське лісове господарство» державного підприємства «Ліси України» (код ЄДРПОУ № 45054742) та «Звягельське лісове господарство» державного підприємства «Ліси України» (код ЄДРПОУ № 45040106) за грошову винагороду під виглядом нової.

Для прикриття своїх злочинних дій ОСОБА_5 попередньо зареєструвався як фізична особа-підприємець (РНОКПП № НОМЕР_4 ), працевлаштувавши у тому числі свого сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що залучений до вчинення кримінального правопорушення та сприяє в організації діяльності зазначеного суб`єкта господарювання.

Так, ОСОБА_5 , провадячи торгівлю деталями для автотранспортних засобів як фізична особа-підприємець, маючи намір на заволодіння майном військової частини НОМЕР_3 Збройних Сил України, а також достовірно знаючи про те, що велику частину автопарку задіяних до лісозаготівлі транспортних засобів у ДП «Ліси України» складає саме спеціалізована техніка з підвищеною прохідністю радянського виробництва, комплектуючі до якої на теперішній час на території України являються дефіцитними, розробив злочинний механізм придбання використаної військової техніки та запчастин до неї, придатних для використання, які перебувають на консервації та зберіганні у представників військової частини НОМЕР_3 Збройних Сил України, для подальшого продажу до філій «Ємільчинське лісове господарство» ДП «Ліси України» та «Звягельське лісове господарство» ДП «Ліси України» під виглядом нових за відповідну грошову винагороду.

З метою реалізації своїх злочинних дій, ОСОБА_5 залучив представників військової частини НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), а саме: командира військової частини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та заступника командира батальйону забезпечення військової частини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У свою чергу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , будучи посадовими особами командного складу в Збройних Силах України, на котрих покладено командування (керівництво) військовою частиною НОМЕР_3 , діючи за вказівками ОСОБА_5 , надають усні доручення своїм підлеглим, серед них ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , щодо відшукання, демонтажу та вивезення з території майданчику зберігання військової техніки військової частини НОМЕР_3 автомобільної техніки та деталей для автотранспортних засобів, необхідних ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_5 спільно з військовослужбовцями військової частини НОМЕР_3 Збройних Сил України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які своїми вказівками надають безперешкодний доступ на в`їзд та виїзд цивільних вантажних транспортних засобів на територію майданчику зберігання військової техніки військової частини, а також ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які за усними дорученнями зазначених осіб здійснюють відшукання та вивезення ТМЦ з майданчику зберігання військової техніки, ймовірно будучи введеними в оману ОСОБА_5 , налагодили механізм незаконного збуту військової техніки та запчастин до неї, яка перебуває на консервації та зберіганні у зазначеній військовій частині з подальшою підміною таких запчастин на використані або непридатні для використання.

У подальшому, після заволодіння майном військової частини НОМЕР_3 Збройних Сил України, а саме: військовою технікою, запчастинами до неї, шляхом обману, ОСОБА_5 , підтримуючи сталі дружні зв`язки з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обіймає посаду директора філії «Ємільчинське лісове господарство» ДП «Ліси України» (код ЄДРПОУ № 45054742), ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який обіймає посаду директора філії «Звягельське лісове господарство» ДП «Ліси України» (код ЄДРПОУ № 45040106), та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , що являється начальником автотранспортного цеху філії «Ємільчинське лісове господарство» ДП «Ліси України», здійснює збут отриманих від військової частини НОМЕР_3 ТМЦ до вказаних лісових господарств від імені власного приватного підприємства під виглядом нових за грошову винагороду.

Під час досудового розслідування, з метою фіксації, перевірки та отримання відомостей про вчинення тяжкого злочину, оперативними співробітниками Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України проведено ряд негласних слідчих (розшукових) дій, результати виконання яких, оформлені у вигляді відповідних протоколів з додатками, розсекречено у передбаченому законом порядку.

Відповідно до протоколів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових дій) від 01.01.2025 ОСОБА_5 та ОСОБА_10 з метою вивезення з території майданчику зберігання військової техніки військової частини НОМЕР_3 Збройних Сил України деталей та приладдя для автотранспортних засобів, використовують послуги приватних перевізників.

Так, 14.11.2024 в ході телефонної розмови ОСОБА_5 домовився з ОСОБА_10 про те, що 15.11.2024 на територію військової частини НОМЕР_3 Збройних Сил України прибуде вантажний автомобіль підприємства, яким надаються логістичні послуги, куди необхідно буде завантажити транспортні засоби «ЗІЛ» та «УРАЛ», які перебувають на території майданчику зберігання військової техніки військової частини.

У подальшому 15.11.2024, в ході телефонної розмови, ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_5 про те що вказані транспортні завантажені, а приватний перевізник поїхав доставляти їх в попередньо визначене ОСОБА_5 місце.

Разом з тим, згідно з результатами виконання негласних слідчих (розшукових) дій, встановлено, що 20.11.2024 ОСОБА_9 , під час телефонної розмови з ОСОБА_5 , повідомив останньому, що на балансі військової частини НОМЕР_3 Збройних Сил України перебувають 20 колісних дисків до автомобілів «УРАЛ» та «КАМАЗ», які він готовий продати, однак їм потрібно відшукати заміну, при цьому наголошуючи, що диски для заміни можуть бути в тому числі і у непридатному для використання стані.

Надалі в ході вказаної телефонної розмови ОСОБА_9 повідомив про те, що окрім колісних дисків, в наявності є 2 редуктори, лебідка, 7 коліс до автомобіля «УРАЛ» та 4 колодки до автомобіля «ЗІЛ».

Того ж дня 20.11.2024 у межах наступної телефонної розмови ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_5 номер своєї банківської карти з наступними реквізитами для розрахунку - № НОМЕР_5 .

Після того 26.11.2024 під час телефонної розмови ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_5 про те, що з`явилися нові товарно-матеріальні цінності (далі - ТМЦ) які він може продати, а саме: коробка передач до автомобіля «ГАЗ», запчастини до мотору автомобіля «МАЗ» та інші комплектуючі до вантажних автомобілів, а також повідомив що вказані запчастини він помістить у свій власний автомобіль та в подальшому привезе для огляду ОСОБА_5 , на що той погодився.

Потім 13.12.2024 та 14.13.2024 в ході телефонної розмови ОСОБА_9 підтвердив факти отримання грошових коштів від ОСОБА_5 трьома транзакціями через термінал, усього на загальну суму 49 000 грн.

Також стороною обвинувачення виявлено, що вивезення ТМЦ з території майданчику зберігання військової техніки військової частини НОМЕР_3 Збройних Сил України здійснюється наступними транспортними засобами: автомобілем «RENAULT MASTER», державний номерний знак НОМЕР_6 , яким користується ОСОБА_5 , автомобілем «OPEL VIVARO», державний номерний знак НОМЕР_7 , яким користується ОСОБА_9 , та автомобілем «MERCEDES-BENZ CITAN», державний номерний знак НОМЕР_8 , яким користується ОСОБА_10

09.07.2025 на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 20.06.2025 у справі № 757/29226/25-к, у період часу з 07 год. 27 хв. по 09 год. 04 хв. проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого, вилучено мобільний телефон марки «Iphone 16 Pro Max», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_9 , яким користується та який належить ОСОБА_4

10.07.2025 слідчим у кримінальному провадженні винесено постанову про визнання речовим доказом зазначеного вище мобільного телефону.

З метою забезпечення належного збереження тимчасово вилученого майна, яке відповідно до ст. 98 КПК України має ознаки речових доказів, у відповідності до ст. 171 КПК України було прийнято рішення про звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вказане майно.

Так, 25.07.2025 о 12 год. 30 хв. було отримано ухвалу слідчого судді про повернення клопотання для усунення недоліків.

Згідно встановлених в ході слідства відомостей, інформація, що міститься на мобільному телефоні підтверджує причетність до вчинення кримінального правопорушення, телефон використовувався для зв`язку між учасниками правопорушення, а також містить телефонні номери, переписки учасників вчинення правопорушень, іншу інформацію, що має доказове значення у справі.

Прокурор вказує, що з метою забезпечення збереження речових доказів, а також з метою недопущення, в подальшому, можливого відчуження або використання зазначеного майна, запобігання можливості його подальшого пошкодження, псування, знищення, перетворення, сторона обвинувачення вважає, що є достатні підстави для накладення арешту.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: речових доказів.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, слідчим суддею встановлено, що 10.07.2025 слідчим у кримінальному провадженні винесено постанову про визнання речовим доказом зазначеного вище мобільного телефону.

Прокурором доведено, що вказане майно могло бути набуто кримінально протиправним шляхом та отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до відчуження майна.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Таким чином, клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно вилучене 09.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки «Iphone 16 Pro Max», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , яким користується та який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1