01.07.25
Справа №635/2820/25
Провадження по справі 1-в/635/507/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

засудженого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, громадянина України, зареєстрованого та раніше проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 грудня 2007 року за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 10 квітня 2010 року по відбуттю строку покарання;

- вироком Зміївського районного суду Харківської області від 24 липня 2012 року за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 29 квітня 2016 року на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 21 квітня 2016 року умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців 10 днів;

- вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 березня 2020 року за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України до 3 років 5 місяців 10 днів позбавлення волі, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2021 року приведено у відповідність із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VIII вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 березня 2020 року та ухвалено вважати ОСОБА_3 засудженим за ч.1 ст.309 КК України до 4 років обмеження волі;

- вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22 вересня 2021 року за ч. 1 ст. 115, ст. 128, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. В обгрунтування заяви зазначив,що відбуває покарання в державній установі "Темнівська виправна колонія (№ 100)" з 15 листопада 2021 року. За час відбування покарання режим утримання не порушував, має 4 заохочення, стягнень не має, працевлаштований. Вважає, що став на шлях виправлення.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Представник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні просив заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити, посилаючись на те, що він працевлаштований, має заохочення, стягнень немає, має позитивні плани на майбутнє.

Суд, заслухавши прокурора, засудженого, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, вважає клопотання засудженого таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22 вересня 2021 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 1 ст. 115, ст. 128, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 серпня 2023 року засудженому ОСОБА_3 зараховано в строк відбування покарання за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22 вересня 2021 року строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання 16 жовтня 2019 року до день набрання вироком законної сили 23 жовтня 2021 року.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 березня 2025 року на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнено засудженого ОСОБА_3 від призначеного покарання вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 березня 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом від 23 жовтня 2018 року, визначено вважати ОСОБА_3 засудженим вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22 вересня 2021 року за ч. 1 ст. 115, ст. 128, ч. 1 ст. 70 КК України, згідно ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком і за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31 березня 2020 року за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України, визначено ОСОБА_3 остаточне покаранням за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 16 жовтня 2019 року, кінець строку 09 квітня 2026 року.

З 15 листопада 2021 року засуджений відбуває строк покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».

Станом на 01 липня 2025 року засуджений ОСОБА_3 відбув 3/4 фактичного строку покарання.

Відповідно до положень ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Слід зазначити, що виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

У відповідності до положень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо залучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Згідно до положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Сумлінна поведінка засудженого означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержанні дисципліни; виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявності заохочень і відсутності стягнень; участі у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого за весь час відбування ним покарання.

Судом встановлено, що згідно характеристики на засудженого, наданої начальником відділення соціально-психологічної служби капітаном внутрішньої служби ОСОБА_6 , погодженої заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи начальником відділу соціально-виховної та психологічної роботи «Темнівської виправної колонії (№100)» підполковником внутрішньої служби ОСОБА_7 від 21 травня 2025 року, засуджений ОСОБА_3 з 15 листопада 2021 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». За період відбування покарання характеризується посередньо. В колективі засуджений намагається підтримувати рівні стосунки із засудженими різної спрямованості. У відносинах з персоналом намагається поводити себе тактовно, під час індивідуальних бесід не завжди відвертий. Намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Намагається приділяти увагу до дбайливого ставлення до майна установи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається не допускати порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. В організації виховних заходів, що проводяться в установі, участі не приймає, бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», до реалізації програми ставиться без зацікавленості. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правил внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог пожежної безпеки, заохочувався шість разів, стягнень немає. В установі працевлаштований, до роботи ставиться посередньо. Періодично залучається та бере участь у роботах з благоустрою установи і прилеглих до неї територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених. До виконання робіт ставиться посередньо. У засудженого відсутні прояви неадекватної поведінки, відсутні явні ознаки нервового збудження чи пригнічення. Самооцінка адекватна, він здатен правильно прогнозувати наслідки своїх вчинків. Під час спілкування на зауваження інших реагує не завжди спокійно, не завжди відстоює свою точку зору. В даний час він усвідомлює необхідність змін його соціально-психологічних установок в сторону самокерованої право слухняної поведінки і має намір не вчиняти повторні кримінальні правопорушення. До позбавлення волі особа мала про кримінальне оточення, з яким майже весь вільний час проводив разом. Після проведення бесід виховного та профілактичного характеру засуджений має бажання змінювати свої погляди на майбутнє. Зв`язки з рідними, близькими стабільні та доброзичливі. Відповідальність за вчинені дії бере на себе. Усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення. Не має негативної спрямованості у відношенні до працівників органів та установ виконання покарань, вину у скоєному злочині визнав повністю, щиро розкаюється. Засуджений усвідомлює, що саме треба змінювати, проте має нечітку мотивацію змінити своє життя на краще, бере участь в реалізації плану індивідуальної роботи. Засуджений не вмотивований до змін і самовдосконалення. Питання щодо можливого застосування ст.ст. 100, 101 КВК України, було розглянуто комісією установи 11 жовтня 2023 року, рішенням комісії вирішено відмовити у застосуванні даних статей, як засудженому, який не стає на шлях виправлення. Питання щодо можливого застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України, було розглянуто комісією установи 11 жовтня 2023 року, вирішено відмовити у застосуванні даної статті, як засудженому, який не став на шлях виправлення. Питання щодо можливого застосування ст. 81 КК України було розглянуто на засіданні комісії установи 28 лютого 2024 року, вирішено відмовити у застосуванні даної статті, як засудженому, який не довів свого виправлення.

Згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений ОСОБА_3 не довів своє виправлення та не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Із характеристики від 11 жовтня 2023 року вбачається, що засуджений ОСОБА_3 в установі працевлаштований, до роботи ставиться посередньо, за період відбування покарання характеризується посередньо, намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, в організації виховних заходів, що проводяться в установі участі не приймає, бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», до реалізації програми ставиться без зацікавленості, засуджений усвідомлює, що треба змінювати, проте має нечітку мотивацію змінити своє життя на краще, намагається брати участь в реалізації плану індивідуальної роботи, під час перебування на волі підтримував стосунки з про кримінально налаштованими друзями та знайомими, легко піддається впливу про кримінального оточення, даний фактор впливає на ризик вчинення повторного кримінального правопорушення.

За характеристикою від 28 лютого 2024 року засуджений ОСОБА_3 в установі працевлаштований, до роботи ставиться посередньо, періодично залучається та бере участь у роботах з благоустрою установи і прилеглих до неї територій, а також поліпшення житлово побутових умов засуджених, до виконання робіт ставиться посередньо, під час спілкування на зауваження інших реагує не завжди спокійно, за період відбування покарання характеризується посередньо, намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, в організації виховних заходів, що проводяться в установі участі не приймає, бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», до реалізації програми ставиться без зацікавленості, засуджений усвідомлює, що треба змінювати, проте має нечітку мотивацію змінити своє життя на краще, намагається брати участь в реалізації плану індивідуальної роботи, під час перебування на волі підтримував стосунки з про кримінально налаштованими друзями та знайомими, легко піддається впливу про кримінального оточення, вживав наркотичні засоби та алкогольні напої, даний фактор впливає на ризик вчинення повторного кримінального правопорушення.

Згідно витягу з протоколу № 9 від 28 лютого 2024 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)» по розгляду матеріалів щодо умовно дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженому ОСОБА_3 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно дострокове звільнення, як особі, яка не довела свого виправлення.

Крім того,судом встановлено,що згідно довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_3 , останній за час відбування покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)» з листопада 2021 року по серпень 2022 року не працював, з вересня 2022 року по листопада 2022 року був працевлаштований до цеху № 2, майстерні з виготовлення меблів для відпочинку, санок, з грудня 2022 року по березень 2023 року не працював, в квітні 2023 року був працевлаштований до цеху №2 з виготовлення велопродукції, з травня 2023 року по червень 2023 року не працював, з липня 2023 року по серпень 2023 року був працевлаштований до майстерні з виготовлення паперових пакетів, в вересні 2023 року не працював, в жовтні 2023 року був працевлаштований до майстерні зі збирання прищіпок, в листопада 2023 року не працював, з грудня 2023 року по січень 2024 року був працевлаштований до майстерні з виготовлення паперових пакетів, з лютого 2024 року по жовтень 2024 року не працював, з листопада 2024 року по квітень 2025 року був працевлаштований до цеху №1 з переробки поліетилену.

Відповідно до довідки про майновий позов, який підлягає відшкодуванню за вироком суду від 13 травня 2025 року з ОСОБА_3 на користь держави стягнуто процесуальні витрати у розмірі 5142,20 гривень. Станом на 13 травня 2025 року на виконання до бухгалтерії державної установи «Темнівської виправної колонії (№100)» виконавчий лист про стягнення процесуальних витрат з засудженого ОСОБА_3 не надходив, та з особового рахунку утримань не було.

Відтак, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що в процесі виправлення ОСОБА_3 наявні певні позитивні тенденції, однак вважати, що засуджений протягом відбування покарання довів своє виправлення, в тому числі з огляду на посередню характеристику, відсутність у нього чіткої мотивації змінити своє життя на краще та наявність факторів, що впливають на ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення, підстав немає, а отже застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним.

Факт залучення засудженого до робіт по благоустрою установи і прилеглих до неї територій, а також поліпшення житлово-побутових умов, та праці, дотримання ним дбайливого ставлення до майна установи, наявність шести заохочень, не є безумовною підставою для прийняття рішення про його умовно-дострокове звільнення з урахуванням наведеного вище.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, посередню характеристику, ставлення до праці, суд приходить до висновку про відсутність достатніх та переконливих даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, а тому суд вважає неможливим застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1