УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про зміну запобіжного заходу

02 липня 2025 року м. Володимир

Володимирський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

їх захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Нововолинськ Волинської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

про зміну йому запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0001013 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2, ч. 2 ст. 209 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2 ч. 2 ст. 209 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Володимирського міського суду Волинської області перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.203-2, ч.2 ст.209 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2 ч. 2 ст. 209 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2 КК України.

16.06.2025 у підготовчому провадженні захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 подано клопотання про зміну запобіжного заходу із застави на особисте зобов`язання.

Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2023 щодо ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 552 904 грн. із покладанням на нього додаткових процесуальних обов`язків. Строк дії цих обов`язків завершився 03.12.2023, а клопотання про їх продовження стороною обвинувачення не заявлялось.

Підставою для обрання застави були ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема ймовірність переховування, впливу на свідків та експертів, перешкоджання слідству та вчинення нових злочинів. Натомість, на переконання сторони захисту, на сьогоднішній день ці ризики втратили актуальність. Провадження вже перебуває на стадії судового розгляду, обвинувальний акт скеровано до суду, а всі необхідні докази зібрані та досліджені. Це унеможливлює вплив обвинуваченого на хід досудового розслідування або знищення доказів.

Крім того, обвинувачений демонстрував бездоганну процесуальну поведінку як під час досудового слідства, так і під час розгляду справи в суді. Навіть після завершення дії додаткових обов`язків, ОСОБА_4 не вчинив жодного порушення, сумлінно з`являвся до суду та не ухилявся від участі у процесуальних діях. У нього наявні сталі соціальні зв`язки, він має постійне місце проживання, перебуває в шлюбі, раніше не судимий.

Захист також звертає увагу суду на критичний стан здоров`я обвинуваченого. ОСОБА_4 є пенсіонером Міністерства оборони України, звільнений з військової служби за станом здоров`я. У нього наявні тяжкі хронічні хвороби, зокрема вади серця, гіпертонічна хвороба, цукровий діабет, варикозна хвороба, коксартроз та дегенеративно-дистрофічні зміни хребта. Також діагностовано вколочений перелом шийки стегнової кістки. Його фізичний стан вимагає постійного дороговартісного медикаментозного лікування та не дозволяє йому переховуватись від суду або чинити протиправний вплив на учасників процесу.

Крім того, частину коштів на лікування матері обвинуваченого сплачував саме він разом із сестрою, що підтверджується медичними документами та платіжними інструкціями. Також до ОСОБА_4 звернулися заставодавці із заявами про повернення застави у зв`язку з особистою потребою в коштах. З огляду на вищезазначене, обвинувачений не має змоги самостійно внести суму застави знову.

Захист підкреслює, що запобіжний захід не є покаранням, а лише засобом забезпечення участі обвинуваченого у кримінальному провадженні. Застосування більш м`якого заходу у вигляді особистого зобов`язання відповідатиме вимогам законності, пропорційності та необхідності. Бездоганна поведінка ОСОБА_4 , відсутність ризиків, тяжкий стан здоров`я, міцні соціальні зв`язки та неможливість повторного внесення застави свідчать про відсутність підстав для подальшого утримання його під дією такого обтяжливого запобіжного заходу, як застава.

З урахуванням наведеного, захист просить змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання, що буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

За клопотанням захисту щодо заявленого клопотання у судовому засіданні висловили свої позиції заставодавці ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вказали, що внесли заставу за ОСОБА_4 на його прохання. Не передбачали, що розслідування у справі та її судовий розгляд буде тривати довго. Внесені у заставу кошти знецінюються внаслідок інфляції, натомість вони їм потрібні для забезпечення потреб їх багатодітних сімей, у зв`язку з цим просили клопотання задовольнити.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 клопотання ОСОБА_7 підтримали, просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання захисника, просив відмовити у його задоволенні. При цьому підтвердив, що з моменту застосування запобіжного заходу частина ризиків, які були враховані слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, дійсно втратили актуальність. Водночас, на переконання сторони обвинувачення, ризики впливу обвинуваченого на свідків та інших обвинувачених, а також ухилення від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, як і раніше, залишаються актуальними.

Прокурор зазначив, що саме запобіжний захід у вигляді застави, застосований до обвинуваченого, ефективно запобігає реалізації зазначених ризиків, а отже є належним і необхідним. Саме завдяки дії цього запобіжного заходу, на думку обвинувачення, обвинувачений дотримується належної процесуальної поведінки.

Крім того, прокурор наголосив, що обставини, пов`язані з віком та станом здоров`я обвинуваченого, не є новими, оскільки вони були відомі та враховані судом під час обрання запобіжного заходу. Саме з урахуванням цих обставин було визначено розмір застави у межах, передбачених ч. 5 ст. 182 КПК України.

Мотиви та висновки суду.

Частиною 1 ст. 176 КПК України визначено, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п. 1-5 ч. 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (постановою КМУ від 11.01.2012 № 15), з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 6 ст. 182 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу.

При цьому частинами 3, 4, 5 статті 201 КПК України визначено, що до клопотання мають бути додані, зокрема, копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання, клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Статтею 203 КПК України встановлено, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим кодексом.

З огляду на вищенаведене, обґрунтованість застосованого раніше запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, або внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його продовження чи пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Продовження, пом`якшення, зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження можуть змінюватись підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути продовжений, скасований або замінений на інший - більш або менш суворий. При цьому підставами зміни запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, а саме - змінилась кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення, однак існування таких обставин повинно бути обґрунтовано належними доказами.

Суд зазначає, що усталена практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) передбачає, що у разі належної поведінки підозрюваного чи обвинуваченого можливо пом`якшувати умови обмеження його прав та свобод, пов`язані зі застосуванням запобіжного заходу. Водночас практика ЄСПЛ свідчить, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива її втрати буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Так, судом було встановлено, що в межах досудового розслідування кримінального провадження № 0001013 від 20.10.2023 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/47307/23-к до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді застави у розмірі 206 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 552 904 гривень з покладенням на нього обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого та прокурора; не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; утриматись від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання уповноваженим органам всі свої паспорти для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Термін дії обов`язків, покладених на ОСОБА_4 визначено строком у 2 місяці, тобто до 03.12.2023.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що підставою для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави стали: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.2032 КК України за яке, в разі визнання його винуватим, йому може загрожувати покарання у виді штрафу від сорока тисяч до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю строком на три роки; існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України; недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..2 від 19.01.2024, громадянином ОСОБА_9 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві було внесено грошові кошти в сумі 399 999 грн. у якості застави за обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/47307/23-к.

Також, згідно з квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..2 від тієї ж дати - 19.01.2024, громадянином ОСОБА_10 було внесено на вказаний депозитний рахунок суму в розмірі 152 905 грн. у якості застави за того ж обвинуваченого на підставі тієї ж ухвали.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що після застосування запобіжного заходу сторона обвинувачення зверталася до слідчого судді або суду з клопотанням про повторне покладення на ОСОБА_4 додаткових процесуальних обов`язків у порядку, передбаченому ст. 194 КПК України. Зазначене підтвердив прокурор і під час підготовчого судового засідання.

Суд звертає увагу, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2023 до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді застави з покладенням додаткових обов`язків, строк дії яких закінчився 03.12.2023. Водночас внесення застави відбулося значно пізніше - лише 19.01.2024.

Протягом цього періоду, який фактично становив майже три місяці, сторона обвинувачення не зверталася з клопотанням про зміну запобіжного заходу у зв`язку з невиконанням ухвали, як того вимагає ч. 6 ст. 182 КПК України. Крім того, після внесення застави прокурор також не ініціював повторного покладення на обвинуваченого додаткових обов`язків у порядку ст. 194 КПК України.

Водночас матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів того, що у вказаний період часу, коли фактично не діяли покладені на обвинуваченого процесуальні обов`язки та не було виконано внесення застави, ОСОБА_4 порушував вимоги кримінального процесуального законодавства або ухилявся від виконання своїх процесуальних обов`язків. Навпаки, як убачається з матеріалів справи, обвинувачений продовжував належним чином з`являтися за викликами органів досудового розслідування та суду, брав участь у відповідних процесуальних діях, що свідчить про його сумлінну поведінку та дотримання покладених на нього процесуальних зобов`язань, навіть за відсутності прямого контролю з боку держави через дію запобіжного заходу.

Проте, наразі до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 552 904 грн., а додаткові процесуальні обов`язки, покладені в порядку ч. 5 ст. 194 КПК України, вважаються скасованими внаслідок закінчення строку їх дії (ч. 7 ст. 194 КПК України).

Проаналізувавши обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001013 від 22.03.2024, доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, а також ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2023 про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, суд дійшов висновку, що в цьому випадку дотримано стандарт доказування «обґрунтована підозра», який є найнижчим стандартом доказування у кримінальному процесі та не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення, проте є достатнім для вирішення питання про зміну запобіжного заходу. При цьому суд також враховує стадію кримінального провадження, що передбачає доведення стороною обвинувачення вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2, ч. 2 ст. 209 КК України, у вчиненні яких його обвинувачують, за найвищим стандартом доказування «поза розумним сумнівом» у змагальному судовому процесі під час розгляду справи по суті.

Суд вважає, що наразі ризик переховування обвинуваченого від суду є актуальним.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2, ч. 2 ст. 209 КК України, за які передбачене покарання у виді штрафу від сорока тисяч до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю строком на три роки, та позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років, з конфіскацією майна та

Зазначене покарання, в разі засудження особи, може бути призначене до реального відбування без можливості застосування пільгових інститутів призначення покарання передбачених ст. ст. 69, 75 КК України, що в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від суду. Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ. Зокрема в рішенні від 26.06.2001 у справі «Ilijkov v. Bulgaria» (§ 80, заява № 33977/96) суд зазначив, що суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Проте суд зважає на те, що за доводами сторони захисту, які не були спростованими стороною обвинувачення в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 за час досудового розслідування та судового провадження мав не одну можливість переховуватись від суду, проте цього не робив, навіть незважаючи на те, що розслідування справи тривало протягом трьох місяців без внесення застави, після закінчення терміну дії процесуальних обов`язків неодноразово виїздив за кордон, проте повертався і своїх обов`язків, передбачених ч.7 ст.42 КПК України не порушував.

За даних обставин суд приходить до висновку, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зможе цілком забезпечити мету кримінального провадження із запобіганням ризику, визначеного п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд також звертає увагу на те, що з моменту застосування до обвинуваченого запобіжного заходу втратив актуальність один із ризиків, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик знищення, приховування або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Це зумовлено тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні завершене, обвинувальний акт передано до суду, а всі докази, які сторона обвинувачення вважає необхідними, вже зібрані, зафіксовані та долучені до матеріалів кримінального провадження, що унеможливлює подальший вплив обвинуваченого на їх зміст чи існування.

Суд погоджується з тим, що ризик впливу обвинуваченого на інших учасників кримінального провадження, зокрема на свідків сторони обвинувачення чи захисту, не обмежується лише початковим етапом досудового розслідування, а може залишатися актуальним і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань таких осіб та дослідження відповідних доказів.

Станом на момент розгляду клопотання судовий розгляд по суті не розпочато, свідки не допитані. Суд враховує, що обвинуваченому ОСОБА_4 відкриті матеріали досудового розслідування, а отже він обізнаний із колом свідків, змістом їхніх показань, а також їхніми персональними даними, що створює об`єктивні передумови для потенційного позапроцесуального впливу на них.

Таким чином, на даному етапі зберігається загроза того, що обвинувачений може вчинити дії, спрямовані на позапроцесуальний вплив на свідків з метою недопущення надання ними суду повних і достовірних показань про обставини можливого вчинення кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Водночас суд звертає увагу, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2023, якою було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді застави, на нього було покладено додаткові обов`язки, зокрема утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні. Строк дії цих обов`язків закінчився 03.12.2023, і сторона обвинувачення не зверталася з клопотанням про їх повторне встановлення, хоча мала на це можливість ще на стадії досудового розслідування.

Отже, за своєю природою саме обов`язок обвинуваченого утриматися від спілкування із свідками є тим процесуальним механізмом, який може ефективно нівелювати ризик незаконного впливу на свідків, а не сам по собі запобіжний захід у вигляді застави, який такого обов`язку не передбачає.

Що ж стосується доводів сторони захисту про зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то суд вважає їх такими, що заслуговують на увагу. Зокрема, суд бере до уваги, що сторона обвинувачення не ініціювала продовження строку дії додаткових процесуальних обов`язків, які були покладені на обвинуваченого ухвалою слідчого судді в порядку ч. 5 ст. 194 КПК України, що свідчить про фактичне визнання зменшення процесуальних ризиків у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, обмеження прав обвинуваченого ОСОБА_4 , пов`язані із застосуванням запобіжного заходу, поступово зменшувались, що відображає принцип пропорційності та мінімального необхідного втручання в права і свободи особи.

Крім того, суд бере до уваги, що в умовах зменшення нагляду за дотриманням обов`язків обвинуваченим, жодних фактів порушення ОСОБА_4 процесуальних обов`язків з боку сторони обвинувачення не встановлено і до суду не доведено.

Саме така позиція сторони обвинувачення щодо відсутності потреби у продовженні дії додаткових процесуальних обов`язків, а також процесуальна поведінка обвинуваченого, яка не викликає обґрунтованих зауважень, відповідають завданням кримінального провадження, визначеним ст. 2 КПК України, та узгоджуються із засадами справедливого балансу між інтересами держави у забезпеченні ефективного кримінального переслідування і правами особи, на яку поширюється обмеження.

Зазначене також відповідає вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо гарантій свободи та особистої недоторканності особи, а також усталеній практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою будь-яке обмеження особистої свободи має бути не лише законним і належним за формою, а й обґрунтованим та пропорційним у світлі конкретних обставин.

Суд також бере до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його сімейний та майновий стан, стан здоров`я, наявність міцних соціальних зв`язків та інші обставини, що мають значення для вирішення питання про доцільність подальшого тримання під запобіжним заходом у вигляді застави. Зокрема, встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, перебуває у зареєстрованому шлюбі, має сім`ю, за даними захисника здійснює догляд за літньою матір`ю та бере участь у фінансуванні її лікування.

Крім того, до матеріалів справи долучені медичні документи, які підтверджують наявність у ОСОБА_4 низки хронічних захворювань серцево-судинної системи, опорно-рухового апарату, цукрового діабету, а також факт перенесеного перелому шийки стегна. Стан його здоров`я потребує постійного спеціалізованого лікування та значних матеріальних витрат, що підтверджується відповідними медичними довідками, висновками, виписками та квитанціями.

Зазначені обставини, на переконання суду, мають значення для оцінки потреби в подальшому застосуванні до обвинуваченого найбільш обтяжливого запобіжного заходу у вигляді застави та свідчать про наявність підстав для його зміни на менш суворий у вигляді особистого зобов`язання.

Таким чином, з огляду на пасивну позицію сторони обвинувачення щодо продовження дії обов`язків та демонстрацію обвинуваченим належної процесуальної поведінки, суд вважає, що продовження дії обмежень у формі запобіжного заходу у вигляді застави є надмірним та не відповідає принципу необхідності у демократичному суспільстві.

Водночас суд приймає до уваги, що застосування запобіжного заходу у вигляді застави у кримінальному провадженні, яке триває протягом тривалого періоду, суттєво впливає на права та інтереси заставодавців. При цьому тривалість такого заходу не залежить від їхньої волі, що може призводити до необґрунтованого обмеження їх майнових прав і створювати значні фінансові та моральні труднощі для осіб, які внесли кошти як заставу. Суд вважає за доцільне враховувати цей факт при оцінці необхідності та пропорційності застосування запобіжного заходу у вигляді застави.

Водночас суд звертає увагу, що згідно ч.11 ст.182 КПК України, застава, внесена не обвинуваченим (підозрюваним), а іншими особами - заставодавцями, не може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Відповідно до положень статей 176, 182, 196, 201 Кримінального процесуального кодексу України, застава є запобіжним заходом, що застосовується з метою забезпечення належної процесуальної поведінки особи, а не покарання. Внесення грошових коштів у вигляді застави має виключно процесуальне значення і не впливає на право власності заставодавця.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 р. № 15 (у редакції Постанови КМУ від 18.01.2012 р. № 27) передбачений й порядок їх повернення, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України. Застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи: заява особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчена судом копія ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копія платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави. Територіальне управління ДСА або апеляційний суд, який обрав запобіжний захід у вигляді застави, розглядає зазначені документи та протягом п`яти робочих днів з дня їх надходження за умови зарахування коштів на депозитний рахунок готує та подає до органу Казначейства платіжне доручення про повернення коштів. Повернення коштів, внесених як застава, здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня надходження платіжних доручень територіального управління ДСА або апеляційного суду, який обрав запобіжний захід у вигляді застави, до органу Казначейства. (пункти 7-8) та ч. 11 ст. 182 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Із урахуванням наведених обставин, зміною запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд приходить до переконання про необхідність повернення застави у розмірі 399 999 гривень заставодавцю ОСОБА_9 та 152 905 гривень заставодавцю ОСОБА_10 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого, правом на що і скористалась сторона захисту.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 2, 42, 194, 176, 177, 182, 201, 203, 331, 369-372, 395 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_7 - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 раніше обраний ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2023 запобіжний захід у виді застави у розмірі 206 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 552 904 гривень на особисте зобов`язання строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 30.08.2025.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (м. Володимир Волинської області) без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання обчислюється з моменту проголошення ухвали, тобто з 02.07.2025 року.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення у розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Повернути заставодавцю ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 399 999 (триста дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень, внесені на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2023 за квитанцією 0.0..2 від 19.01.2024 на депозитний рахунок № UA1012089 ТУ ДСА в м. Києві, , МФО 820172, банк отримувач Державна казначейська служба України, м. Київ.

Повернути заставодавцю ОСОБА_10 грошові кошти у розмірі 152 905 (сто п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот п`ять) гривень, внесені на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2023 за квитанцією № 0.0..2 від 19.01.2024 на депозитний рахунок № UA1012089 ТУ ДСА в м. Києві, , МФО 820172, банк отримувач Державна казначейська служба України, м. Київ.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути поданні під час подачі апеляційної скарги на судове рішення.

Повний текст ухвали складено 02.07.2025.

Головуючий суддя ОСОБА_11