Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

01 травня 2025 року м. Рівне

Справа № 564/1261/25

Провадження № 11-сс/4815/123/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

апелянта ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Костопільського районного суду Рівненської області від 31 березня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 щодо не внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за ознаками ч. 1 ст.164 КК України.

В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя зазначив, що повідомлення ОСОБА_5 від 21.02.2025 року про вчинення кримінального правопорушення, адресоване в порядку ст. 214 КПК України, не містить достатньо відомостей з покликанням на належні та допустимі докази, які б давали підстави для внесення до ЄРДР кримінального провадження за ч. 1 ст. 164 КК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування ухвали, як незаконної, і просить прийняття нову ухвалу із зобов`язанням слідчого ВП №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області внести відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 164 КК України до ЄРДР.

Доводить, що, на його думку, у змісті поданої заяви наявні об`єктивні дані, які свідчать про ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, оскільки ОСОБА_7 , яка є матір`ю їхнього неповнолітнього сина, і зобов`язана на підставі судового наказу Костопільського районного суду Рівненської області № 564/1641/23 від 26.05.2023 року сплачувати аліменти на утримання дитини, допустила заборгованість в загальній сумі 29125, 12 грн, що слідчим суддею залишено поза увагою.

Покликаючись на норми чинного законодавства та ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, стверджує, що в діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки злісного ухилення від сплати аліментів, а в діях органу досудового розслідування ознаки бездіяльності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи ОСОБА_5 та захисника адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Чинним КПК України (глава 26) передбачено можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування та прокурора під час досудового розслідування.

З аналізу ст. 303 КПК України слідує, що під час досудового розслідування стадії кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, можуть бути оскаржені лише дії, рішення чи бездіяльність слідчого або прокурора, перелік яких є вичерпним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості щодо короткого викладу обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 та п. 5 ч. 5 ст. 214 КПК України).

Виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених заявником, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий і прокурор.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України. Злочином є передбачене КК України суспільно-небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Склад злочину - це сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як конкретний злочин, передбачений кримінальним законом. Об`єктивними ознаками складу злочину є об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єктивними - суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із всіх заяв чи повідомлень про події, у яких не має достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

Вказане слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, після отримання заяви слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про злочин до ЄРДР, чим саме обґрунтоване не внесення таких відомостей та вирішує питання про наявність чи відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, заявником ОСОБА_5 в порядку ст.214 КПК України 21.02.2025 року подано заяву про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, в якій викладено прохання внести відомості до ЄРДР та розпочати кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , яка, на думку апелянта, злісно ухиляється від сплати встановлених судовим рішенням коштів (аліментів) на утримання неповнолітнього сина, враховуючи заборгованість в сумі 29125, 12 грн, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці присуджених аліментів.

Із змісту заяви ОСОБА_5 слідує, що вона не містить достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, яке полягає у злісному ухиленні, тривалого і наполегливого ухилення ОСОБА_7 від виконання обов`язку щодо сплати аліментів, зокрема, шляхом приховування свого місяця проживання, роботи, фактичного заробітку або інших грошових надходжень, незважаючи на попередження про кримінальну відповідальність.

При апеляційному розгляді встановлено, що ОСОБА_7 , яка надала органу досудового розслідування пояснення і повідомила, що офіційно працює помічником кухаря, у зв`язку з чим роботодавець офіційно стягує з її заробітної плати встановлені законом суми аліментів, дійсно станом на лютий 2025 року має заборгованість по аліментах, однак від обов`язку їх сплати не ухиляється, щомісячно з травня 2024 року по даний час здійснює виплату аліментів на дитину в розмірах від 500 до 3490 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, виданим державним виконавцем.

Тобто, при перевірці заяви ОСОБА_5 досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , яка працевлаштована, тривалий проміжок часу в міру отриманих доходів виплачує заборгованість по аліментах, що виключає у її діях злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, як обов`язкову кваліфікуючу ознаку злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

З урахуванням наведеного, слідчим суддею правомірно прийнято рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_5 на дії уповноваженого органу щодо не внесення відомостей до ЄРДР за ознаками ч. 1 ст. 164 КК України.

Колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачає, як не вбачає і істотних порушень вимог КПК України при розгляді скарги ОСОБА_5 , які б слугували безумовною підставою для скасування судового рішення.

Зазначеним рішенням ОСОБА_5 чи його представник за наявності нових обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, не позбавлені права повторного звернення до уповноваженого органу із заявою щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР чи вирішення питання не дотримання ОСОБА_7 своїх обов`язків щодо неповнолітньої дитини у встановленому законом судовому порядку.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу слідчого судді Костопільського районного суду Рівненської області від 31 березня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 стосовно не внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2