Номер провадження 1-кс/754/2163/25
Справа № 754/9733/25
У Х В А Л А

Іменем України

20 червня 2025 рокуслідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна по матеріалах досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000458 від 18.06.2025 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2025 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна, а саме: тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_1 , дата реєстрації: 23.12.2010 року, орган що видав: МРЕВ-1 м. Бровари, на мотоцикл «Yamaha Т-Мах», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , на ім`я ОСОБА_4 , який було поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України» РSР 1217356; ключі до транспортного засобу, які було поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України» РSР 1223113; транспортний засіб - мотоцикл «Yamaha Т-Мах», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 .

Обґрунтовуючи клопотання слідчий посилається на те, що 18.06.2025 за адресою: м. Київ, вул. Бальзака, 10 патрульною поліцією м. Києва при відпрацюванні дорожньо-транспортної пригоди за участі мотоциклу Yamaha Т-Мах», д.н.з. НОМЕР_2 , при перевірці документів встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пред`явив тимчасовий реєстраційний талон з серійним номером НОМЕР_1 на зазначений транспортний засіб з явними ознаками підробки.

18.06.2025 в ході огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Бальзака, 10 було виявлено та вилучено: тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_1 , дата реєстрації: 23.12.2010 року, орган що видав: МРЕВ-1 м. Бровари, на мотоцикл «Yamaha Т-Мах», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , на ім`я ОСОБА_4 , який було поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України» РSР 1217356; ключі до транспортного засобу, які було поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України» РSР 1223113; транспортний засіб - мотоцикл «Yamaha Т-Мах», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 .

Присутній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що будучи водієм рухався на власному транспортному засобі «Yamaha Т-Мах», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , та у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою надав працівникам патрульної поліції на вимогу тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_1 дата реєстрації: 23.12.2010 року, орган що видав: МРЕВ-1 м. Бровари, на мотоцикл «Yamaha Т-Мах», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , на ім`я ОСОБА_4 . Також пояснив, що вказаний тимчасовий реєстраційний талон отримав при покупці у невідомого чоловіка у місті Києві транспортного засобу - мотоциклу «Yamaha Т-Мах», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 .

В подальшому транспортний засіб - мотоцикл «Yamaha Т-Мах», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , вилучено та поміщено на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою; м. Київ, вул. Пухівська, 3 до прийняття рішення щодо накладення арешту та подальшого місця зберігання вищевказаного транспортного засобу.

З метою забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування, встановлення всіх об`єктивних обставин у кримінальному провадженні, необхідним для слідства є провести та дослідити всі наявні, та встановлені дії, пов`язані з походженням майна.

Для унеможливлення здійснити дії, пов`язані із здійсненням переховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження зазначеного в клопотанні майна, з метою прийняття законних процесуальних рішень, притягнення винних осіб до відповідальності, - необхідним заходом забезпечення кримінального провадження є накладення арешту на вказане майно.

В судове засідання прокурор не з`явився, до суду подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, клопотання підтримав та просив його задовольнити за викладених у ньому обставин.

Повідомлений про судове засідання належним чином користувач майна ОСОБА_5 до суду не з`явився, при цьому особисто, у день розгляду клопотання, подав до суду заяву, в якій просив перенести судовий розгляд клопотання прокурора, не зазначаючи при цьому жодних підстав необхідності перенесення розгляду зазначеного клопотання та не обґрунтовуючи неможливості своєї присутності у засіданні.

Слідчий суддя, перевіривши заяву ОСОБА_5 про перенесення розгляду клопотання про арешт майна зазначає таке.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З огляду на положення ч.1 ст. 172 КПК України, відповідно до якого клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, а неприбуття в судове засідання з розгляду клопотання про арешт майна осіб, повідомлених належним чином, не перешкоджає його розгляду, також, зважаючи на розумність строків, як основну засаду кримінального провадження, слідчий суддя вважає за можливе провести судовий розгляд клопотання про арешт майна за відсутності зазначених осіб.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Практикою Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, суд при розгляді даної справи враховує позицію Верховного Суду, відображену в п.34 постанови від 12.03.2019 року по справі №910/9836/18, де зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ «Богонос проти росії» від 05.02.2004 року).

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 173 КПК України, слідчий суддя має постановити ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Таким чином, беручи до уваги наведене, а також вимоги ст. 172 КПК України, відповідно до якої зазначена категорія справ розглядається слідчим суддею не пізніше двох днів з дня надходження клопотання до суду, слідчий суддя вважає за можливе, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, провести судовий розгляд клопотання про арешт майна за відсутності користувача майна ОСОБА_5 .

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню за наступних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів клопотання, прокурор звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна, зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, оскільки є підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Клопотання слідчого відповідає вимогам ч.2 ст. 171 КПК України, подане ним в строк, передбачений ч.5 ст. 171 КПК України.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

З огляду на ймовірне кримінальне правопорушення, яке розслідується у рамках даного кримінального провадження та передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документа (тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб), прокурор в клопотанні довів підстави вважати, що накладення арешту на вилучене в ході огляду майно є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч.ч.1, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, і у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить об`єктивному встановленню обставин кримінального провадження.

Враховуючи наведене, вимоги, передбачені ч.2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки вказане в клопотанні майно відповідає критеріям передбаченим ст. 98 КК України, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу розумності та співрозмірності, слідчий суддя приходить до переконання, що незастосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, що визнано речовим доказом, чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна по матеріалах досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000458 від 18.06.2025 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучене в ході огляду місця події 18.06.2025 року за адресою: м. Київ, вул. Оноре де Бальзака, 10, а саме: тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_1 , дата реєстрації: 23.12.2010 року, орган що видав: МРЕВ-1 м. Бровари, на мотоцикл «Yamaha Т-Мах», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , на ім`я ОСОБА_4 , який було поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України» РSР 1217356; ключі до транспортного засобу, які було поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України» РSР 1223113; транспортний засіб - мотоцикл «Yamaha Т-Мах», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не викликалась в суд протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1