Справа № 137/199/25
Провадження №11-кп/801/634/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі

відеоконференції,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 21.04.2025, якою звільнено ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання,

в с т а н о в и в :

Цією ухвалою задоволено клопотання ДУ «Літинська виправна колонія (№123)» та звільнено умовно-достроково від відбування покарання строком на 1 рік 1 місяць 9 днів засудженого ОСОБА_7 .

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений відбув 2/3 строку покарання та своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з чим просить його скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання ДУ «Літинська виправна колонія (№123)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Вважає, що засуджений не виконав одну з основних вимог закону щодо умовно-дострокового звільнення, а саме в частині ставлення до праці, оскільки фактично протягом всього строку відбування покарання він не працював з власних переконань. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не проаналізовано кримінально-правову біографію особи, а також неналежно досліджені матеріали особової справи засудженого. Зокрема, вказує, що судом не взято до уваги того, що відповідно до висновку щодо ступеня виправлення засудженого у ОСОБА_7 встановлено середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, в матеріалах особової справи засудженого відсутні матеріали про призначення ОСОБА_7 головою ради колективу засуджених, а наявність у нього заохочень, отриманих лише впродовж останнього року, не дає можливості стверджувати про сумлінну поведінку засудженого під час всього періоду відбування покарання.

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, засудженого ОСОБА_7 , який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді, зокрема, позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, згідно роз`яснень, які містить п.17 вказаної постанови, відповідні висновки можуть бути зроблені після ретельного з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його намірів щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Під час судового розгляду клопотання, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10.08.2025 за ч.2 ст. 307, ст.ст. 69, 75, 76 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.09.2019 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлено ОСОБА_7 в місця позбавлення волі для відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На день розгляду клопотання засуджений відбув 2/3 частини строку покарання.

З дослідженої судом характеристики на засудженого вбачається, що він позитивно характеризується, за період відбуття покарання має від адміністрації установи виконання покарань п`ять заохочень, стягнень не має.

Комісією установи виконання покарань зроблено висновок, що ОСОБА_7 довів своє виправлення та має бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Твердження прокурора про те, що засуджений протягом строку відбування покарання не працював з власних переконань колегія суддів не бере до уваги з огляду на таке.

Так, дійсно згідно довідки установи виконання покарань засуджений ОСОБА_7 за період з 15.06.2021 по 31.01.2025 заробітної плати не отримував, однак згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого вбачається, що ОСОБА_7 мав нестабільну роботу, змінював (більше трьох разів) місце роботи з різних причин, переважно через сезонність роботи. Вказане не свідчить про відмову засудженого працювати.

Разом з тим, в установі виконання покарань ОСОБА_7 активно залучається до безоплатної праці, а саме робіт з благоустрою установи та відділенні, на якому проживає.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній (10 балів), це не перешкодило установі виконання покарань в сукупності з іншими факторами зробити висновок про те, що ОСОБА_7 довів своє виправлення та має бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Посилання прокурора у апеляційній скарзі на те, що засуджений отримав заохочення лише впродовж останнього року, що не дає можливості стверджувати про сумлінну поведінку засудженого під час всього періоду відбування покарання за своїм змістом є припущенням, яке не ґрунтується на зібраних у справі доказах, оскільки прокурором не надано доказів, які б підтверджували зазначену обставину. Також прокурором не обґрунтовано те, яка попередня поведінка засудженого указувала на небажання його виправлятись, що давало би підстави для твердження про зміну цієї поведінки із метою отримання пільги у виді умовно-дострокового звільнення. Колегія суддів при цьому звертає увагу на те, що протягом усього часу відбування покарання засуджений не мав жодного стягнення. Отримання ним ряду заохочень, на фоні в цілому позитивної поведінки, указує на доведення засудженим свого виправлення.

Всі інші доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, які, на його думку, є підставами для відмови у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду щодо доведеності виправлення засудженого.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність його умовно-дострокового звільнення, навівши при цьому докладні мотиви свого рішення.

При цьому, апеляційний суд наголошує на тому, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які ставили б під сумнів законність судового рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 21.04.2025, якою звільнено ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4