Справа № 183/9004/25
№ 1-кс/183/1601/25

У Х В А Л А
09 вересня 2025 року м. Самар
На обґрунтування скарги ОСОБА_3 посилається на те, що 25.06.2025 ним до Самарівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області подано заяву про вчинення встановленими та невстановленими особами кримінального правопорушення, передбаченого ст. 239 КК України (Забруднення або псування земель).
Посадовими особами Самарівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області проігноровано вимоги ст. 214 КПК України та відомості про вчинене кримінальне правопорушення за його заявою не було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Дані факти свідчать про системну протидію розслідуванню та упередженість з боку органу досудового розслідування.
Також, під час досудового розслідування його жодного разу не викликали для проведення слідчих дій, не допитували, ігнорували його роль, як особи, за ініціативою якої розпочате провадження.
ОСОБА_3 зазначає у скарзі, що вбачаючи повну бездіяльність слідства, 18.08.2025 року ним подано заяву на ім`я слідчого з вимогою офіційно визнати його потерпілим у кримінальному провадженні.
20.08.2025 року слідчим Самарівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у задоволенні заяви про визнання потерпілим.
Вважає постанову незаконною, необґрунтованою, ухваленою з грубим порушенням норм кримінального процесуального права та засад кримінального провадження, яка є не просто формальним актом, а інструментом для позбавлення його доступу до правосуддя та можливості контролювати хід розслідування.
Слідчий обґрунтовує своє рішення тим, що «заявник не надав жодних доказів заподіяння йому шкоди»; в матеріалах кримінального провадження також «відсутні відомості про спричинення шкоди заявнику»; наявне посилання на постанову Великої Палати Верховного суду від 16.01.2019 р. у справі № 243/6674/16-к.
У відповідності до ст. 50 Конституції України, Кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
Забруднення земель, де він проживає, є прямим порушенням цього фундаментального права і кожна конкретна особа має право на відшкодування моральної шкоди, у тому счислі у зв`язку з загрозою фізичної шкоди, майнової шкоди.
ОСОБА_3 зазначає також у скарзі, що кваліфікація діяння виключно за ст. 239 КК України є хибним підходом, оскільки наявні ознаки сукупності злочинів, а саме: ст. 239 КК України (забруднення або псування земель); ст. 241 КК України (забруднення атмосферного повітря); ст. 242 УКК України (порушення правил охорони вод); ст. 325 КК України (порушення санітарних правил і норм); ст. 236 КК України (порушення правил екологічної безпеки), та супутні злочини у сфері господарської діяльності ст. 172 КК України (грубе порушення законодавства про працю); 212 КК України (ухилення від сплати податків).
У зв`язку з наведеним, ОСОБА_3 у скарзі просить суд:
В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав скаргу у повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені у заяві, просив задовольнити скаргу.
Слідчий Самарівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровські області та прокурор Самарівської окружної прокуратури в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про місце, дату і час розгляду скарги.
Частиною 3 ст. 304 КПК України визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Таким чином, неявка слідчого та прокурора також не є перешкодою для розгляду скарги.
Розглянувши скаргу, заслухавши заявника, дослідивши матеріали, долучені до скарги, приходжу до нижченаведеного.
Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У відповідності до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
2. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Частина 2 статті 9 КПК України передбачає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч. 5 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Встановлено, що 25.06.2025 ОСОБА_3 звернувся до Самарівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення. В заяві ОСОБА_3 повідомив про те, що невстановленими особами, а також ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за вказівкою керівника Фермерського господарства «ТОВ «Агромир» ОСОБА_7 , в межах с. Попасне Самарівського району Дніпропетровської області систематично здійснюється сільськогосподарська діяльність, небезпеку якій надає не лише застосування важкої сільськогосподарської техніки (дискових борін, посівних агрегатів, штангових оприскувачів), але й використання токсичних пестицидів, агрохімікатів та протруєного насіннєвого матеріалу.
Постановою від 20.08.2025 року слідчим Самарівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 відмолено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання потерпілим. Підставою відмови у задоволенні заяви слідчим зазначено те, що жодних доказів заподіяння ОСОБА_3 майнової, моральної чи фізичної шкоди не надано; у зібраних на даний час матеріалах відсутні відомості про спричинення шкоди заявнику; заявлені вимоги мають узагальнений характер і не підтверджуються фактичними даними.
Згідно приписів ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Оскільки ОСОБА_3 оскаржувана постанова отримана 29.08.2025р., останній звернувся зі скаргою до суду 03.09.2025 р., тобто, у межах десятиденного строку з дня отримання постанови, приходжу до висновку, що заявником не пропущений строк звернення з зазначеною скаргою.
У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора - рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
У зв`язку з наведеним, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України ОСОБА_3 має право на звернення до суду зі скаргою на рішення слідчого про відмову у визнання потерпілим.
Пунктом 25 ч.1 ст. 3 КПК України визначає, що учасниками кримінального провадження, крім інших є заявник та потерпілий.
У відповідності до ст. 60 КПК України, 1. Заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.
2. Заявник має право: 1) отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 1-1) отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; 2) подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; 3) отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Таким чином, Кримінальним процесуальним кодексом передбачені процесуальні права як заявника так і потерпілого та не завжди заявника може бути визнано потерпілим у кримінальному провадженні.
Згідно ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч.3 ст.55 КПК).
Підтвердження факту заподіяння кримінальним правопорушенням моральної, фізичної або майнової шкоди може надати сам заявник, зазначений факт також може бути встановлений відповідною посадовою особою під час досудового розслідування.
За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч.5 ст.55 КПК).
Таким чином стаття 55 КПК містить як визначення поняття потерпілого так і порядок виникнення його прав та обов`язків, а також чітко визначає форму та порядок прийняття рішення слідчим про відмову у визнанні потерпілим. Із змісту цієї статті слідує, що права та обов`язки потерпілого виникають у особи: в одному випадку - з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення; в іншому - з моменту подання заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Якщо слідчий не вважає особу потерпілою, то виносить про це вмотивовану постанову в кожному випадку.
Об`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст. 239 КК України є екологічно безпечний стан земель, який визначає придатність для їх використання за призначенням, а предметом - є земля у прямому розумінні, як поверхневий ґрунтовий шар, який виконує екологічні (взаємозв`язок живої і неживої природи), економічні (як засіб виробництва в промисловості, сільському, лісовому господарстві, як просторовий базис), культурно-оздоровчі, рекреаційні та інші функції.
За ст. 239 КК України підлягають доведенню наступні обставини:
-порушення спеціальних правил щодо охорони земель;
-факт забруднення або псування земель;
-площу та розташування земель, які забруднені або зіпсовані;
-якими саме речовинами, відходами чи іншими матеріалами проведено забруднення;
-чи є зазначені речовинами, відходами чи іншими матеріалами шкідливими для життя, здоров`я людей або довкілля;
-чи створює зазначене забруднення небезпеку для життя, здоров`я людей або довкілля.
-чи завдано кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди фізичній особі або майнової шкоди юридичній особі.
Без встановлення зазначених вище обставин кримінального провадження неможливо визначити наявність факту спричинення шкоди, у тому числі заявникові.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що слідчим органу досудового розслідування обґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні та слідчим суддею не вбачається порушень прав заявника та невиконання слідчим вимог Кримінального-процесуального кодексу України.
Згідно статті 307 КПК України,
1. За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.
2. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:
1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;
1-1) скасування повідомлення про підозру;
2) зобов`язання припинити дію;
3) зобов`язання вчинити певну дію;
4) відмову у задоволенні скарги.
Оскільки під час розгляду скарги не встановлено невиконання слідчим вимог Кримінального-процесуального кодексу України, приходжу до висновку про необґрунтованість скарги, у зв`язку з чим, у задоволенні скарги належить відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в :
Копію ухвали направити заявнику, Самарівському районному відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровські області, Самарівській окружній прокуратурі.
Ухвала набирає законної сили після її проголошення

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвалу проголошено 09 вересня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1