Справа№ 953/6969/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження в м. Харкові кримінальне провадження № 0000314 від 17.06.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з повною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, розлученого, який не має на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку, не є інвалідом та військовослужбовцем, раніше судимого 21.03.2025 вироком Київського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України, з призначенням покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

21.03.2025 ОСОБА_3 визнаний винним вироком Київського районного суду м. Харкова у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та засуджений до покарання у виді громадських робіт строком на 100 годин. Вищезазначений вирок Київського районного суду м. Харкова набрав законної сили 22.04.2025.

14.05.2025 ОСОБА_3 прибув до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, де був письмово ознайомлений з порядком і умовами відбування покарання у виді громадських робіт та попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 389 КК України, за ухилення від відбування громадських робіт, про що надав підписку. Також ОСОБА_3 під особистий підпис видано направлення для відпрацювання громадських робіт до Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Алчевських, 49, відповідно до якого він повинен приступити до відбування покарання з 15.05.2025, відповідно до графіку відбування громадських робіт, з яким ОСОБА_3 був під підпис ознайомлений.

Однак, ОСОБА_3 будучи працездатним, маючи змогу працювати та відбувати призначене Київським районним судом м. Харкова покарання умисно, ігноруючи призначене вироком суду покарання, з метою ухилення від відбування громадських робіт, без поважних причин, ігноруючи обов`язки, пов`язані із відбуттям призначеного покарання, згідно табелю виходу на роботу з 15.05.2025 по 31.05.2025 (не вийшов на відпрацювання покарання: 15.05.2025, 16.05.2025, 17.05.2025, 19.05.2025, 20.05.2025, 21.05.2025, 22.05.2025, 23.05.2025, 24.05.2025, 26.05.2025, 27.05.2025, 28.05.2025, 29.05.2025, 30.05.2025, 31.05.2025), з 02.06.2025 по 12.06.2025 (не вийшов на відпрацювання покарання: 02.06.2025, 03.06.2025, 04.06.2025, 05.06.2025, 06.06.2025, 07.06.2025, 09.06.2025, 10.06.2025, 11.06.2025, 12.06.2025), не з`явився до Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області, чим ухилився від його відбування.

Такі дії, ОСОБА_3 набули тривалого системного характеру і полягають у невиконанні обов`язку (бездіяльність) щодо відбування покарання у виді 100 годин громадських робіт та відповідно до ст. 40 КВК України є ухиленням від виконання покарання, оскільки більше двох прогулів без поважних причин протягом місяця є ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт.

Отже, з 15.05.2025 по 12.06.2025 під час перебування на обліку у Київському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації » в Харківській області ОСОБА_3 без поважних причин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою ухилення, будучи попередженим про наслідки не відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт, систематично не виходив на відпрацювання громадських робіт, допустив прогули та фактично не відпрацював 100 годин громадських робіт.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у заяві про визнання винуватості, за участі захисника адвоката ОСОБА_4 , беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що обвинуваченому роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, враховуючи, що обвинуваченим надана згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, він правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються , та розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України.

За встановлених органом досудового розслідування обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше судимий вироком Київського районного суду м. Харкова від 21.03.2025 за ч. 1 ст. 125 КК України, з призначенням покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин, на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває, розлучений, на утриманні неповнолітніх дітей або осіб похилого віку не має, не є інвалідом.

Щодо пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, відповідно до ст. 66 КК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до розуміння правової природи та значення поняття щирого каяття, наданих у правових позиціях, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире каяття є сукупністю невід`ємних одне від одного складових, що характеризують об`єктивне ставлення винуватої особи до вчиненого злочину і полягають у повному визнанні своєї провини у вчиненні злочину, висловлюванні жалю з цього приводу та бажання виправити ситуацію, що склалася, а так саме й готовність нести відповідальність. Тобто, всі ці фактори правової поведінки обвинуваченого є невід`ємними складовими щирого каяття. Такої позиції додержується й Верховний Суд у своїх чисельних рішеннях (ВС ККС №759/7784/15-к від 22.03.2018 року; № 756/4830/17-к від 09.10.2018 року).

Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Проте матеріали провадження не містять будь-яких об`єктивних даних на підтвердження щирого каяття з боку обвинуваченого, окрім формального визнання своєї провини в загальних межах.

Таким чином, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, та вважає за необхідне для виправлення та попередження нових злочинів призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України у вигляді обмеження волі, із застосуванням ст. 71, 72 КК України.

Призначене покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Строк відбуття покарання слід обчислювати з моменту фактичного виконання вироку суду.

Запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

В силу ст. 71 ч. 1, 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частки покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 21.03.2025, остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді 1 (одного) року 10 (десяти) днів обмеження волі.

Строк відбуття покарання обчислювати з моменту фактичного виконання вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, окрім підстав, передбачених ч. 1 ст. 394 КПК України.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий-суддя ОСОБА_1