Справа № 751/2992/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/595/25
Категорія - ч.1 ст.149, ч.2 ст.332 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження №0000009 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , не заміжня, освіта середня, не працює, раніше не судима,

засуджена за:

- ч.1 ст.149 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки;

- за ч.2 ст.332 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки 6 місяців, з позбавленням права обіймати посади в Державній прикордонній службі України на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді пробаційного нагляду на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців, з позбавленням права обіймати посади в Державній прикордонній службі України на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст.59-1 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки, передбачені п.п.1-3 ч.3 цієї статті.

Запобіжний захід ОСОБА_9 , до вступу вироку в законну силу, залишено без змін - у виді домашнього арешту у нічний час доби.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (далі - Указ), з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжено та триває дотепер.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пунктом 3 вказаного вище Указу Президента визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ст.9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Згідно з повідомленням Державної прикордонної служби України від 24.02.2022, розміщеної на сайті Урядового порталу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, тимчасово, обмежено виїзд з України окремою категорією громадян. Зокрема, заборонено виїзд за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років. Така норма діятиме на період правового режиму воєнного стану.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 (в редакції із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 597 від 13.06.2023) встановлено вичерпний перелік осіб, які мають право у період дії воєнного стану перетинати державний кордон України.

Будучи обізнаними з вказаними вище положеннями чинного законодавства, особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше червня 2023 року, розробила план незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_11 , який у період дії воєнного стану в Україні, не маючи підстав, передбачених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», мав намір виїхати до Республіки Чехія через територію Республіки Польща.

Відповідно до розробленого особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, плану ОСОБА_11 має укласти фіктивний шлюб (тобто без намірів створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя) з жінкою, яка має інвалідність та яка потребує постійної сторонньої допомоги, після чого, супроводжуючи таку фіктивну дружину, на підставі абз.2 п.21 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого постановою КМУ від 27.01.1995 № 57 (у редакції постанови КМУ від 13.06.2023 № 597), відповідно до якого перетнути державний кордон України мають право особи, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю і супроводжують таких дружину (чоловіка) для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, перетнути державний кордон України.

Реалізовуючи злочинний умисел особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, але не пізніше червня 2023 року, діючи з метою усунення законодавчої перешкоди у вигляді заборони під час дії воєнного стану в України перетину державного кордону України чоловікам віком від 18 до 60 років та створення фіктивних підстав для переправлення ОСОБА_11 до Республіки Польща, почала підшукувати жінку з інвалідністю, яка потребує постійної сторонньої допомоги, для укладання фіктивного шлюбу з ОСОБА_11 з метою її використання як засобу для незаконного переправлення особи через державний кордон України.

У подальшому, особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, але не пізніше червня 2023 року, залучила до своєї злочинної діяльності ОСОБА_9 , якій повідомила про свій злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України, та попросила її підшукати жінку з інвалідністю, яка б погодилася за грошову винагороду укласти фіктивний шлюб з ОСОБА_11 , тим самим створити йому фіктивні умови для незаконного перетину державного кордону України під виглядом супроводження особи з інвалідністю.

У подальшому, ОСОБА_9 , діючи з метою сприяння особі, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, незаконно переправити через державний кордон України ОСОБА_11 , достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є особою з II групою інвалідності та перебуває в уразливому стані через скрутне матеріальне становище, пов`язане з коштовним та довготривалим лікуванням тяжкої хвороби та пов`язаних з цим боргових та кредитних зобов`язань, та незадовільний стан здоров`я, на початку червня 2023 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, вирішила її завербувати з метою її експлуатації у вищезазначеній злочинній діяльності, тим самим усунувши перешкоду та надавши засіб для незаконного переправлення особи через державний кордон України.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на сприяння особі, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, організувати незаконне переправлення через державний кордон України ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , 25 червня 2023 року у період часу з 11:00 год по 12:30 год, перебуваючи на території господарства за адресою: м. Чернігів, проспект Миру, буд. 170, зустрілася з ОСОБА_7 .

Під час спілкування ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є особою з II групою інвалідності та перебуває в уразливому стані через скрутне матеріальне становище та незадовільний стан здоров`я, пов`язані з коштовним та довготривалим лікуванням тяжкої хвороби та пов`язаних з цим боргових та кредитних зобов`язань, вирішила схилити шляхом умовляння та обіцянки грошової винагороди у розмірі 1000 дол. США укласти фіктивний шлюб з ОСОБА_11 та у подальшому перетнути в його супроводі державний кордон України, тим самим незаконно переправити його через державний кордон України.

Унаслідок вказаних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , 25.06.2023 у період часу з 11:00 год по 12:30 год, бажаючи покращити своє фінансове становище, перебуваючи на території господарства за вищевказаною адресою, надала ОСОБА_9 згоду на використання її в якості фіктивної дружини під час незаконного переправлення особи через державний кордон України.

У подальшому, у денний час 26.06.2023, ОСОБА_9 , діючи з метою доведення до кінця свого умислу, спрямовано на сприяння особі, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, організувати незаконне переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України шляхом надання засобів та усунення перешкод, під час зустрічі з ОСОБА_7 , яка відбулася у господарстві за вищевказаною адресою, запевнила її у безпечності та безкарності таких дій, тим самим усунула побоювання у потерпілої та стимулювала бажання прийняти участь у злочинній діяльності.

Крім того, під час вказаної зустрічі ОСОБА_9 запросила до зазначеного вище господарства ОСОБА_11 та представила його ОСОБА_7 , як особу, з яким їй необхідно буде укласти фіктивний шлюб та перевести його через пункт пропуску на державному кордоні України.

У подальшому, ОСОБА_7 , будучи завербованою ОСОБА_9 для участі у злочинній діяльності, спрямованій на незаконне переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України, на виконання вказівки особи, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, 10 липня 2023 року отримала у КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» Довідку (висновок) № 1571 щодо необхідності надання їй безтермінової регулярної сторонньої допомоги, яка є необхідною для забезпечення безперешкодного перетину ОСОБА_11 державного кордону України.

ОСОБА_7 , будучи завербованою ОСОБА_9 , діючи на виконання розробленого особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, злочинного плану, не маючи наміру на створення з ОСОБА_11 сім`ї, перебуваючи в уразливому стані через скрутне матеріальне становище, 21 липня 2023 року прибула у відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за адресою: м. Чернігів, вул. Тарновського Василя, буд. 15, де того ж дня уклала з ОСОБА_11 фіктивний шлюб.

Після укладання шлюбу з ОСОБА_7 ОСОБА_11 отримав у вказаному відділі РАЦС примірник свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 від 21.07.2023, внаслідок чого, у нього виникли підстави для перетину державного кордону України.

26 липня 2023 року ОСОБА_7 , будучи завербованою ОСОБА_9 , прибула у супроводі ОСОБА_11 та особи, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, до пункту пропуску «Шегині - Медика», за адресою: с. Шегині Мостиського району Львівської області, де під час проходження прикордонного контролю ОСОБА_11 , надала свої паспорт громадянина України для виїзду за кордон, довідку (висновок) № 1571 від 10.07.2023 щодо необхідності надання їй безтермінової регулярної сторонньої допомоги та свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 від 21.07.2023, що дало ОСОБА_11 змогу безперешкодно перетнути державний кордон України, як особі яка супроводжує дружину з числа осіб з інвалідністю.

Того ж дня, після переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України до Республіки Польща, особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, передала ОСОБА_7 частину обіцяної грошової винагороди та наказала не вчиняти дії для розлучення з ОСОБА_11 з метою її використання для подальшого безперешкодного перетину ОСОБА_11 державного кордону України.

Після цього ОСОБА_7 26.07.2023 о 18 год. 33 хв. самостійно повернулася на територію України через вищевказаний пункт пропуску.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини ОСОБА_9 та кваліфікацію її дій, просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.149 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч.2 ст.332 КК України, із застосувань ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права обіймати посади в органах Державної прикордонної служби України на строк 3 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим, призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права обіймати посади в органах Державної прикордонної служби України на строк 3 роки. В обґрунтування скарги зазначає, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , є тяжкими, направленими на порушення суспільних відносин з охорони суверенітету України, цілісності й недоторканності її кордонів, а також честі та гідності людини. Місцевий суд, визнаючи вид та міру покарання, послався на обставини, що пом`якшують її покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень; формально позитивні характеристики; відсутність тяжких наслідків кримінальних правопорушень; ОСОБА_9 раніше не судима, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Проте, ці обставини є даними, які характеризують особу обвинуваченої та не знижують її суспільну небезпеку. Водночас, суд у вироку не мотивував, яким чином ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості кримінальних правопорушень і рівень небезпечності ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинувачену ОСОБА_9 та її захисника, котрі просили вирок місцевого суду залишити без змін; потерпілу ОСОБА_7 , яка просила у задоволенні скарги відмовити та не позбавляти обвинувачену волі; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які її засуджено, та кваліфікація її дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_9 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та її особі, внаслідок м`якості, є непереконливими, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого.

За змістом ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначене ОСОБА_9 покарання за вчинені нею кримінальні правопорушення зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, призначаючи ОСОБА_9 покарання, місцевий суд, разом зі ступенем тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, урахував також дані про особу обвинуваченої та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Зокрема, суд урахував, що ОСОБА_9 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась, компрометуючі характеристики на неї відсутні, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, її вік, майновий стан.

При цьому, щире каяття обвинуваченої, яке полягає у повному визнанні нею своєї вини, висловлюванні жалю з приводу вчиненого, осуд своєї поведінки та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених нею злочинів.

Було враховано й обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченої - вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Стосовно призначеного ОСОБА_9 покарання у виді пробаційного нагляду, то колегія суддів також ураховує, що обвинувачена раніше не судима; має постійне місце проживання; від її дій тяжких наслідків не настало; за тривалий час після події, яка відбулась у 2023 році, нових злочинів не вчиняла; потерпіла ОСОБА_7 теж просила не позбавляти обвинувачену волі.

А тому, призначивши ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.149, ч.2 ст.332 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді пробаційного нагляду, місцевий суд дійшов правильного висновку, що це буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки її перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, призначене ОСОБА_9 покарання у виді пробаційного нагляду, визначене судом першої інстанції, з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, не становить «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Відтак, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання враховані, тому доводи прокурора про м`якість покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 травня 2025 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4