Справа № 449/614/25
Перемишлянський районний суд Львівської області
УХВАЛА

02.05.2025 м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

з участю cекретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

слідчого: ОСОБА_4 ,

підозрюваного: ОСОБА_5 ,

захисника: адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Перемишлянського відділу Пустомитівської місцевої прокуратури Львівської області,

про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше судимого, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 , звернувся до суду із клопотанням погодженим з прокурором Перемишлянського відділу Пустомитівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 , про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_5 впродовж червня 2023 року - лютого 2024 року 2023 року скоїв 15 епізодів фізичного і психологічного домашнього насильства проти своєї співмешканки ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та у присутності малолітніх дітей за місцем свого проживання. Скоєння домашнього насильства ОСОБА_5 припинилось тільки після застосування до нього на підставі ухвали слідчого судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 19 лютого 2024 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За скоєння цих дій Золочівський районний суд Львівської області своїм вироком від 9 липня 2024 року визнав ОСОБА_5 винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 і ст. 126-1 КК України, та призначив йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік. Попри відбуття впродовж 19 лютого - 21 листопада 2024 року призначеного вироком суду реального покарання у вигляді обмеження волі ОСОБА_5 належних висновків щодо своєї поведінки не зробив і надалі продовжив свою систематичну кримінально-протиправну діяльність у формі домашнього насильства проти своєї співмешканки ОСОБА_9 . Так, приблизно о 16 год. 11 квітня 2025 року ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання, під час раптово виниклого конфлікту з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю своїй співмешканці ОСОБА_9 , незважаючи на присутність спільної малолітньої доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно завдав декілька ударів кулаками по грудній клітці та один удар ногою в праве коліно ОСОБА_9 , тобто повторно скоїв проти неї фізичне домашнє насильство. Внаслідок цих дій ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_9 два синці на передньо-зовнішній поверхні нижньої третини правого стегна і передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №09/2025 від 17 квітня 2025 року є легкими тілесними ушкодженнями. Внаслідок систематичного скоєння ОСОБА_5 домашнього насильства проти співмешканки ОСОБА_9 впродовж листопада 2024 року - квітня 2025 року в останньої відповідно до листа Комунального закладу «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Перемишлянської міської ради Львівського району Львівської області №144 від 25 квітня 2025 року виникли емоційна залежність, психологічні страждання і значне зниження рівня життя. Як наслідок, 25 квітня 2025 року слідчий за погодженням з прокурором повідомив про підозру ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. Підозрюваний ОСОБА_5 свою провину в інкримінованому йому злочині не визнає. Застосування запобіжного заходу до ОСОБА_5 необхідне для наступних цілей: запобігання незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_9 та малолітніх свідків; запобігання спробам ОСОБА_5 скоїти інше кримінальне правопорушення. ОСОБА_5 має судимості за 4 вироками Золочівського районного суду Львівської області. Окрім того, ОСОБА_5 неодноразово, восьмикратно, скоював адміністративні правопорушення у формі домашнього насильства щодо ОСОБА_11 .. Вважає, що існує високий рівень загрози повторення аналогічної протиправної поведінки ОСОБА_5 щодо своєї співмешканки ОСОБА_9 . У разі визначення судом альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки цей злочин, пов`язаний з домашнім насильством, прошу суд в інтересах потерпілої відповідно до ч.5-6 ст.194 КГІК України у разі внесення підозрюваним застави застосувати до підозрюваного на строк 60 діб обмежувальні заходи, спрямовані на запобігання повторному скоєнні домашнього насильства проти ОСОБА_9 та негативному психічному впливові цих подій на трьох спільних малолітніх дітей потерпілої і підозрюваному.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання підтримали з наведених в клопотанні обставин та просили його задоволити.

Підозрюваний ОСОБА_5 і його захисник проти задоволення клопотання заперечили, просили застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобово домашнього арешту.

Заслухавши пояснення прокурора, слідчого, захисника, підозрюваного, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що 25 квітня 2025 року слідчий за погодженням з прокурором повідомив про підозру ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Відповідно Внаслідок систематичного скоєння ОСОБА_5 домашнього насильства проти співмешканки ОСОБА_9 впродовж листопада 2024 року - квітня 2025 року в останньої відповідно до листа Комунального закладу «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Перемишлянської міської ради Львівського району Львівської області №144 від 25 квітня 2025 року виникли емоційна залежність, психологічні страждання і значне зниження рівня життя.

Суд враховує, що ОСОБА_5 має судимості за 4 вироками Золочівського районного суду Львівської області за скоєння 6 епізодів домашнього насильства проти ОСОБА_9 та неодноразово, скоював адміністративні правопорушення у формі домашнього насильства щодо ОСОБА_11 .

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною пятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи вищезазначені обставини, передбачені ст.177-178 КПК України, стосовно доцільності більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого, аніж тримання під вартою, вважаю що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та потерпілу, з метою перешкодити встановленню істини по справі, може ухилятися від слідства та суду, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, крім цього тримання під вартою у даному випадку буде ефективним та достатнім запобіжним заходом.

Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Водночас, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людині основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також у рішенні «Харченко проти України», ЄСПЛ зазначив, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, суддом не встановлено та стороною захисту не доведено.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, судом встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції».

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що клопотання слідчої про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Виходячи з вимог ст. 115 КПК України, строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого слід обчислювати з моменту проголошення ухвали, та у відповідності до ст. 197 КПК України, згідно якої строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, суд вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 60 днів з моменту взяття його під варту.

Із урахуванням обставин по справі та особи підозрюваного, розміру заподіяної шкоди, сума застави відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України визначена у розмірі п`яти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання задоволити частково.

Обрати відносно підозрюваного: ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з моменту взяття ОСОБА_5 під варту тримання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Визначити ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі п`яти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 15 140 гривень.

У випадку внесення застави на відповідний рахунок покласти на ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора і суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із м. Глиняни як населеного пункту реєстрації і проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання і праці;

4) заборона перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_9 як потерпілою від домашнього насильства;

5) заборона спілкування з малолітніми дітьми ОСОБА_10 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , оскільки домашнє насильство відбулось у їхній присутності

6) заборона наближатися на відстань у 100 до місця, де ОСОБА_9 перебувати і проживати через роботу, навчання і лікуванням, зокрема:

- місце свого проживання - АДРЕСА_1 ;

- місце праці ОСОБА_9 - Глинянський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Глинянської міської ради Львівського району Львівської області (вул. Шевченка, буд. 36, м. Глиняни). .

7) повна заборона листування, телефонних переговорів та інших контактів, через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб з ОСОБА_9 ;

8) направлення для проходження програми для кривдників у Глинянську міську раду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1