Справа № 603/679/23
Провадження № 1-кп/603/8/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 рокум. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

За участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастириська кримінальне провадження № 0000141 від 01.09.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Монастириська Монастириського району Тернопільської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, не депутата, судимого:

-вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 08.04.2022 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі, 19.07.2023 року звільнений умовно-достроково із застосуванням ст. 81 КК України на невідбутий строк 10 місяців 7 днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 357 КК України,

у с т а н о в и в :

28 грудня 2023 року з Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області до Монастириського районного суду Тернопільської області надійшов обвинувальний акт від 27 грудня 2023 року в кримінальному провадженні № 0000141, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 вересня 2023 року, щодо ОСОБА_6 (судова справа № 603/679/23, провадження № 1-кп/603/8/25).

У липні 2024 року з Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону до Монастириського районного суду Тернопільської області також надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000070, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 березня 2025 року, щодо ОСОБА_6 за ознаками вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 03 червня 2025 року зазначені кримінальні провадження було об`єднано в одне та присвоєно йому єдиний номер.

Під час судового розгляду 10 вересня 2025 року між прокурором Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 , у присутності його захисника ОСОБА_7 , укладено угоду про визнання винуватості.

У зв`язку з укладенням цієї угоди 10 вересня 2025 року матеріали кримінального провадження стосовно кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 357 КК України, були виділені в окреме провадження.

Обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення за таких обставин.

1 вересня 2023 року о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних відносин із ОСОБА_8 , під час сварки, що виникла в ході словесного конфлікту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, умисно наніс потерпілому ОСОБА_8 п`ять ударів ліктем правої руки в ліву частину обличчя.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: травми носа з раною та переломом носових кісток, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я; крововиливу на внутрішній поверхні м`яких тканин центральної та правої половини лобної ділянки; синця повік правого ока; значного синця лівої половини обличчя, що поширюється на ліву лобно-скроневу ділянку та ліву бокову поверхню шиї, із садном на повіках лівого ока та крововиливами у слизову оболонку лівої половини губ і лівої щоки; крововиливу у ліве очне яблуко. Зазначені ушкодження, за винятком травми носа, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 28 вересня 2023 року близько 18 години ОСОБА_6 , перебуваючи в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_9 , достовірно знаючи, де зберігається банківська картка останньої, діючи з корисливих мотивів, умисно таємно викрав банківську картку № НОМЕР_1 , видану АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_9 , яка містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу, що є офіційним документом, після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Як указувалося вище, під час судового розгляду між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, за умовами якої обвинувачений повністю визнав свою вину, зобов`язався не вчиняти нових злочинів та сприяти суду й прокуратурі у швидкому розгляді справи в розумні строки.

Обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, у тому числі обмеження права на оскарження вироку, а також наслідки її невиконання згідно зі ст. 476 КПК України. Йому повідомлено, що у разі невиконання угоди прокурор має право звернутися з клопотанням про скасування вироку, а умисне ухилення від виконання угоди тягне кримінальну відповідальність за ст. 389-1 КК України.

Під час судового засідання обвинувачений підтвердив, що повністю усвідомлює суть обвинувачення, обсяг своїх прав та вид покарання, погоджений в угоді. Він визнав, що не заперечує жодних фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті та угоді, відмовився від повного судового розгляду з дослідженням доказів і допитом свідків, а також підтвердив добровільність укладення угоди й реальність виконання взятих на себе зобов`язань.

Обвинувачений зазначив, що усвідомлює своє право на повний судовий розгляд, у ході якого прокурор мав би доводити обставини кримінального правопорушення, а він міг би користуватися правом на мовчання, подавати докази та клопотання про виклик свідків. Незважаючи на це, він наполягав на затвердженні угоди, розуміючи всі її наслідки.

Прокурор, представник потерпілої та захисник також просили затвердити угоду, вказуючи на її відповідність вимогам КПК України.

Захисник та представник потерпілої зазначили, що угода укладена добровільно, відповідає вимогам закону та підлягає затвердженню.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та обвинуваченим, містить формулювання обвинувачення, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень із зазначенням відповідних норм КК України. Потерпілі надали письмову згоду на укладення угоди у вигляді заяв, адресованих прокуророві.

Сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні фактичні обставини, які є тотожними викладу в обвинувальному акті, та охоплює всі ознаки інкримінованих ОСОБА_6 діянь, що відповідають правовій кваліфікації за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 357 КК України.

Отже, дослідивши фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті та угоді, а також заслухавши пояснення обвинуваченого, суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для визнання ним своєї винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. При цьому суд вважає, що визнання вини не є наслідком самообмови.

З огляду на викладене та враховуючи фактичні обставини, викладені в угоді про визнання винуватості та обвинувальному акті, суд вважає, що існують належні підстави для укладення угоди про визнання винуватості у цьому провадженні. Обставини свідчать про наявність ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 357 КК України, що підтверджує правильність правової кваліфікації інкримінованих ОСОБА_6 діянь та достатність підстав для визнання ним винуватості.

Суд вважає, що укладення угоди відповідає суспільним інтересам, оскільки сприяє скороченню часу розгляду кримінальної справи щодо кримінальних правопорушень, які не спричинили тяжких наслідків. Крім того, угода забезпечує більш оперативне завершення судового провадження з огляду на неможливість участі потерпілих у судових засіданнях (одна потерпіла перебуває за межами України, інша має інвалідність), зменшує ймовірність відкладень засідань та сприяє економії ресурсів держави.

Суд також враховує, що продовження судового розгляду в загальному порядку було б недоцільним з огляду на беззаперечне визнання обвинуваченим своєї вини, характер і тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень та особистісні характеристики ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що умови укладеної угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства.

Судом не встановлено обставин, які б могли свідчити про те, що умови угоди порушують права, свободи чи законні інтереси сторін або інших осіб.

Встановлено, що при укладенні угоди брав участь захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , що відповідає вимогам п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України. Умови угоди не є невиправдано обтяжливими для будь-якої зі сторін кримінального провадження, що фактично підтверджено кожною стороною безпосередньо в судовому засіданні.

Обвинувачений та його захисник повідомили, що укладення угоди не є наслідком будь-якого неправомірного впливу, насильства, примусу чи погроз. Також вони зазначили, що не отримували жодних обіцянок чи пропозицій, окрім тих, що передбачені угодою.

Прокурор підтвердив добровільний характер укладення угоди та зазначив, що усвідомлює наслідки її затвердження. Аналогічно висловився представник потерпілої.

Отже, усі сторони угоди підтвердили її добровільність та спільну узгодженість викладених у ній умов. З огляду на викладене, у суду не виникло сумнівів у добровільності укладення угоди про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_6 може виконати взяті на себе угодою про визнання винуватості зобов`язання, що підтвердив у судовому засіданні.

Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений ОСОБА_6 за участі захисника узгодили вид і міру покарання за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 357 КК України, визначивши остаточне покарання за правилами ст. 70 КК України.

При визначенні покарання враховано щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини, що обтяжують покарання (вчинення злочину щодо особи похилого віку).

Узгоджене покарання є співмірним, достатнім та відповідним до характеру і тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і відповідає загальним засадам призначення покарання, передбачених законодавством, окрім цього не виходить за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законодавством.

Судом не виявлено підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України.

Враховуючи викладене, суд визнає необхідним затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджене покарання.

Також суд встановив, що ОСОБА_6 вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2022 року засуджений до 3 років позбавлення волі та ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2023 року звільнений умовно-достроково на строк 10 місяців 7 днів. Нові кримінальні правопорушення обвинувачений вчинив 01 та 28 вересня 2023 року, тобто (через два місяці), після умовно-дострокового звільнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України, у разі вчинення особою нового кримінального правопорушення під час невідбутої частини покарання суд призначає покарання за правилами ст. 71 та 72 КК України. Пункт 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 передбачає, що у таких випадках остаточне покарання визначається з приєднанням невідбутої частини попереднього покарання.

Отже, суд вважає за необхідне при визначенні покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 08 квітня 2022 року в розмірі 10 місяців 7 днів. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу не підлягають складанню з іншими видами покарань та виконуються самостійно, що також було обумовлено укладеною між сторонами угодою про визнання винуватості.

Щодо інших питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

У кримінальному провадженні цивільні позови не заявлялися, процесуальні витрати відсутні.

Судом встановлено, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 за інкримінованими йому кримінальними провадженнями становить 10 місяців 25 днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 197, ст. 211 КПК України та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, цей строк підлягає зарахуванню в покарання, яке призначається ОСОБА_6 за домовленістю сторін, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Оскільки строк попереднього ув`язнення перевищує строк призначеного покарання, останнє вважається відбутим повністю.

Керуючись вищенаведеним та на підставі ч. 4 ст. 469, ст.ст. 472-475 КПК України суд,

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 10 вересня 2025 року, укладену в кримінальному провадженні № 1-кп/603/8/2025 (єдиний унікальний номер 603/679/23), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000141, між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 357 КК України й призначити йому узгоджене угодою про визнання винуватості, покарання:

за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн;

за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 765 (сімсот шістдесят п`ять) грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання штраф у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднати повністю частину покарання, невідбуту за вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2022 року і визначити остаточне покарання ОСОБА_6 10 (десять) місяців і 7 днів позбавлення волі зі штрафом 850 грн в дохід держави, із самостійним виконанням цих покарань.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання, призначеного ОСОБА_6 , зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 10 листопада 2023 року по 26 квітня 2024 року та з 01 квітня 2025 року по 10 вересня 2025 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Оскільки строк попереднього ув`язнення перевищує строк призначеного покарання, останнє вважати відбутим повністю.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Головуючий суддя ОСОБА_10