ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження № 0001462 від 20.09.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м.Харкова, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,-встановив:

Відповідно до Закону України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та Указу Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», з 24.02.2022 на території України оголошено загальну мобілізацію у зв`язку із військовою агресією РФ проти України, та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової мобілізаційної готовності Збройних сил України та інших військових формувань.

Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» № 271/2024 від 06 травня 2024 року, затвердженого Законом № 3891-IX від 23.07.2024, строк проведення загальної мобілізації продовжено з 28.08.2024 на 90 діб тобто до 09.11.2024.

Так, 03 вересня 2024 року, точний час не встановлено, ОСОБА_5 , який відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є військовозобов`язаним під час воєнного стану, отримав повістку для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , до якого з`явився 03.09.2024 та пройшов військово-лікарську комісію після чого, будучи придатним згідно довідки ВЛК № 4/2932 від 03.09.2024р. до військової служби, отримав повістку для відправлення 04.09.2024 до військової частини НОМЕР_1 та проходження військової служби.

Відповідно до ч. З ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитись до військової частини, або збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах.

Так, 04.09.2024, ОСОБА_5 , маючи прямий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, будучи придатним до військової служби, згідно довідки військово-лікарської комісії №4/2932 від 03.09.2024, з метою ухилення від мобілізації, без поважних на те причин, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зазначену дату, та 28.10.2024 надав письмову заяву про відмову від призову на військову службу у зв`язку із мобілізацією.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ст. 336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений винуватим себе у скоєні злочину не визнав, при цьому зазначив, що 03.09.2024р. він приїхав на роботу і в цей час патрульна поліції разом із співробітниками ТЦК прибула за місцем його роботи і повідомили про необхідність їхати із ними. Він поїхав до Київського ТЦК , пройшов військово-лікарську комісію, яка показала , що він придатний до військової служби. Після чого йому вручили повістку на наступний день. 04.09.2024р. він не поїхав до ТЦК, оскільки йому стало погано, він викликав швидку та притримувався рекомендації лікаря. В цей день він повідомим по телефону співробітнику ТЦК про неможливість явки, а на наступний день направив поштою документи до ТЦК. Після вказаних подій до ТЦК не приходив. На даний час у нього оформлена відстрочка від мобілізації, оскільки у нього наявна мати інвалід 2 групи. Умисно від мобілізації не ухилявся.

Вина обвинуваченого у скоєні злочину підтверджується наступними дослідженими судом, належними та допустимими, доказами.

Повідомленням про вчинення злочину ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.09.2024р., яке зареєстроване в ЄРДР 20.09.2024р. за № 0001462.

За карткою професійно-психологічного відбору кандидата ОСОБА_5 рекомендований у підрозділах СВ ЗСУ на посаді.

За карткою обстеження та медичного огляду від 03.09.2024 ОСОБА_5 пройшов огляд лікарів, йому встановлений діагноз гіперметропія слабкого ступеня ( 1,0 дптр) та на підставі графи ІІ Розладу хвороб придатний до військової служби, про що ознайомлений під підпис.

Згідно довідки ВЛК №4/2932 від 03.09.2024р., ОСОБА_5 встановлений діагноз гаперметропія слабкого ступеня обох очей на підставі графи ІІ Розладу хвороб ТДВ «Б» придатний до військової служби.

Згідно ст. 30 б графи ІІ Розладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві, згідно Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом МОУ 14.08.2008 № 402 особи з захворюванням - короткозорість або далекозорість будь-якого ока в одному із меридіанів більше 6,0 дптр і до 12,0 дптр або астигматизм будь-якого виду з різницею рефракції у двох головних меридіанах більше 3,0 дптр, придатні для військової служби .

Повісткою, про необхідність прибуття ОСОБА_5 04.09.2024р.о 08:30 до військової частини НОМЕР_1 , яку обвинувачений отримав під підпис.

Згідно списку від 04.09.2024р. ОСОБА_5 направлений як солдат до військової частини.

За показаннями свідка ОСОБА_6 він є головою ВЛК . У 2024р. ОСОБА_5 проходив ВЛК , він його оглядав. У ОСОБА_5 виявлено захворювання очей, проте він придатний для військової служби.

За показаннями свідка ОСОБА_7 вона працює оператором мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після проходження ВЛК 03.09.2024р. вона ОСОБА_5 виписувала бойову повістку про явку на наступний день. ОСОБА_5 повинен був з`явитися 04.09.2024р. по АДРЕСА_2 , проте у визначений час не прибув. Документів про причини неявки не було. Про неявку ОСОБА_5 був складений акт, який вона підписала.

За показаннями свідка ОСОБА_8 він є старшим офіцером адміністративного відділенні Київського РТЦК . ОСОБА_5 ніколи не бачив, він підписував акт про неявку 04.09.2024р. ОСОБА_5 до РТЦК по бойовій повістці у призначений час.

За показаннями свідка ОСОБА_9 вона є начальником групи офіцерів запасу Київського РТЦК . Вона підписувала акт про неявку ОСОБА_5 по бойовій повістці до РТЦК.

Згідно Акту №38 від 17.09.2024р., складеного та підписаного офіцером ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 , ст. офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 та оператором мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 - 03.09.2024р. ОСОБА_5 було доведено вимогу щодо прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 04.09.2024р. на 08:30 год, для призиву за мобілізацією та повідомлено про кримінальну відповідальність , щодо ухилення від призиву за мобілізацією ОСОБА_5 у визначений час для відправки до військової частини не з`явився.

Заявою ОСОБА_5 від 28.10.2024р. про відмову проходити службу в ЗСУ, добровольчих батальйонах, а також інших військових формуваннях, внаслідок особистих причин, оскілки боїться за своє життя. Зі змістом ст. 336 КК України та можливим покаранням ознайомлений.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на неупередженому, повному та всебічному дослідженні усіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, логічно пов`язані з тими обставинами, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено, оскільки всі докази встановлені, зібрані та досліджені органом досудового розслідування, а згодом судом, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України. Порушень прав та свобод людини, визначених ст. 87 КПК України, судом також не встановлено. Досліджені в судовому засіданні докази узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у суду. Порушень вимог КПК України, спроможних спростувати висновки суду при розгляді справи, не встановлено.

Виходячи з фактичних обставин справи, суд вважає, що органом досудового розслідування дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ст.336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_5 умислу на вчинення кримінального правопорушення.

Так, згідно консультативного висновку медичного центру «b-healthy» від 04.09.2024р. ОСОБА_5 звернувся до лікаря невропатолога та йому встановлений діагноз: сінкопальний напад 03.09.2024р. не резідуальному органічному церебральнольному тлі, лікворно-венозна дістензія стсубкомпенсації цефалгічний синдром. Рекомендовано: нагляд у лікаря, ЛФК, прийом препаратів.

Вказаний висновок ОСОБА_5 направив 05.09.2024р. до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Проте вказаний висновок свідчить, що госпіталізація ОСОБА_5 не рекомендована.

Після відвідування лікаря ОСОБА_5 не було ніяких перешкод у явці на виклик по бойовій повістці до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ні 04.09.2025р., ні в подальші дні.

Доказів того, що ОСОБА_5 виконував рекомендації лікаря , став на облік у невропатолога та проходив лікування , матеріали справи не містять .

Проте, 28.10.2024р. ОСОБА_5 підписав та надав до ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву про відмову проходити службу в ЗСУ, добровольчих батальйонах, а також інших військових формуваннях, внаслідок особистих причин, оскільки боявся за своє життя.

Вказане свідчить про наявність умислу в діях ОСОБА_5 уникнути самого призову за мобілізацією.

З суб`єктивної сторони дане кримінальне правопорушення передбачає тільки прямий умисел.

Прямим умисел є тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є шкідливим для суспільства.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Досліджені судом докази та поведінка обвинуваченого, який не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ні 04.09.2025р., ні в подальші дні, хоча мав таку можливість, відсутність спроб виправити ситуацію, відправитись до лав ЗСУ та написання заяви про відмову від мобілізації, свідчить про його свідомі та умисні дії з метою уникнення мобілізації.

Як особа ОСОБА_5 : раніше не судимий, має матір інваліда 2 групи. Належних доказів наявності у ОСОБА_5 малолітньої дитини (свідоцтва про народження, актового запису про народження), суду не надано.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, а саме: принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до нетяжкого злочину, його конкретні обставини та наслідки. Суд також враховує данні про особу винного, відсутність обставин, які пом`якшує та обтяжують покарання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, передбаченого ст. 336 КК України, у виді позбавлення волі, в межах санкцій ст. 336 КК України, оскільки його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства та без реального відбуття покарання в місцях позбавлення волі.

Дійшовши висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі, на думку суду, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що відповідає меті покарання.

При цьому, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, суд дійшов висновку про неможливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції його від суспільства, та неможливість його виправлення без відбування покарання, тому суд вважає неможливим застосувати до ОСОБА_5 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, і про неможливість призначення покарання з іспитовим строком.

За змістом ст.75 КК України прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд вправі лише тоді, коли з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, у тому числі наслідків, що настали, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного йому покарання.

На території України введений воєнний стан, який триває, призначення судом покарання із застосуванням ст.75 КК України не сприятиме його меті виправленню та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, як самими обвинуваченим, так і іншими особами.

Суд враховує суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки, як зазначено у висновках, що містяться у постанові Верховного Суду Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 21.03.2024 (справа № 595/461/23 провадження № 51-7014км23), відмова від захисту Батьківщини може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, та в умовах воєнного стану є неприпустимою. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, як того вимагають положення ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України.

При вирішенні питання щодо призначення покарання ОСОБА_5 суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ст. 336 КК України, та, враховуючи дані про особу, який, як зазначено вище, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має мати інваліда 2 групи призначити покарання відповідно до найнижчої межі санкції ст. 336 КК України, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, його особі та конкретним обставинам кримінального провадження, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Вважати таке покарання надмірно суворим підстав не вбачається.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід рахувати з часу фактичного взяття під варту ОСОБА_5 після набрання вироком законної сили. Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не обирався. Клопотань прокурором щодо міри запобіжного заходу не заявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,371, 374 КПК України, суд,-

ухвалив :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ст.336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 , рахувати з моменту його фактичного затримання, після набрання вироком законної сили.

На вирок може бути подано апеляцію до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Київський районний суд м.Харкова.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку суду негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1