Справа № 201/3889/23
Провадження № 1-кп/201/840/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 27 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_5

захисники ОСОБА_7

ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 27 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України в якому відносно обвинуваченого було обрано найсуворіший запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29.01.2025 було скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2024 про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого без визначення розміру застави та постановлено нову ухвалу, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 1 211 200 гривень.

На адресу суду від прокурора надійшло клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 в обґрунтування якого прокурор посилався на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за який передбачено найсуворіше покарання у виді довічного позбавлення волі і даний час існує ризик уникнення обвинуваченим суду. Так, обвинувачений раніше вчиняв дії направленні на уникнення органів досудового слідства, будучи звільненим з-під варти внаслідок закінчення строку дії запобіжного заходу і неможливості вирішення питання про його продовження через заявлені стороною захисту безпідставні відводи слідчому судді, до суду не з`явився і був затриманий через майже рік у місті Києві. Він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину і розуміючи можливі наслідки розгляду кримінального провадження може намагатись уникнути суду. Крім того, він обвинувачується у іншому кримінальному провадженні у вчиненні особливо тяжкого злочину, що може стати додатковим стимулом для втечі. Також прокурор вважає, що обвинувачений може вчинити інший злочин, так як обвинувачується в даний час у вчинені декількох злочинів і менш суворий запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе забезпечити ці ризики.

В судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання, наполягав на його задоволенні.

Захисники заперечували проти задоволення клопотання прокурора посилаючись на те, що безальтернативний запобіжний захід продовжений Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 23.12.2024 скасовано Дніпровським апеляційним судом 29.01.2025, а тому прокурор не має права просити продовжити безальтернативний запобіжний захід, який вже скасовано.

Звернули увагу, що відсутня обґрунтована підозра того, що ОСОБА_5 вчинив інкриміновані йому злочини, адже жоден з доказів, наявних у кримінальній справі не вказує на ОСОБА_5 як організатора злочину.

Також сторона захисту вважає, що відсутні ризик уникнення суду на який посилається прокурор, адже оголошення ОСОБА_5 у міжнародний розшук було безпідставним, так як повістка йому не вручалась у передбачений КПК України спосіб, а показання осіб про те, що обвинувачений перетнув кордон України очевидно неправдиві.

Цей ризик відсутній ще й тому, що відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у іншому кримінальному провадженні і він об`єктивно не може уникнути суду будучи під вартою.

Сама по собі тяжкість злочину в якому обвинувачується ОСОБА_5 не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, а наявність воєнного стану не свідчить про підвищення ризику уникнення суду з огляду на те, що виїзд за кордон чоловікам призовного віку заборонений, а перетин лінії розмежування несе високі ризики для життя.

Що стосується ризику вчинити новий злочин, то прокурор не навів жодного обґрунтування на користь цього ризику, а тому його слід вважати недоведеним.

В той же час, мені суворі запобіжні заходи здатні забезпечити всі можливі ризики з огляду на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, батьків похилого віку та дітей на утриманні.

В зв`язку з викладеним просили в задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Заслухавши учасників, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України однією з підстав для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, однак так як кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, підозра трансформувалась в обвинувачення, обґрунтованість якого на стадії судового розгляду не перевіряється, так як суд до видалення до нарадчої кімнати за результатами розгляду кримінального провадження, не має право давати оцінку доказам і приходити до будь-якого висновку щодо обґрунтованості висунутого обвинувачення.

Якщо суд під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу надасть оцінку доказам, то це викличе обґрунтований сумнів у можливості суду зберегти об`єктивність в подальшому при ухваленні рішення за результатами кримінального провадження. Законодавець недаремно заборонив повторну участь судді у кримінальному проваджені (ст. 76 КПК України), так як це забезпечує захист кримінального провадження від участі судді, який вже оцінював докази у кримінальному провадженні і очевидно не може бути повністю неупередженим при прийняття рішення за результатами розгляду кримінального провадження.

Згідно ч 2 ст. 177 КПК України другою підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд вважає доведеним ризик переховування від суду обвинуваченого, так як ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину за який передбачена найсуворіше покарання з передбачених кримінальним кодексом і, розуміючи наслідки розгляду кримінального провадження, обвинувачений очевидно може спробувати уникнути суду.

Цей ризик підтверджується і тим, що обвинувачений на стадії досудового слідства був звільнений з під варти 29.12.2021 в зв`язку з закінченням строку дії запобіжного заходу і не проявив в подальшому поведінку яка б свідчила про відсутність наміру переховуватись. Навпаки, змінив місця проживання та уникнув досудового слідства і був затриманий лише внаслідок його розшуку.

Також ступінь ризику підсилюється наявністю воєнного стану на території України, під час якого уникнути суду легше ніж в мирний час.

Доводи захисту про те, що сама по собі тяжкість можливого покарання не може бути єдиною підставою для висновку про наявність ризику втечі суд приймає до уваги, однак обставини обвинувачення викладені в обвинувальному акті та воєнний стан в країні в своїй сукупності свідчать про наявність такого ризику і про високу ступінь його ймовірності.

Доводи щодо того, що воєнний стан не підвищує ступінь ризику суд вважає неспроможними, так як хоча в умовах воєнного стану перетнути кордон важко, проте перетнути лінію розмежування в хаосі бойових дій можливо.

Не виключений ризик і вчинення іншого злочину обвинуваченим, так як останній обвинувачується у цьому кримінальному провадженні у вчиненні двох злочинів, а також обвинувачується у кримінальному проваджені, яке перебуває в Шевченківському районному суді м. Києва у вчиненні особливо тяжкого злочину, що свідчить про наявність ризику продовження протиправної діяльності. І хоча в даний час ОСОБА_5 не визнаний винуватим у вчинені жодного злочину, однак саме по собі обвинувачення вже свідчить про наявність цього ризику.

Доходячи до висновку про наявність ризику, суд звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що обвинувачений може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

Таким чином судом встановлено наявність ризиків визначених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому відносно обвинуваченого може бути застосовано запобіжний захід.

Вирішуючи питання доцільності продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу, суд враховує вік та стан здоров`я обвинуваченого, його соціальні зв`язки, який одружений і має малолітню дитину, не працює, не судимий, однак обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, один з яких посягає на життя. Також суд враховує обставини злочину, описані в обвинувальному акті, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, яке являється особливо тяжким, ризик повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений з огляду на суть обвинувачення, що в своїй сукупності з ризиками свідчить, що менш суворий запобіжний захід ніж тримання під вартою не здатний забезпечити встановлені ризики, суспільне небезпека в даному випадку превалює над правом особи на свободу, а тому суд вважає за необхідне продовжити застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, враховуючи висновки Дніпровського апеляційного суду викладені в ухвалі від 29.01.2025, суд вважає за можливе визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, які будуть на нього покладені у разі внесення ним застави. У зв`язку з цим, а також враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , суд вважає за можливе визначити заставу в розмірі визначеному Дніпровським апеляційним судом - 1 211 200 гривень.

Доводи захисту про неможливість обрання запобіжного заходу оскільки відносно обвинуваченого вже обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд не приймає до уваги, так як запобіжний захід обирається у межах одного кримінального провадження і закон не забороняє обирати запобіжний захід у іншому кримінальному провадженні, оскільки у різних провадженнях встановлюються різні ризики і, відповідно, ступінь цих ризиків. Гіпотетично Шевченківський районний суд м. Києва в будь-який момент може прийти до висновку про зменшення встановлених ризиків до такого ступеню, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути обраний, однак ця обставина не може свідчити, що ризики у цьому провадженні змінились.

Доводи захисту про відсутність ризиків так як обвинувачений вже тримається під вартою суд не приймає до уваги, так як наявність ризиків і їх ступінь оцінюються у кожному провадженні по різному і в разі, якщо суд у іншому провадженні дійде висновку, що ступінь ризиків знизилась наскільки, що тримання під вартою відносно обвинуваченого не доцільно продовжувати, то ступінь ризиків у цьому провадженні не знизився на стільки, щоб можна було обрати менш суворий запобіжний захід на сьогоднішній день.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178 199 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 19 квітня 2025 року.

Визначити ОСОБА_5 заставу в розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 211 200 (один мільйон двісті одинадцять тисяч двісті) гривень.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем.

У разі звільнення ОСОБА_5 з-під варти під заставу, покласти на нього обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою суду;

- не відлучатися із населеного пункту, де проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Термін обов?язків у разі внесення застави визначити до 19 квітня 2025 року.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов?язки, пов?язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв?язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього зобов?язань внесена застава може бути звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали буде оголошено 21.02.2025 о 10:00 годин

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3