Справа № 206/3370/23
Провадження № 1-кп/206/35/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2025 р. м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі кримінальне провадження № 0000306 від 23.05.2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2023 року, приблизно о 20 годині 50 хвилин, перебуваючи

на території ринку «Придніпровський», неподалік будинку АДРЕСА_3, ОСОБА_3 , на ґрунті раптово виниклої у зв`язку з чіпляннями до нього ОСОБА_7 неприязні, своєю правою рукою, зжатою в кулак, умисно наніс один удар в ліву частину обличчя ОСОБА_7 , від якого останній, з висоти власного зросту, впав на асфальт обличчям догори, вдарившись потиличною частиною голови, після чого втратив свідомість. У результаті вищевказаних умисних, протиправних дій потерпілому ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: крововиливу в м`яких покривних тканинах голови в тім`яно-потиличній області по середині та зліва, перелому кісток черепу (потиличної кістки, задньої черепно-мозкової ямки зліва), вогнищ забою речовини головного мозку базальної поверхні лівої скроневої частки, полюсу лівої лобної частки, міжполушарна щілина, крововиливів під м`якими мозковими оболонками на випуклій поверхні обох півкуль, під твердою мозковою оболонкою зліва, крововиливів в м`яких тканинах обличчя лівої половини, перелому зовнішньої пластинки верхнє-щелепної пазухи зліва, синців у зовнішнього кута лівого ока з переходом на верхню та нижню повіку, на червоній каймі верхньої губи з зовнішній половині, на лівій щоці, на нижній губі в зовнішній половині, садна на перехідній каймі нижньої губи у лівого кута рота.

18.05.2023 ОСОБА_7 було госпіталізовано до КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР», де, від отриманих 16.05.2023 тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 03 годині 10 хвилин помер.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, смерть ОСОБА_7 настала від закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепу, переломом кісток обличчя, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні даного правопорушення визнав. Суду показав, що потерпілого ОСОБА_7 знав, раніше він працював з його матір`ю. ОСОБА_7 дуже часто перебував у нетверезому стані. 16.05.2023 року він йшов повз ринок, що знаходиться по вул. Роторній, неподалік від магазину АТБ. Біля ринку стояли ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Він підійшов до ОСОБА_11 , привітався і пішов далі. В цей час ОСОБА_12 почав йти за ним, висловлюючи образи та погрози розібратися з ним. ОСОБА_12 підійшов і поклав руку йому на плече. Він скинув його руку. ОСОБА_12 штовхнув його в плечі. Він у відповідь кулаком вдарив його в обличчя. Від удару ОСОБА_12 впав і втратив свідомість. Він не хотів завдавати йому тілесних ушкоджень, все відбулося якось машинально. Ніякого умислу на спричинення ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень у нього не було. Він злякався, почав надавати ОСОБА_13 першу допомогу, поливав його водою, намагаючись привести його до тями. Потім ОСОБА_8 викликав ШМД. Коли приїхала бригада швидкої медичної допомоги, лікар привів ОСОБА_14 до тями. Він не повідомив лікаря про те, що ОСОБА_12 впав і вдарився головою. Водій ШМД подзвоним матері ОСОБА_14 щоб вона його прийшла забрала. Швидка ОСОБА_14 до лікарні не забрала. Після того прийшли мати та брат ОСОБА_14 і повели його додому. Він дуже шкодує за тим, що сталося, розкаюється у вчиненому. Просить вибачення у батьків та брата потерпілого. Готовий нести відповідальність. Щодо заявленого позову зазначив, що вимоги про стягнення майнової шкоди визнає повністю, а вимоги про стягнення моральної шкоди визнає частково. Наразі ним частково сплачено потерпілому матеріальну шкоду, на підтвердження чого надає суду копії квитанцій. Надалі, він готовий виплачувати потерпілому спричинену матеріальну і моральну шкоду. Сплатити одразу всю суму він не має можливості через відсутність постійної роботи.

Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожен наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні вказаного вище злочину, виходячи з наступного.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні суду показав, що загиблий ОСОБА_7 є його рідним братом. 16.05.2023 року десь о 21-30 год йому зателефонувала його мати ОСОБА_15 і сказала, що брат знаходиться неподалік від АТБ без свідомості і прохала його терміново прийти. О 21-40 год він прийшов і побачив брата, який сидів на прилавку на базарі, стогнав і тримався за шию. Він побачив, що у брата були тілесні ушкодження на обличчі, на лівій щоці в районі щелепа, була розбита губа, рот у крові, з носу йшла кров. Поруч з ним був обвинувачений, дівчина і хлопець. Про те, що сталося з братом їм ніхто не розповів. Сказали, що вони знайшли брата біля майданчику у такому стані. Сказали, що приїзжала швидка, надала йому медичну допомогу. Брат був у нетверезому стані. Він забрав брата і вони з матір`ю повели його додому. Брат йому нічого теж не розказував. Казав тільки, що хоче спати. Він харкав кров`ю. 17.05.2023 мати викликала швидку допомогу, а 18.05.2023 брату стало вкрай погано, мати викликала швидку допомогу і його госпіталізували до реанімаційного відділення. Як тільки брата поклали у лікарню йому подзвонила мати обвинуваченого, просила зустрітися. Він сказав, що необхідні кошти на щоденне лікування, однак вона повідомила, що коштів у них не має. Жодної копійки обвинувачений на лікування брата не сплатив. Брат перебував в реанімаційному відділенні лікарні ІНФОРМАЦІЯ_3 і помер там ІНФОРМАЦІЯ_5. Цивільний позов він підтримує повністю, просить його задовольнити. Визнає той факт, що на його картковий рахунок, який він надавав матері обвинуваченого, були перераховані грошові кошти. Але ці кошти сплачувалися вже у 2025 році і він вважає, що сплачені вони були лише з тією метою, щоб суд врахував це як пом`якшувальну вину обставину. Він вважає, що з боку обвинуваченого відсутнє щире каяття. Тому просить призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 121 КК України.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показала, що загиблий є її рідним сином. 16.05.2023 десь о 21-00 год. якийсь чоловік подзвонив їй на телефон і сказав, щоб вона прийшла забрала свого сина біля АТБ. Коли вона прийшла ОСОБА_16 лежав, у нього йшла кров. Його підняли, посадили. Він мовчав. Вона подзвонила сину ОСОБА_5 , щоб він поміг їй довести ОСОБА_16 до дому. Вони вдвох повели сина додому. Всю ніч у нього йшла кров, він тримався за шию.17.05.2023 вона викликала швидку допомогу, але син відмовився їхати у лікарню. 18.05.2023 він вже не впізнавав нікого, в нього була висока температура, з рота йшла кров. Вранці вона знову викликала швидку допомогу і його забрали до лікарні. Син помер у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_5. Обвинувачений ніякої матеріальної допомоги на лікування сина їй не надавав. Син дійсно часто випивав.

Неповнолітній свідок ОСОБА_17 суду показав, що 16.05.2023 року вечері йому зателефонував ОСОБА_18 та попросив допомогти йому відвести до дому ОСОБА_19 , бо той був у нетверезому стані. Він прийшов із своєю дівчиною ОСОБА_20 , але ОСОБА_12 не захотів йти додому. Потім ОСОБА_21 повів його молодшого брата до нього додому. А він, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 залишилися стояти біля парканчику на ринку неподалік АТБ. В цей час до них підійшов ОСОБА_22 поздоровкався із ним за руку і пішов далі. ОСОБА_12 пішов за ОСОБА_23 , сказав, що зараз він з ним розбереться, обзиваючи при цьому останнього. ОСОБА_12 поклав руку на плече ОСОБА_24 , той скинув руку ОСОБА_14 і попросив його не штовхатися. ОСОБА_12 штовхнув ОСОБА_25 в плече, а ОСОБА_22 у відповідь вдарив його кулаком правої руки в обличчя. ОСОБА_12 впав на спину на асфальт і вдарився головою. Вони з ОСОБА_20 підійшли до них. ОСОБА_12 був без свідомості. Він побачив, що у ОСОБА_14 розбита губа, йшла кров з рота. Він приніс воду, ОСОБА_22 почав поливати голову ОСОБА_14 водою. В цей час повернувся ОСОБА_26 . Вони перетягли ОСОБА_14 до магазину «Ласунчик». Він викликав швидку. Швидка приїхала хвилин через 10. Лікар привів до тями ОСОБА_27 . Потім швидка поїхала. Прийшли мати та брат ОСОБА_14 і повели його додому. Він не розказував ні лікарю, ні матері ОСОБА_14 про те, що сталося.

Неповнолітній свідок ОСОБА_28 суду показав, що точної дати подій вже не пам`ятає, але це було весною 2023 року. Ввечері він зустрівся із ОСОБА_29 , з яким у нього були дружні стосунки. Останній перебував у нетверезому стані, хитався. Вони разом сходили до магазину «АТБ», де ОСОБА_12 купував собі пиво. Потім, біля магазину «Ласунчик», вони зустрілися з ОСОБА_30 і ОСОБА_20 ОСОБА_8 попросив його відвести брата ОСОБА_31 до його матері. Він повів ОСОБА_31 . ОСОБА_12 , ОСОБА_9 і ОСОБА_8 залишилися біля паркану на вході до ринку неподалік від «АТБ». Хвилин через 10-15 він повернувся і побачив, що ОСОБА_12 знаходиться на землі напівлежачі, спираючись на паркан, він був у напівсвідомому стані. Біля ОСОБА_14 побачив знайомого ОСОБА_3 , який поливав ОСОБА_14 водою з пляшки. ОСОБА_32 сказала йому, що ОСОБА_22 вдарив ОСОБА_14 кулаком в голову і він впав. Кіров ОСОБА_33 вдарив ОСОБА_16 за те, що той приставав до нього і обізвав його. Хтось викликав швидку. ОСОБА_34 швидкої приїхала через 10-15 хвилин. ОСОБА_16 не міг самостійно зайти в машину швидкої, вони допомагали йому. Лікар зробив йому укол. Після приїзду швидкої ОСОБА_16 почав трішки розмовляти. Біля швидкої ОСОБА_16 сходив в туалет. Водій швидкої зателефонував матері ОСОБА_16 . Потім швидка поїхала. Вони перенесли ОСОБА_14 до столів на ринку, посадили на стіл. Потім прийшли мати та брат ОСОБА_14 , взяли його під руки та повели додому. Пізніше він дізнався, що ОСОБА_12 помер. ОСОБА_12 часто вживав спиртні напої, в нетверезому стані у нього були прояви агресії.

Допитана в судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_35 суду показала, що вже не пам`ятає точної дати, коли відбувались події, але це було у травні 2023 року. Вона була разом з ОСОБА_36 , коли до ОСОБА_37 подзвонив ОСОБА_38 і попросив допомогти відвести ОСОБА_14 додому. Вони підійшли на вул. 20-річчя Перемоги, біля АТБ. Потім ОСОБА_21 повів брата ОСОБА_37 додому. Вона, ОСОБА_8 і ОСОБА_12 залишилися. Потім до них підійшов ОСОБА_22 привітався з ними і пішов далі. ОСОБА_12 обізвав ОСОБА_25 і сказав, що зараз розбереться з ним. ОСОБА_12 підійшов до ОСОБА_25 , поклав руку на його плече. ОСОБА_22 попросив прибрати руку і не штовхатися. Але ОСОБА_12 штовхнув його, а той у відповідь правою рукою вдарив ОСОБА_14 в щелепу, у ліву частину обличчя. Після удару ОСОБА_39 впав на спину, головою вдарився об асфальт, був звук від удару схожий на удар м`яча об стіну. ОСОБА_16 впав і втратив свідомість. ОСОБА_22 попросив ОСОБА_11 принести води, ОСОБА_40 приніс воду, ОСОБА_41 почав обливати ОСОБА_16 та приводити його до тями, обперши його об паркан. ОСОБА_16 видавав звуки, але не розмовляв. Потім викликали швидку. Приїхала швидка почала оглядати ОСОБА_16 . Коли швидка привела його до нормального стану, він розмовляв, казав щоб від нього відчепились усі, потім його занесли в швидку він там полежав. Потім швидка сказала, що вони не будуть забирати ОСОБА_14 до лікарні. Водій подзвонив матері ОСОБА_14 і сказав, щоб вона прийшла за сином. Швидка поїхала. Прийшла мати ОСОБА_14 ОСОБА_16 почав втрачати свідомість і сказав, що хоче лягти. Хлопці перетягнули його до прилавку на ринку і посадили на прилавок. Потім прийшов брат ОСОБА_16 і вони з мамою повели його додому.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_42 , парамедик КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», суду показала, що події, які сталися у травні 2023 році пам`ятає погано. Дату та час виїзду на виклик не пам`ятає. Це було ввечері, на вул. Роторна, біля магазину АТБ. Причина виклику була чи травма, чи побиття. Пам`ятає, що коли вона приїхала, то потерпілий сидів на сходинках біля магазину, він був у нетверезому стані, чутно було запах алкоголю. Біля нього були якісь молоді люди. У машині швидкої вона обробляла йому губу, вона була розбита, общупала голову. В машину ШМД він заходив сам. Він більше ні на що не скаржився. Всі дані про виклик були занесені до карти виклику. Вона пропонувала йому поїхати до лікарні №6, але він відмовився. Молодь сказала, що вони відведуть його додому. Про те, що його хтось вдарив їй не повідомляли. Молодь сказала, що вони знайшли його в такому стані біля магазину.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_43 , лікар-нейрохірург КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР, суду показав, що 18.05.2023 року він оглядав хворого ОСОБА_7 під час його госпіталізації. Згідно первинного огляду у нього був діагноз: важка закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, геморагічний забій обох лобних часток, лівої скроневої частки та правої потиличної; втиснений перелом лівої верхньощелепної пазухи; трамбоцитопенія. Показів до ургентного вручання не було. В подальшому участі у лікуванні хворого він не приймав. Посмертний епікриз складав лікар ОСОБА_44 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_45 суду показав, що працює лікарем- нейрохірургом КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР, був черговим лікарем в той день, коли помер ОСОБА_7 . Складав посмертний епікриз на підставі медичної картки стаціонарного хворого. ОСОБА_7 поступив з важкою черепно-мозковою травмою. За даними КТ показів до оперативного втручання не було, бо мала місце руйнація головного мозку, а не його стиснення. Як з`ясувалося пізніше, у хворого була тромбоцитипенія, тобто порушення здібності згортання крові. За таких показів, будь-яке оперативне втручання протипоказано взагалі. Але по нейрохірургії показань до оперативного вручання взагалі не було.

Крім вищенаведеного, винність ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення доводиться й іншими доказами, дослідженими судом в процесі розгляду справи, зокрема:

-довідкою КП « Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР, згідно із якою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був госпіталізований у відділення анестезіології інтенсивної терапії №2, нейрохірургічного профіл., 18.05.2023 року. Стан тяжкий, контакту продуктивному не доступний. Діагноз: тяжка закрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку 3ст., геморагічний забій обох лобних часток, лівої скроневої частки та правої потиличної частки головного мозку. Перелом потиличної кістки зліва з переходом на основу черепа, перелом передньої стінки гайморових пазух. Тромбоцитопенія (а.с.29, т.1);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 23.05.2023 з відеозаписом до нього,проведеного за участю свідка ОСОБА_17 , в ході якого свідок показав місце вчинення кримінального правопорушення, розповів про механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, зокрема про те, як потерпілий ОСОБА_12 підійшов до ОСОБА_25 і поклав йому на плече руку, показав на статисті, як ОСОБА_10 , стоячи обличчям до ОСОБА_25 штовхнув його обома руками в праве та ліве плече, а також показав, як ОСОБА_22 замахнувся та кулаком правої руки наніс один удар в область щелепи ОСОБА_13 , після чого ОСОБА_12 впав обличчя догори, спиною на дорогу та вдарився головою об дорожнє покриття ( а.с. 78-82, т.1);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 23.05.2023 з відеозаписом до нього,проведеного за участю свідка ОСОБА_46 , в ході якого свідок показала місце вчинення кримінального правопорушення, розповіла про механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, зокрема про те, як потерпілий ОСОБА_12 підійшов до ОСОБА_25 і поклав йому на плече руку, а також показала на статисті, як ОСОБА_10 , стоячи обличчям до ОСОБА_25 штовхнув його обома руками в плечі, а також показала, як ОСОБА_22 замахнувся та кулаком правої руки наніс один удар ОСОБА_13 в область щелепи зліва, після чого ОСОБА_12 впав на дорогу обличчя догори та вдарився головою ( а.с. 83-87, т.1);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.05.2023, згідно із яким потерпілий ОСОБА_5 впізнав на фото №1, на якому зображений ОСОБА_3 , особу, яка 16.05.2023 приблизно о 21-30 год. знаходилася поруч з братом ОСОБА_7 та пропонував допомогти відвести брата додому (а. п. 102-104, т. 1);

-довідкою КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР від 31.05.2023 №06/1284, згідно із якою виклик ШМД на адресу: АДРЕСА_3 (біля АТБ) до громадянина ОСОБА_7 , 36 років, був здійснений 16.05.2023 о 21-00 з номеру телефона : НОМЕР_1 , заявник- перехожий. Склад бригади екстреної медичної допомоги АНД підстанції Дніпровської станції, яка виїжджала на виклик: фельдшер з МНС - ОСОБА_42 (а.с.108, т.1);

-картою виїзду швидкої медичної допомоги №896 від 16.05.2023 на адресу: вул. Роторна, 21, біля АТБ до ОСОБА_7 , складений фельдшером ОСОБА_47 , згідно із яким встановлений попередній діагноз: синець, забій, гематома. Забій нижньої губи, алкогольне сп`яніння. В картці також зазначено: від госпіталізації відмовився ( а.с. 109, т.1);

-довідкою КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР від 31.05.2023 №06/1283, згідно із якою виклик ШМД на адресу: АДРЕСА_4 до громадянина ОСОБА_7 , 37 років, були здійснені: 17.05.2023 о 07-06, заявник- мати; 18.05.2023 о 08-24, заявник- мати (а.с. 110, т.1);

-картою виїзду швидкої медичної допомоги №158 від 17.05.2023 на адресу: АДРЕСА_4 , складений фельдшером ОСОБА_48 , та картою виїзду швидкої медичної допомоги №187 від 18.05.2023 на адресу: АДРЕСА_4 , складений фельдшером ОСОБА_49 ( а.с. 112-113, т.1);

-протоколом огляду трупу ОСОБА_7 від 02.06.2023 із ілюстрованою таблицею до нього, який проводився в службовому кабінеті ВАІТ №2 лікарні ім. І.І. Мечникова (а.с. 154-1156, т.1);

-висновком судово-медичного експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово- медичної експертизи» ДОР ОСОБА_50 №4123, згідно із яким: при експертизі трупа виявлено: закрита черепно-мозкова травма: крововилив в м`яких покривних тканинах голови в тім`яно-потиличній області по середині та зліва, перелом кісток черепу (потилична кістка, задня черепно-мозкова ямка зліва), вогнища забою речовини головного мозку базальна поверхня лівої скроневої частки, полюс лівої лобної частки, міжполушарна щілина, крововиливи під м`якими мозковими оболонками на випуклій поверхні обох півкуль, під твердою мозковою оболонкою зліва, крововиливи в м`яких тканинах обличчя лівої половини, переломи зовнішньої пластинки верхнє-щелепної пазухи зліва, синці у зовнішнього кута лівого ока з переходом на верхню та нижню повіку, на червоній каймі верхньої губи в зовнішній половині, на лівій щоці, на нижній губі в зовнішній половині, садна на перехідній каймі нижньої губи у лівого кута рота. При судово- гістологічному дослідженні - масивний субарахноїдальний крововилив по типу гематоми та розповсюдженням у речовину мозку, явища фіброноїдного некрозу стінки деяких судин та васкуліта, виражена лейкоцитарно-макрофагальна реакція, подекуди з переважанням сегментоядерних лейкоцитів у ексудаті до проявів гнійного запалення, виражений позаклітинний та внутрішньоклітинний гемосидероз у м`якій оболонці лівої лобної частини головного мозку, масивні крововиливи, зокрема по типу гематоми, масивні ділянки некроза та геморогічного просякнення з вираженою перифокальною макрофагальною та гліомезенхімальною реакцією, вираженим позаклітинним та внутрішньоклітинним гемосидерозом, виражений набряк, енцефалолізис у речовині головного мозку у маркованих об`єктах лівих лобної, скроневої долей великих півкуль, у лівій півсфері мозочку та лівій таламічній області, явища васкуліта, фіброноїдного некроза стінки деяких судин, домішок незмінених еритроцитів серед гемолізованих, домішок сегментоядерних лейкоцитів у різній кількості у ексудаті в зазначених вище маркованих об`єктах головного мозку. Плазматичне просякання стінки судин, периваскулярні мікрогеморагії, прояви судинного лейкоцитоза, ознаки дистрофічних змін, набряк на збережених ділянках речовини головного мозку, зокрема маркованих середнього та довгастого мозку.

Смерть ОСОБА_7 настала від закритої черепно- мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепу, переломом кісток обличчя, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку.

Виявлені при експертизі трупа вищеописані ушкодження прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Враховуючи локалізацію та розташування виявлених тілесних ушкоджень, механізм їх виникнення може відповідати травмі прискорення з первинним контактом травмуючого предмету з лівою половиною обличчя з приданням тілу прискорення та наступним падінням на пласку тверду поверхню з контактом тім`яно-потиличною ділянкою голови посередині та зліва.

Макроскопічних морфологічних ознак захворювань, на які потерпілий міг хворіти при житті, не виявлено ( а.с.160-163, т.1);

-посмертним епікризом від 02.06.2023, у якому вказаний клінічний діагноз: Закрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку 3 ст. Геморагічний забій обох часток лівої скроневої частки та правої потиличної. Перелом потиличної кістки зліва з переходом на основу черепа, перелом передньої стінки гайморової пазухи. Перелом лівої в/щ пазухи, гемосинус. Побічна н/ч пневмонія (а.с.165, т.1);

-довідкою огляду ОСОБА_7 черговим лікарем клінічної лікарні №6 від 18.05.2023, згідно із якою: «зі слів родичів: 2 дні тому був побитий невідомим. Сам дістався до дому. За мед. допомогою одразу не звернувся. Самостійно ходив в туалет. Сьогодні не впізнав мати. Дезорієнтований, не критичний ( а.с.166, т.1);

-лікарським свідоцтвом про смерть №4123 від 03.06.2023, згідно із яким: хвороба, що призвела до сметрі - набряк та набухання головного мозку; перелом кісток черепа та обличчя; напад з використанням тупого предмета з метою вбивства чи нанесення ушкодження (а.с. 167, т.1);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 14.06.2023 із план-схемою та відеозаписом до нього,проведеного за участю свідка ОСОБА_28 , в ході якого свідок показав місце, де він побачив ОСОБА_14 , який сидів на бетонному покритті, обпершись об паркан поруч з магазином на вході до торгівельних прилавків базару «Придніпровський». Також показав на статисті, як саме сидів ОСОБА_12 , де стояв ОСОБА_3 , ОСОБА_51 та ОСОБА_52 , що ОСОБА_22 поливав обличчя ОСОБА_13 водою, оскільки останній був непритомний, а на його обличчі була кров ( а.с.194-199, т.1);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 15.06.2023 із план-схемою, фототаблицями та відеозаписом до нього,проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_3 , спеціаліста ОСОБА_50 , в ході якого підозрюваний показав, де він 16.05.2023 зустрів ОСОБА_11 , ОСОБА_53 і ОСОБА_27 . Показав місце, де до нього підійшов ОСОБА_12 і поклав руку на його плече. На статисті показав, як він наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_54 . Потім показав на куклі - статисті як саме та де на бетонному покритті впав ОСОБА_12 , та місце, де він надавав допомогу ОСОБА_13 ( а.с. 200-207, т.1);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.06.2023 з фототаблицею, план-схемою та відеозаписом до нього,проведеного за участю свідка ОСОБА_17 , в ході якого свідок показав механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , на статисті показав як ОСОБА_12 правою рукою штовхнув ОСОБА_25 в ліве плече, як Кіров наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_13 зліва, як ОСОБА_12 впав на бетоне покриття, як ОСОБА_22 підняв ОСОБА_14 і відтягнув його до паркану та посадив його, обперши об паркан ( а.с. 208-214, т.1);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 15.06.2023 з фототаблицею, план-схемою та відеозаписом до нього,проведеного за участю свідка ОСОБА_46 , в ході якого свідок показала механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , на статисті показала як ОСОБА_12 поклав свою праву руку на плече ОСОБА_24 , як ОСОБА_12 штовхнув ОСОБА_25 обома руками в праве та ліве плече, як Кіров замахнувся та наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_13 зліва, як ОСОБА_12 впав обличчям догори, вдарившись головою об бетоне покриття, як ОСОБА_22 підтягнув ОСОБА_14 до паркану, обперши його спиною та поливав його водою аби привести до тями ( а.с. 215-223, т.1);

-висновком судово-медичного експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово- медичної експертизи» ДОР ОСОБА_50 №4123/2912-Е, згідно із яким:

смерть ОСОБА_7 настала від закритої черепно- мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепу, переломом кісток обличчя, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку;

при експертизі трупа виявлено: закрита черепно-мозкова травма: крововилив в м`яких покривних тканинах голови в тім`яно-потиличній області по середині та зліва, перелом кісток черепу (потилична кістка, задня черепно-мозкова ямка зліва), вогнища забою речовини головного мозку базальна поверхня лівої скроневої частки, полюс лівої лобної частки, міжполушарна щілина, крововиливи під м`якими мозковими оболонками на випуклій поверхні обох півкуль, під твердою мозковою оболонкою зліва, крововиливи в м`яких тканинах обличчя лівої половини, переломи зовнішньої пластинки верхнє-щелепної пазухи зліва, синці у зовнішнього кута лівого ока з переходом на верхню та нижню повіку, на червоній каймі верхньої губи в зовнішній половині, на лівій щоці, на нижній губі в зовнішній половині, садна на перехідній каймі нижньої губи у лівого кута рота. Виявлені при експертизі трупа вищеописані ушкодження прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Враховуючи локалізацію та розташування виявлених тілесних ушкоджень, механізм їх виникнення може відповідати травмі прискорення з первинним контактом травмуючого предмету з лівою половиною обличчя з приданням тілу прискорення та наступним падінням на пласку тверду поверхню з контактом тім`яно-потиличною ділянкою голови. Виявлені при експертизі трупу вищевказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень ( згідно « Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ №6 від 17.01.1995р. ) є небезпечними для життя в момент спричинення та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого;

враховуючи характер та розташування виявлених тілесних ушкоджень, слід вважати, що потерпілому було спричинено не менше ніж один травматичний вплив тупого твердого предмету в ліву половину обличчя, внаслідок чого тіло потерпілого, з приданим йому прискоренням, здійснило падіння на тверду пласку поверхню з первинним контактом потиличною областю голови;

характер та розташування виявлених тілесних ушкоджень не суперечить можливому механізму їх утворення, зазначеному в протоколі слідчого експерименту із участю ОСОБА_3 ;

характер та розташування виявлених тілесних ушкоджень не суперечить можливому механізму їх утворення, зазначеному в протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_17 ;

характер та розташування виявлених тілесних ушкоджень не суперечить можливому механізму їх утворення, зазначеному в протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_46 (а.с. 233-237, т.1);

-висновком судово-медичного експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово- медичної експертизи» ДОР ОСОБА_50 №4123/3005-Е, згідно із яким, на питання: «Чи могла настати смерть потерпілого від удару рукою в область обличчя без наступного його падіння на тверду поверхню» експерт у підсумку зазначив:

так, в залежності від об`єму спричинених ушкоджень структур головного мозку, а оскільки у даному випадку механізм травми має єдине походження ( удар, падіння, удар) і ушкодження структур головного мозку має сукупний характер, на яких було накладено елементи тривалого перебігу травмуючого процесу, то вичленити із загального об`єму ушкоджень структур головного мозку, які саме виникли від первинного травмуючого впливу в область обличчя, неможливо ( а.с. 243-246, т.1);

-протоколом огляду речей (предметів) від 21.07.2023 та CD-R диск до нього, згідно із яким об`єктом огляду є CD-R диск, наданий КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР на якому міститься аудіозаписи виклику екстреної медичної допомоги від 16.05.2023, 17.05.2023, 18.05.2023 до потерпілого ОСОБА_14 (а.с.271-275, т.1).

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_55 показав суду, що повністю підтримує всі складені ним експертні висновки, в тому числі висновок №4123, у якому він у підсумках виклав висновок щодо перебування виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень в причинному зв`язку з настанням смерті, оскільки він має право, відповідно до Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом МОЗ №6 від 17.01.1995р., у разі виявлення при проведенні експертизи даних, що мають значення для справи, але щодо яких питань поставлено не було, повідомити про них особу, яка призначила експертизу, або вказати на них у своїх підсумках. Він підтверджує свій висновок про те, що смерть потерпілого ОСОБА_14 настала від закритої черепно-мозкової травми і перелому кісток склепіння та основи черепу, перелому кісток обличчя, крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку. Виявлені при експертизі трупа ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Механізм отриманих тілесних ушкоджень має єдине походження - удар-падіння-удар, тому ушкодження структур головного мозку має сукупний характер. У висновку він зазначив, що в залежності від об`єму спричинених ушкоджень структур головного мозку смерть потерпілого могла настати і від одного удару кулаком в область обличчя. Під час проведення слідчого експерименту обвинувачений говорив про те, що займався єдиноборствами. Сила удару була великою. Але вичленити із загального об`єму ушкоджень структур головного мозку, які саме виникли від удару кулаком в обличчя, а які саме виникли від удару потиличною частиною голови об тверду поверхню, - не можливо, оскільки механізм отриманих тілесних ушкоджень має єдине походження - удар-падіння-удар.

Аналізуючи безпосередньо досліджені судом докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що вони є логічними і послідовними не містять протиріч і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, вони узгоджуються між собою та із показами як обвинуваченого, так і свідків про фактичні обставини справи, відтворюють реальну картину подій, що мала місце між обвинуваченим та потерпілим, та доводять факт спричинення ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті ОСОБА_7 за встановлених судом обставин.

Наведені докази перевірені судом з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

Так, тілесні ушкодження - це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів.

Небезпечними для життя є ушкодження, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч. 1 ст. 121 КК України діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

В даному випадку, слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Норма, передбачена частиною другою статті 121 КК, - умисне тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (кваліфікований вид складу злочину), встановлює обсяг (стан, зміст, конкретну сукупність) суспільних відносин, які охороняються її дією, разом із тим, вона визначає умови, характер, підстави застосування заходів кримінального примусу до суб`єктів, які порушили встановлений нею (нормою) обов`язок утримуватися від учинення дій певного змісту.

Об`єктом захисту зазначеної норми є здоров`я іншої особи незалежно від її стану та аномалій.

Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

В аспекті зазначеного суд звертає увагу на роз`яснення, що містяться у п.22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» №2 від 07 лютого 2003 року, в якому зазначено, що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Оцінюючи фактичні обставини справи, суд враховує на підставі встановлених в судовому засіданні даних, що тілесні ушкодження потерпілому були спричинені шляхом нанесення одного удару кулаком в ліву частину обличчя ОСОБА_7 із значною силою, що від одержаного удару ОСОБА_7 , з висоти власного зросту, впав на асфальт обличчям догори, вдарившись потиличною частиною голови, після чого втратив свідомість.

У результаті вищевказаних умисних, протиправних дій ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: крововиливу в м`яких покривних тканинах голови в тім`яно-потиличній області по середині та зліва, перелому кісток черепу (потиличної кістки, задньої черепно-мозкової ямки зліва), вогнищ забою речовини головного мозку базальної поверхні лівої скроневої частки, полюсу лівої лобної частки, міжполушарна щілина, крововиливів під м`якими мозковими оболонками на випуклій поверхні обох півкуль, під твердою мозковою оболонкою зліва, крововиливів в м`яких тканинах обличчя лівої половини, перелому зовнішньої пластинки верхнє-щелепної пазухи зліва, синців у зовнішнього кута лівого ока з переходом на верхню

та нижню повіку, на червоній каймі верхньої губи з зовнішній половині,

на лівій щоці, на нижній губі в зовнішній половині, садна на перехідній каймі нижньої губи у лівого кута рота.

Також встановлено, що ОСОБА_3 не перебував з ОСОБА_7 у стійких неприязних стосунках, які могли б викликати у обвинуваченого бажання позбавити потерпілого життя.

Інших тілесних ушкоджень, у життєво важливі органи, обвинувачений потерпілому не спричинив, хоча реально мав таку можливість, оскільки після удару потерпілий впав та не чинив супротиву.

Сукупність всіх обставин вчиненого діяння, з урахуванням способу, знаряддя злочину, одного нанесеного удару кулаком руки, припинення обвинуваченим протиправних дій, вказує на відсутність у ОСОБА_3 умислу на позбавлення життя ОСОБА_7 .

Разом з тим, наносячи сильний удар кулаком в обличчя, обвинувачений достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілому ОСОБА_7 .

Водночас, ОСОБА_3 не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно ним потерпілому. Тобто, в даному випадку ОСОБА_3 діяв із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого особа хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.

У таких випадках особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, - умисне заподіяння тяжких ушкоджень. Що стосується смерті потерпілого, то в її настанні присутня лише необережна форма вини, бо хоча він і не бажав цього настання і навіть свідомо не допускав його, але повинен був і міг передбачити, що внаслідок його злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння (постанови Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 705/623/18, від 17 квітня 2019 року у справі№472/342/16-к, від 11 лютого 2021 року у справі № 462/3062/16-к).

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Ознаки суб`єктивної сторони вчинених злочинів та особливості психічного ставлення засудженого до вчинених діянь і їх наслідків встановлюються судами на підставі характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, за встановленими судом фактичними обставинами вчинених злочинів, що закріплені належними і допустимими доказами, зібраними в порядку, передбаченому КПК, та оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд в суді першої інстанції проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Врахувавши всі вищенаведені обставини вчиненого діяння у їх сукупності, зокрема характер, хронологію і послідовність дій обвинуваченого, а також спроможність дорослої людини оцінювати життєву ситуацію, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, суд дійшов висновку про направленість умислу обвинуваченого ОСОБА_3 саме на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, а тому зазначені обставини вказують на наявність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ст.121 КК України.

Мотиви відсутності підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ст.119 КК України.

Усталеною судовою практикою визначено, що розмежування складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 119 КК, здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень.

У цьому контексті необхідно ретельно аналізувати не тільки об`єктивні, а й суб`єктивні ознаки складу злочину, оскільки саме суб`єктивна сторона складу злочину становить основний критерій розмежування вбивства через необережність (ст. 119 КК) та умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК).

Так, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). Водночас винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків такого діяння.

Судом встановлено, що обвинувачений діяв з непрямим умислом, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у вигляді отримання потерпілим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень і свідомо допускав їх настання. Тобто, завдаючи удару кулаком у життєво важливий орган потерпілого, ОСОБА_3 повинен був усвідомлювати можливість спричинення йому тілесного ушкодження.

Суд зауважує, що завдання удару в ділянку життєво важливого органу людини, яким є голова, з прикладанням значної сили, усвідомлюючи, що потерпілий перебуває у нестабільному стані, оскільки був у нетверезому стані, вказує на те, що обвинувачений діяв із непрямим та невизначеним (альтернативним) умислом, спрямованим на завдання потерпілому будь-яких тілесних ушкоджень, і свідомо допускав їх настання, а тому його дії повинні кваліфікуватися за наслідками. Результатом дій ОСОБА_3 було отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, від яких і настала його смерть.

Отже, оцінивши обставини події, у тому числі докази, які свідчать про спосіб вчинення злочину, причини виникнення конфлікту, його тривалість, характер, локалізацію та механізм утворення тілесних ушкоджень, суд доходить висновку, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК.

За фактичними обставинами, встановленими судом, дії ОСОБА_3 мали активний характер, були протиправними, між ними і їх наслідками у вигляді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило його смерть, існував прямий причинний зв`язок.

З показань обвинуваченого та свідків судом встановлено, що приводом конфлікту стало те, що ОСОБА_7 обізвав ОСОБА_3 , потім штовхнув його в плече, після чого обвинувачений одразу завдав потерпілому цілеспрямованого удару кулаком правої руки в ділянку обличчя, в області лівої щелепи, від чого потерпілий, який перебував у нетверезому стані, одразу впав на асфальтовану доріжку, вдарившись потиличною ділянкою голови і одразу втратив свідомість. Отже, дії ОСОБА_3 мали активний характер і були протиправними. Завдаючи удару кулаком в обличчя потерпілого, він усвідомлював, що від такого сильного удару потерпілий упаде на асфальтовану доріжку з прискоренням, що й відбулося, сила удару буде значною, і ці його дії в цілому можуть спричинити тяжку шкоду потерпілому. На переконання суду, обвинувачений діяв умисно та якщо і не бажав, то свідомо припускав, що наслідком його дій (заподіяння удару кулаком) буде прискорення тіла особи, швидкість падіння, удар головою об дорожнє покриття і спричинення тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого.

У такому разі є всі підстави констатувати наявність непрямого невизначеного умислу в діях ОСОБА_3 під час заподіяння потерпілому ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження, оскільки він допускав суспільно небезпечні наслідки своїх дій у вигляді спричинення тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, при цьому тяжкість цих наслідків у його свідомості не була конкретизована, тобто він діяв з невизначеним і непрямим умислом.

З суб`єктивної сторони, щодо смерті потерпілого, то в діях ОСОБА_3 вбачається необережна форма вини.

Отже, встановлені судом обставини кримінального правопорушення вказують на наявність у діях ОСОБА_3 ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, що у свою чергу виключають можливість кваліфікації вчиненого ним кримінально - караного діяння за ознаками вбивства через необережність, тобто як кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 цього Кодексу.

Визначаючи міру покарання обвинуваченому по даній справі суду слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових правопорушень як ним, так і іншими особами.

Також при призначенні покарання особі, яка вчинила кримінальне правопорушення суд повинен віднайти розумний баланс між обов`язком держави забезпечити правопорядок, інтересом потерпілого, щодо міри покарання та правом обвинуваченого на справедливе покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р.«Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь суспільної небезпеки скоєного обвинуваченим злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими.

Суд також враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно не працевлаштований, перебуває на військовому обліку, за місцем проживання, характеризується позитивно, раніше за місцем навчання також характеризувався позитивно, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №362 від 22.06.2023, ОСОБА_3 в період інкримінованого йому діяння на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки не страждав і в теперішній час не страждає, у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними; застосування примусових медичних заходів медичного характеру не потребує (а.с.251-253, т.1).

До обставин, що пом`якшують покарання, передбачених ст. 66 КК України, суд зараховує надання допомоги потерпілому одразу після вчинення кримінального правопорушення, щире каяття, оскільки обвинувачений впродовж судового розгляду неодноразово виказував щирий жаль з приводу смерті потерпілого, неодноразово просив вибачення у родини потерпілого, а також він частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілому.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Розглядаючи питання можливості застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 ст. 69 КК України, суд бере до уваги те, що приписи ст.69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. На вказане неодноразово звертав увагу у своїх постановах і Верховний Суд (справи №712/4384/20, №149/1596/16-к).

Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст.69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим. Однак такі обставини в даному випадку відсутні, як і відсутні підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

Враховуючи наведене, дані про особу обвинуваченого, суд приходить до переконання, що до ОСОБА_3 слід застосувати покарання у виді позбавлення волі, однак на мінімальний термін передбачений санкцією інкримінованої йому статті. Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, та є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, 1950 року.

Щодо цивільного позову.

Потерпілим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди, який він підтримав повністю і просив суд стягнути з обвинуваченого на його користь матеріальну шкоду у розмірі 43574,05 грн., яка складається з: 14708,70 грн. - витрати на лікування; 13500,00 грн. - витрати на ритуальну атрибутику; 15365,35 грн.- упущена вигода. Також позивач просив стягнути моральну шкоду у розмірі 1000000,00 грн. Наявність моральної шкоди внаслідок смерті рідного брата ОСОБА_5 обґрунтовує душевними та емоційними стражданнями, які він пережив у зв`язку із смертю брата.

Суд вивчивши матеріали справи, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, прийшов до переконання, що пред`явлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди до обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

За приписами ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обвинувачений ОСОБА_3 позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди на лікування та поховання потерпілого ОСОБА_7 визнав.

Обвинуваченим на відшкодування цих витрат було відшкодовано позивачу 22000,00 грн., на підтвердження чого надано суду квитанції від:

- 02.06.2023р. - 3000,00 грн. (платіжна інструкція АD0468 - а.с. 221, т.1, дублікат чека від 24.03.25 - а.с. 209 , т.3);

- 09.02.2025р. - 3000,00 грн. ( квитанція №733998 - а.с.210 , т.3);

- 24.02.2025р. - 3000,00 грн. ( квитанція №08 - а.с. 213, т.3);

- 10.03.2025р. - 3000,00 грн. ( квитанція №242144 - а.с. 211, т.3);

- 23.03.2023р. - 3000,00грн. ( квитанція № 363566 - а.с. 212, т.3);

- 27.03.2025р. - 7000,00 грн. (платіжна інструкція №Р24АD0241 - а.с.214).

Таким чином, вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди на лікування потерпілого та ритуальну атрибуту для поховання підлягає частковому задоволенню у сумі 6208,70 грн. (28208,70 - 22000,00= 6208,70).

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_56 на користь потерпілого упущеної вигоди у розмірі 15365,35 грн., суму якої позивач обґрунтовує тим, що потерпілий ОСОБА_7 працював у ТОВ «Нова пошта» в м. Дніпрі, а з 17.05.2023 року по 02.06.2023 не виходив на роботу, у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні. За цей період він недоотримав заробітну плату у загальному розмірі 15365,35 грн. (за 13 робочих днів), що є упущеною вигодою.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 у справі №910/15865/14 наголосив, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності. Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у виді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками; вина та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. За відсутністю хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Позивачем на підтвердження розміру упущеної вигоди надано довідку ТОВ «Нова пошта» №1418/д-2023 від 04.02.2023, згідно із якою ОСОБА_7 працював у ТОВ «Нова пошта» з 04.01.2021 по 02.06.2023 на посаді фахівець. За період з 01.01.2023 по 31.05.2023 отримав дохід 112327,75 грн.

Одноденна заробітна плата розрахована позивачем виходячи із заробітної плати ОСОБА_7 за квітень 2023 року (20 робочих днів), що становить 1181,95 грн. Недоотримана заробітна плата за 13 робочих днів ( за період з 17.05.2023 - ІНФОРМАЦІЯ_5) становить 15365,35 грн.

Обвинуваченим не наведено жодних заперечень щодо розрахунку упущеної вигоди та щодо її стягнення.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення упущеної вигоди у розмірі 15365,35 грн. підлягають задоволенню.

Загальний розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого таким чином, становить 21574,05 грн ( 6208,70 + 15365,35 = 21574,05).

Щодо стягнення моральної шкоди суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01.09.2020 року (справа № 216/3521/16) дійшла висновку про те, що виходячи із положень статей 16 і 23 ЦК та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Оскільки ч. 1 ст. 23 ЦК передбачає загальний спосіб захисту порушених цивільних прав та знаходиться у загальних положеннях ЦК, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення будь-яких її прав. Отже, ст. 23 ЦК може прямо застосовуватися до будь-яких відносин. ЦК як основний акт цивільного законодавства не виходить із того, що моральна шкода компенсується лише у випадках, передбачених ним або спеціальними законами. Верховний Суд неодноразово застосовував цю позицію, зокрема, в постанові від 01.03.2023 у справі № 496/1691/19 виходив із того, що в контексті приписів ст. 1168 ЦК, ст. 23 ЦК є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди.

Брат загиблого ОСОБА_5 ( цивільний позивач) набув процесуального статусу потерпілого відповідно до вимог КПК і сторони кримінального провадження не ставлять під сумнів його статус потерпілого, отже він має належні підстави до використання всіх прав потерпілої особи в цьому кримінальному провадженні, зокрема на отримання відшкодування за шкоду, заподіяну фізичній особі внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.

Враховуючи наведене, потерпілий належить до суб`єктів, яким може бути компенсована моральна шкода, завдана смертю брата, попри те, що він не проживав однією сім`єю із рідним братом, якому засудженим внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких настала смерть.

До такої ж правової позиції дійшла колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС у постанові від 15.08.2024 у справі № 748/802/23 (провадження № 51-1145км24)

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на зазначене суд вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача відносно потерпілого ОСОБА_7 , позивачу ОСОБА_5 завдано моральної шкоди. Наявність моральної шкоди, на думку суду, підтверджується душевними та емоційними стражданнями, які позивач переніс внаслідок смерті рідного брата, відновленням психологічного стану, пов`язаного із втратою рідної людини, внаслідок чого було порушено звичайний уклад життя, відновлення якого вимагало значного часу, зусиль та витрат, викликаних діями обвинуваченого.

При вирішення питання про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_5 суд виходить з принципу виваженості, розумності, справедливості та бере до уваги характер вчиненого злочину, характер, обсяг та тяжкість моральних страждань перенесених потерпілим у зв`язку із смертю рідного брата, молодий та працездатний вік обвинуваченого, відношення обвинуваченого до вчиненого ним правопорушення, який в судовому засіданні просив пробачення у потерпілого за вчинений поступок та виказав готовність надалі сплачувати спричинену потерпілому шкоду. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що цивільний позов потерпілого про стягнення на його користь моральної шкоди підлягає частковому задоволення у розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту у нічний час закінчився. Суд вважає за можливе до набрання вироком законної сили не брати його під варту. Строк відбуття покарання ОСОБА_3 у такому випадку необхідно рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Питання речових доказів по кримінальному провадженню необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374, ч.15 ст.615 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 (сім) років позбавлення волі;

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в загальному розмірі 21574 ( двадцять одна тисяча п`ятсот сімдесят чотири ) гривні 05 копійок та моральну шкоду в розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок.

Речові докази:

-мобільний телефон РОСО ХЗNFC, який зберігається в камері зберігання речовихдоказів ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (квитанція №002358) - повернути потерпілому ОСОБА_5 ;

- CD-R диск з записами виклику швидкої допомоги, - залишити на зберіганні в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1