КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3259/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2025 року продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 31.03.2025 включно з можливістю внесення застави у порядку, визначеному в ухвалі слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_9 від 26.08.2024 у справі №752/17874/24 про застосування запобіжного заходу. Відлік строку запобіжного заходу постановлено рахувати з 31.01.2025. Зменшено розмір застави для ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 70 (сімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати останньому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання чи домашнього арешту або визначити заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що в клопотанні прокурора не містяться обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Так, є лише припущення про існування цих обставин. Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, проживає зі своєю сім`єю, отже має міцні соціальні зв`язки.

Отже, на переконання захисника, подальше тримання ОСОБА_6 , під вартою є недоцільним, достатньо застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, що повною мірою забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Наголошує на тому, що розмір застави, визначений судом ОСОБА_6 є завідомо непомірним для нього, оскільки останній не в змозі сплатити заставу в такому розмірі. Захисник зазначає, що вартість нібито викраденого мопеда за висновком експерта складає 14 тисяч 337 гривень та цей мопед було повернуто володільцю.

Так, в матеріалах справи немає відомостей про майновий стан, які б свідчили про спроможність ОСОБА_6 сплатити заставу в максимальному розмірі. Захисник зазначає, що помірним розміром застави для ОСОБА_6 є 20 прожиткових мінімумів.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що стороною захисту не заявлено такого клопотання, яке б узгоджувалося з наведеним положенням ч. 4 ст. 422-1 КПК України щодо участі сторін кримінального провадження, розгляд даної апеляційної скарги здійснюється без участі сторін.

Вислухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, яке відноситься до категорії тяжкого злочину.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції посилався на доведеність продовження існування заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та встановив, що відсутні підстави для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, про високу імовірність настання ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, свідчать обставини встановлені судом першої інстанції та які характеризують особу обвинуваченого. Останній є непрацевлаштованим, не має пасивного легального джерела доходу, не має підтвердженого місця проживання в межах міста Києва і Київської області, а тому він видається таким, що не зможе себе забезпечити у законний спосіб у разі обрання щодо нього іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Згідно клопотання прокурора обвинувачується у вчиненні злочину в перыод звільнення від покарання умовно-достроково. Крім того, обґрунтованим є ризик незаконного впливу на свідків, адже вони наразі не допитані.

Посилання захисника на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, проживає з сім`єю та має міцні соціальні зв`язки, саме по собі не може слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини на даний час не мінімізують встановлених ризиків, тому, з урахуванням наведеного, підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання чи домашнього арешту не вбачається.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу.

Також колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні, всупереч доводам захисника, відповідним і достатнім є визначений судом першої інстанції розмір застави. Так, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, врахував особу обвинуваченого, дані які його характеризують, його поведінку після умовно-дострокового звільнення, та дійшов до обґрунтованого висновку щодо необхідності визначити обвинуваченому заставу у розмірі - 70 (сімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання покладених на нього обов`язків.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 залишитибез задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4