ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/918/25 Справа № 173/1900/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року у кримінальному провадженні № 0000032 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дніпровське Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 02.11.2022 року вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська за ч. 2 ст. 249 КК України до позбавлення волі строком 1 рік; на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 249 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 249 КК і призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02.11.2022 року у вигляді 6 (шести) місяців позбавлення волі і остаточно призначено покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого Державного агентства меліорації та рибного господарства України в особі Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області, - задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_8 на користь Верхньодніпровської територіальної громади в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 756 330 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Цим вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим за незаконне зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду при таких обставинах.

ОСОБА_8 близько 03:00 години 02 квітня 2023 року, реалізуючи прямий протиправний умисел, спрямований на незаконне зайняття рибним добувним промислом, в порушення вимог чинного законодавства України, що регламентує використання природних ресурсів, достовірно знаючи про весняно-літню нерестову заборону лову риби у рибогосподарських водних об`єктах, перебуваючи у місці нересту водних біоресурсів (природні нерестовища) на акваторії Кам`янського водосховища, яке визначене у переліку нерестових ділянок на водоймах, підконтрольних Управлінню державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області (наказ № 52 від 22.03.2023 та наказ № 54 від 24.03.2023 зі змінами), спустив надувний човен на воду на акваторії Кам`янського водосховища в районі вул. Римська, м. Верхньодніпровська Верхньодніпровської ТГ, Кам`янського району Дніпропетровської області.

Далі, за допомогою двох весел, відійшовши на відстань близько 400 метрів від берега річки Дніпро, що є нерестовою ділянкою, після чого, 02 квітня 2023 року близько 03:30 години дістав з водойми та помістив на човен завчасно розміщені невстановленими особами шість сіток риболовних, різних розмірів, з розмірами вічка 25-40 мм, для вилову риби, та таким чином за допомогою вказаних риболовних сіток здійснив незаконний вилов риби різних порід: плітка - 135 шт., плоскирка - 104 шт., карась - 100 шт., окунь - 17 шт., судак - 4 шт., лящ - 16 шт., а також раки - 39 шт, загальною кількістю риби- 376 шт., та раків- 39 шт, після чого повернувшись до берега, був викритий патрульними поліцейськими УПП ГУНП в Дніпропетровській області.

Своїми умисними діями гр. ОСОБА_8 , які виразилися у незаконному зайнятті рибним добувним промислом, що призвело до втрати потомства, а також екологічно цінних видів незаконно добутих живих водних біоресурсів, вилов яких впливає на поширення даного виду до конкретного водоймища, та заподіяли державі, в особі Управління Державного агентства меліорація та рибного господарства у Дніпропетровській області заподіяв водному об`єкту істотну шкоду за ознакою вилову риби в період нересту на загальну суму 756330 грн. 00 коп.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції змінити, застосувавши в резолютивній частині вироку спеціальну конфіскацію до гумового човна, двох весел, шести сіток та гумових чобіт, в іншій частині вирок залишити без змін.

Прокурор зазначає, ч. 2 ст. 249 КК, яка інкримінована обвинуваченому, передбачає наявність у винної особи прямого умислу на вчинення кримінально караного діяння та передбачає основне покарання у виді позбавлення волі. За досліджених судом обставин справи гумовий човен з веслами, шість сіток та гумові чоботи були використані обвинуваченим як знаряддя вчинення злочину, а отже підлягають спеціальній конфіскації відповідно до вимог ст.ст. 96-1, 96-2 КК.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого в суді.

Захисник посилається на неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Під час судового розгляду було фактично встановлено лише наявність обвинуваченого на березі річки Дніпро, а будь-яких прямих доказів причетності останнього до даного кримінального правопорушення не встановлено. Суд виклав покази свідків, як такі, що чітко вказують на ОСОБА_8 як на особу, яка скоїла цей злочин, проте фактично вони такого не стверджували, чим допустив суттєві суперечності при оцінці доказів. Під час дослідження письмових доказів суд не звернув увагу на грубе порушення вимог процесуального закону на їх отримання під час досудового розслідування, тим самим став на сторону обвинувачення, що стало наслідком прийняття незаконного та несправедливого вироку.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу захисника, і з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи її безпідставною.

Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був повідомлений належним чином та з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК його неявка не перешкоджає проведенню розгляду.

Мотиви апеляційного суду.

За змістом ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 91 КПК встановлено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, в тому числі, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення).

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що підпункт «а» п. 3 ст. 6 Конвенції надає підсудному право бути поінформованим не лише про «причину» обвинувачення, тобто про дії, які він нібито вчинив і на яких ґрунтується звинувачення, але й також «природу» звинувачення, тобто юридичну кваліфікацію, надану цим діям. Крім того, Високий суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав про те, що в кримінальному провадженні надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду в цілому (рішення ЄСПЛ у справах «Девеер проти Бельгії», «Маттоціа проти Італії», «Пеєв проти Болгарії, «Пелісьє та Сассі проти Франції»).

Обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України ( п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції не виконав.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішими елементами кримінального переслідування, оскільки не тільки впливають на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення але й на весь визначений КПК порядок судового розгляду.

Правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого кримінального правопорушення, а юридичне формулювання це правова модель кримінального правопорушення, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак встановленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Провівши судовий розгляд, суд першої інстанції дійшов висновку, що вину обвинуваченого у незаконному зайнятті рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду, повністю доведеною і кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 249 КК.

Разом з тим кримінальна відповідальність за незаконне зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду, передбачена частиною першою статті 249 КК.

Водночас частина 2 статті 249 КК встановлює відповідальність за ті самі діяння, якщо вони вчиненні із застосуванням вибухових, отруйних речовин, електроструму або іншим способом масового знищення риби, звірів чи інших видів тваринного світу або особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею.

Проте встановлені судом фактичні обставини справи, викладені у вироку, розкривають об`єктивну сторону кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 249 КК, а не ч. 2 ст. 249 КК, яка інкримінується обвинуваченому та за якою він був визнаний судом винним.

При цьому з обвинувального акту та матеріалів кримінального провадження слідує, що обвинувачений раніше судимий 02.11.2022 вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська за ч. 2 ст. 249 КК до позбавлення волі строком на 1 рік та звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75, 76 КК з іспитовим строком на 1 рік.

Кримінальне правопорушення, інкриміноване обвинуваченому, останній вчинив 02 квітня 2023 року в період іспитового строку та 31.05.2023 йому було повідомлено про підозру у незаконному зайнятті рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду, вчиненому особою, раніше судимою за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 249 КК.

Водночас стороною обвинувачення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення також не розкриває повністю об`єктивну сторону кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 249 КК, яка інкримінується обвинуваченому, а його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 249 КК за ознаками незаконного зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду.

Отже, встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого не узгоджуються між собою. Тобто суд першої інстанції не зазначив умову, за якої застосовується правова норма, а надана судом кваліфікація діяння обвинуваченого не відповідає конкретній кримінально-правовій нормі.

Недотримання судом процедури судового розгляду призвело до порушень такої засади кримінального провадження як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. При цьому обвинувачений повністю заперечував свою причетність до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення як в суді першої, так і апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК особа не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Крім того, перевіркою матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено неповне фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів, а саме судового засідання, в якому досліджувалися письмові матеріали кримінального провадження, а також судового засідання від 15.02.2024, в якому допитувалися свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Вказані вище обставини свідчать про допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, внаслідок чого вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду.

Окрім цього, слушними є доводи апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 96-1, 96-2 КК, за досліджених ним обставин справи, не застосував спеціальну конфіскацію до гумового човна з веслами, шістьох сіток та гумових чобіт, які були використані як знаряддя вчинення злочину.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо не виконано вимоги про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження в суді першої або апеляційної інстанції. (п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК)

З огляду на вищевикладене, у зв`язку з допущеними порушеннями судом першої інстанції, апеляційний суд позбавлений можливості прийняти судове рішення по суті, а тому питання щодо доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та призначення покарання не можуть бути вирішені судом апеляційної інстанції наперед згідно з ч. 2 ст. 415 КПК, а мають бути перевірені під час нового судового розгляду.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, дослідити докази та дати їм належну правову оцінку з точки зору їх допустимості та достовірності, та ухвалити рішення, яке буде відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості.

Таким чином, вимоги апеляційних скарг прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись статтями 404, 405, 407,409, 412 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 249 Кримінального кодексу України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4