ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №: 11-сс/818/ 1531 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме підозрюваного та його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11.12.2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_8 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001357 від 08.07.2023 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, одруженого, офіційно не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України.

ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, а саме до 08.02.2025, включно, із визначеною заставою у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн 00 коп.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного, адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на оскарження даної ухвали, ухвалу скасувати та постановити нову, якою частково задовольнити клопотання слідчого, визначивши заставу, як альтернативний триманню під вартою запобіжний захід, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник просить поновити строк на оскарження з огляду на те, що 11.12.2024 було постановлено лише вступну та резолютивну частину рішення, а повний текст було отримано захисником в електронному вигляді, шляхом отримання листа на електронну пошту тільки 13.12.2024. А тому враховуючи, що повний текст було проголошено лише 13.12.2024 за відсутності захисника, у зв1чзку з чим, про мотиви суду та підстави захисник дізнався лише в цей день, просить поновити йому строк.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на відсутність підстав для продовження застосування найбільш суворого запобіжного заходу. Вважає, що стороною обвинувачення безпідставно було обґрунтовано наявність ризику ухилення від слідства , оскільки підозрюваний співпрацює з органом досудового розслідування, 12.07.2024 під час допиту щиро розкаявся у вчиненні інкримінованих діянь, надав показання про обставини вчинення злочинів та надав викривальні показання щодо інших фігурантів кримінального провадження. Жодних запитань щодо будь-яких ймовірно відомих йому епізодів, слідчий не задавала. Крім того, 01.10.2024, під час додаткового допиту, підозрюваний повідомив слідчому нові обставини щодо фігурантів кримінального провадження, а також про епізод злочинної діяльності, невідомий органу досудового розслідування. З часу першого повідомлення про підозру, 18.06.2024, ОСОБА_6 не повідомлено про підозру у вчиненні нових кримінальних правопорушень, а тому, вважає, що подальше перебування його під вартою з альтернативною заставою непомірного розміру суперечить приписам п.п.2,3 ч.3 ст.132 КПК України, відповідно до яких, потреби досудового розслідування повинні виправдовувати такий ступінь втручання у права і свободі особи, а також виконане завдання, для виконання якого, слідчий чи прокурор звернулись із клопотанням про застосування запобіжного заходу.

Як зазначає захисник, ОСОБА_6 виконує належним чином пок5ладені на нього обов`язки, активно сприяє розкриттю кримінальних правопорушень, що, на переконання захисника, свідчить про відсутність підстав для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

На переконання захисника, слідчим не надано жодного доказу, які б підтверджували реальність існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України і можливість підозрюваного вчинити дії, спрямовані на зміну місця проживання або переїзду до іншої країни, в т.ч., шляхом перетинання державного кордону, йому не інкримінуються жодне з діянь, пов`язаних з підробкою або використанням підробленого документа, участі у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, тощо. Він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, де разом з ним, мешкає його дружина та малолітній син, а також має батьків-пенсіонерів, які потребують постійного піклування. Його дружина офіційно працевлаштована та має офіційні доходи. ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання, нарікань від працівників правоохоронних органів та сусідів не має, хворів на гепатит С, а тому, його перебування в умовах СІЗО, може негативно позначитися на стані його здоров`я в бік погіршення. Також підозрюваний займається волонтерською діяльністю на громадських засадах, копії про що, є в матеріалах справи, під час тримання під вартою, належно виконує покладені на нього обов`язки.

Ризик, щодо знищення або спотворення підозрюваним будь-якого документу, вважає припущенням, оскільки слідчим не наведено жодних реквізитів будь-якого документа, не вказано ідентифікаційних ознак цих речей. Також вважає необґрунтованим ризик впливу на свідків, оскільки матеріали справи не містить доказів, навіть ймовірного впливу. Вчинити інше кримінальне правопорушення, він також не може, оскільки в матеріалах справи наявні відомості щодо відсутності у нього судимостей та фактів притягнення до кримінальної відповідальності в інших провадженнях.

Вважає, що сторона обвинувачення лише дублює заявлені в клопотанні про обрання запобіжного заходу доводи, щодо існування ризиків, проте, не наводить нових доводів, що відповідні ризики не зменшились.

Визначений розмір застави, захисник вважай завідомо непомірним для нього, оскільки слідчим суддею не враховано особистість та матеріальне становище підозрюваного, а також його рідних та близьких. Крім цього, не враховано, що розмір неправомірної вигоди, в одержанні якої сприяв підозрюваний, складає загалом 42000 грн., у той же час, розмір визначеної застави у 20 разів перевищує розмір неправомірної вигоди, одержаної особисто не підозрюваним, а усіма учасниками групи разом. На думку захисника, стороною обвинувачення не було враховано, що він заробляє собі на життя неофіційно працюючи таксистом, та не має матеріальних можливостей внесення такого розміру застави.

А тому, вважає, що вказані ним обставини суттєво впливають в бік зменшення розміру застави, у зв`язку з чим, просить зменшити підозрюваному розмір застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Беручи до уваги, вищенаведене, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду за відсутності сторін, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Другим слідчим відділом, з дислокацією у м. Харкові, ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_8 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001357 від 08.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368; ч. 3 ст. 368; ч. 3 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 368; ч. 2 ст. 255; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та ОСОБА_13 .

Згідно матеріалів справи, органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у тому, що протягом липня-грудня 2023 року та в період з грудня 2023 року по червень 2024 року діючи у складі організованої групи, систематично вимагав та одержував неправомірну вигоду від наркозалежних осіб, які беруть участь у незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, за не притягнення цих осіб до кримінальної відповідальності; діючи у складі злочинної організації, організовував одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе та третьої особи, за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дій з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

18.06.2024 ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208, 615 КПК України, а саме за підозрою у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.368 КК Україні.

18.06.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.368 КК України.

19.06.2024 ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.28, ч.3 ст.368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 20.06.2024 (справа № 642/5798/23, провадження № 1-кс/642/1968/24) підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 16.08.2024.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 13.08.2024 (справа № 642/5798/23, провадження № 1-кс/642/2549/24) підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 18.09.2024.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 13.09.2024 (справа № 642/5798/23, провадження № 1-кс/642/2952/24) підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 11.11.2024.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 07.11.2024 (справа № 643/13104/24, провадження № 1-кс/643/1570/24) підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 18.12.2024.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 11.12.2024 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001357 від 08.07.2023 до 10 місяців, тобто до 18.04.2025 включно.

10 грудня 2024 до Московського районного суду м. Харкова надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою, відносно підозрюваного ОСОБА_6 в межах даного кримінального провадження.

На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що строк дії запобіжного заходу закінчується 18.12.2024, однак завершити досудове розслідування до цього строку не можливо, через особливу складність кримінального провадження та необхідність, зокрема, отримати висновки 12-ти призначених судових експертиз аудіо, - звукозапису; матеріалів, речовин та виробів; судової молекулярно-генетичної експертизи; розсекретити матеріали НСРД та провести їх аналіз, а також аналіз інформації, наданої банками, тощо, а підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який відсутні, так як наявні докази вчинення підозрюваним тяжких та особливо тяжких злочинів, а також посилається на ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зникли та продовжують існувати.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч . 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28 - ч. 3 ст. 368 КК України, так як вона підтверджується зібраними та долученими до клопотання доказами, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 13.03.2024; протоколами пред`явлення для впізнання особи за фотознімками за участі ОСОБА_14 від 13.03.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 ; протоколами пред`явлення для впізнання особи за фотознімками за участі ОСОБА_16 від 31.01.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 23.02.2024; протоколами пред`явлення для впізнання особи за фотознімками за участі ОСОБА_17 від 23.02.2024; протоколами тимчасового доступу до речей і документів, а саме інформації, яка перебуває у володінні операторів зв`язку ПрАТ «Київстар, ПрАТ «ВФ Україна», ТОВ «Лайфселл», банківських установ АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК»; АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»; АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ»; АТ КБ «Приватбанк»; АТ «АКЦЕНТ-БАНК»; АТ «КРЕДОБАНК»; АТ «Райффайзен Банк», іншими матеріалами кримінального провадження, які в сукупності дають достатньо вагомі підстави зробити об`єктивний висновок, що він міг скоїти цей злочин.

Також слідчий суддя вважав встановленими продовження існування ризиків, що були раніше встановленими, та вважав, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, з огляду на суворість можливого покарання, що на думку суду, в сукупності з його негативним способом життя, що виразився у вчиненні злочину в умовах воєнного стану введеного на території України та в злочинній співучасті, тривалий час, з працівниками Національної поліції України, підтверджує можливість ОСОБА_6 вчиняти дії, що будуть перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки діючи в складі організованої групи, у співучасті з працівниками правоохоронного органу НПУ ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які під час підготовки складу організованої групи до вчинення злочинів, проводили інструктажі про методи та способи ведення досудового розслідування, проведення оперативно-розшукових заходів, негласних слідчих (розшукових) дій, підозрюваний, розуміючи подальший процес досудового розслідування, може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, а також шляхом обману та корупційних зв`язків серед правоохоронних органів створити штучні докази щодо своєї непричетності до вчиненого злочину.

Крім цього, з урахуванням вищенаведених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може продовжити вчиняти інші злочини, оскільки підозрюється у пособництві працівникам Національної поліції України у вчиненні корупційних злочинів з використанням наданого службового становища, тобто які останні вчинили будучи співробітниками правоохоронного органу, основне завдання якого запобігати правопорушенням, враховуючи, що ОСОБА_6 був достовірно обізнаний, що працівники НПУ ОСОБА_10 та ОСОБА_9 порушують присягу поліцейського та основоположні принципи правоохоронної діяльності, їх поведінка порочить звання поліцейського, а пособництво ОСОБА_12 останнім у вчиненні корупційних злочинів із використанням службового становища, свідчить про нехтування останньою загально прийнятими принципами моралі та людяності.

Враховуючи вищенаведене, а також зазначені слідчим та прокурором обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, слідчий суддя вважав, що стороною обвинувачення доведено наявність вказаних в клопотанні ризиків та з урахуванням того, що органу досудового розслідування необхідно виконати ряд процесуальних дій у даному кримінальному провадженні, які не можливо закінчити до спливу строку тримання під вартою, вважав, що підстав для обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не встановлено, з огляду на викладене вище, зауваживши при цьому, що обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, не виходить за межі розумного строку та відповідає характеру і тяжкості діяння, в якому він підозрюється.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами та вказує на те, що для запобігання ризикам, зазначеним слідчим у клопотанні, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, доведена необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відомості щодо особи підозрюваного дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Характер висунутої йому підозри у вчиненні вищезазначених злочинах, які вчинені ним під час дії воєнного стану, дає достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим. Докази, що надані суду, вказують на доведеність вказаних у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити інший злочин. Надаючи оцінку можливості підозрюваним переховуватися від суду або вчинити інший злочин, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. На цьому етапі слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Враховуючи, що ОСОБА_6 інкриміновано вчинення умисного тяжкого злочину, який він вчинив, діючи у складі організованої групи, досить значним є ризик незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, з метою здійснення перешкод у кримінальному провадженні, а також можливість підозрюваного продовжити свою злочинну діяльність.

Твердження захисника щодо співпраці з органами досудового розслідування та повідомлення підозрюваним про епізод, який невідомий органам досудового розслідування, в даному випадку, не спростовує та не мінімізує наявного ризику, оскільки досудове розслідування триває, та не всі слідчі ді проведені.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Фактичні обставини справи, згідно пред`явленої ОСОБА_6 підозри, та вагомість наявних доказів про вчинення ним інкримінованого йому злочину, який вчинений ним під час дії воєнного стану, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, а тому, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та окремих громадян.

Зазначені обставини і наявність вказаних ризиків є виправданими та необхідними елементами, які визначають потребу в продовженні раніше обраного щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням застави саме в такому розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави зможе достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом України, є співмірним та відповідає меті і завданням кримінального провадження.

Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватися слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами є: 1) всі обставини кримінального правопорушення; 2) майновий та сімейний стан підозрюваного, обвинуваченого; 3) інші дані про його особу (наприклад, поведінка під час кримінального провадження); 4) ризики, передбачені в ст. 177 КПК, а критеріями - те, що розмір застави: а) достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та, водночас, б) не буде завідомо непомірним для нього. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала підозрюваного, обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного проживання людини.

Виходячи з мети застави, головним критерієм, за яким має бути визначений розмір застави є його достатність для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків. Саме така позиція міститься в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Метою визначення такого альтернативного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, з тим щоб орган досудового розслідування зміг виконати завдання передбачені ст. 2 КПК України.

А тому, враховуючи підстави та обставини, визначені ч.ч.4,5 ст.182 КПК України, а також відомості щодо особи підозрюваного, суть пред`явленої підозри, колегія суддів дійшла висновку що саме такий розмір застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 гривень, зможе достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом України, є співмірним та відповідає меті і завданням кримінального провадження.

Такий розмір застави є прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, зокрема у рішенні від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Підстав вважати визначений розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, колегія суддів не вбачає. Більше того, під час апеляційного розгляду будь-яких нових доказів, ніж ті, які були досліджені слідчим суддею, стосовно непомірності вказаного розміру застави, захисником підозрюваного не надано.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Крім того, згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, вбачається, що на час розгляду вказаного клопотання органом досудового розслідування по кримінальному провадженню не проведено усіх необхідних слідчих дій, у зв`язку з чим, є обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню, внаслідок чого, такі обмежувальні заходи є виправданими.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків та не будуть ефективними для досягнення завдань, передбачених ст. 2 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновивши вищевказаний строк, як пропущений з поважних причин.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11.12.2024 року про продовження щодо підозрюваного за ч . 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28 - ч. 3 ст. 368 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 08.02.2025 року, включно, із визначенням застави, залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3