В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" січня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002616 від 24.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, Чернігівської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и в:

24 липня 2024 року приблизно о 08 год. 10 хв., ОСОБА_3 , керував автомобілем марки «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_1 та рухався на перехресті вулиць Гетьмана Павла Полуботка та вул. Будівельників, 38/14 у м. Києві.

В цей час та у вказаному вище місці на регульованому пішохідному переході перебував ОСОБА_6 , який здійснював перехід останнього на дозволений зелений сигнал світлофору для пішоходів в напрямку ТЦ «ДОМАЦЕНТ».

Так, ОСОБА_3 діючи умисно, з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, нехтуючи загально прийнятими правилами і нормами поведінки в суспільстві, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, не надючи перевагу в русі пішоходам по регульованому пішохідному переході, продовжив рух автомобіля, після чого, отримавши зауваження з боку пішохода ОСОБА_6 , продовжуючи рух автомобіля, почав словесно ображати нецензурною лайкою останнього.

У подальшому, ОСОБА_3 припаркував вказаний вище автомобіль неподалік пішохідного переходу, вийшов з нього та наблизився до ОСОБА_6 , та з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, нехтуючи загально прийнятими правилами і нормами поведінки в суспільстві, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, тримаючи в руках заздалегідь заготовлений предмет, а саме газовий балончик «Терен-4», направив останній у бік ОСОБА_6 .

При цьому, ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що його дії мають відкритий характер та за ними спостерігають сторонні особи з числа пересічних громадян, на ґрунті явної зневаги до громадян, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом та з особливою зухвалістю, з хуліганських мотивів та з метою грубого порушення громадського порядку, ігноруючи норми моралі та етики, умисно застосував шляхом розпилення заздалегідь заготовлений предмет, а саме газовий балончик «Терен-4», в обличчя ОСОБА_6 . Після чого, ОСОБА_3 продовжуючи хуліганські дії в присутності інших громадян, наніс руками та ногами декілька ударів по тулубу ОСОБА_6 , після чого повернувся до вказаного вище автомобіля та зник з місця вчинення злочину.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав та фактичні обставини справи не заперечував.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що раніше з обвинуваченим знайомий не був. Вказав, що 24.07.2024 о 8 годині він йшов на роботу, переходячи перехрестя у бік торговельного центру. В цей час на пішохідний перехід, в той момент коли горів зелений сигнал світлофора, виїхав ОСОБА_3 , якому він зробив зауваження. Внаслідок зауваження в бік ОСОБА_3 між ними виник конфлікт. Зупинивши автомобіль та висадивши пасажирів, ОСОБА_3 покликав його до себе. Підійшовши до ОСОБА_3 останній застосував газовий балончик, а саме забризкав йому очі та обійшовши наніс три удари, після чого поїхав. Після цієї події він намагався запам`ятати номер автомобіля ОСОБА_3 та ним було викликано поліцію, а згодом також приїхала швидка допомога. Після приїзду поліції ОСОБА_3 було розшукано приблизно через пів години.

Крім показань обвинуваченого у судовому засіданні, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України підтверджується дослідженими судом письмовими доказами, які долучені до матеріалів кримінального провадження.

Так, відповідно до рапорту інспектора УПП у м. Києві ДПП від 24.07.2024, під час патрулювання у складі екіпажу «Рубін - 409» (ОСОБА_9, ОСОБА_10), знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 26, було виявлено автомобіль «Рено Логан», д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору з наліпками охоронної фірми, який перебував в орієнтуванні «План перехват» від 08 год. 33 хв. 24.07.2024. Транспортний засіб було зупинено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» із застосуванням проблискових маячків синього та червоного кольору та звукових сигналів за адресою: м. Київ, бульвар Верховної Ради, 7. За кермом транспортного засобу знаходився громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зізнався у тому, що у нього відбувся конфлікт з пішоходом в результаті якого ОСОБА_3 завдав тілесних ушкоджень пішоходу (т. 2 а.с. 10).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.07.2024, складеного старшим слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві у присутності понятих та за участю потерпілого, який вказав, що може впізнати особу чоловічої статі, який 24.07.2024 забризкав його з балончика та наніс тілесні ушкодження, за формою обличчя, очей, підборіддя, носа, заявив, що впізнає особу на фотознімку № 2 (т. 2 а.с. 28-29).

Відповідно до довідки пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.07.2024, на фото № 2 громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На фото № 1, 3, 4 особи, які не мають відношення до кримінального провадження (т. 2 а.с. 30).

Згідно протоколу обушку особи від 24.07.2024, складеного слідчим Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, в присутності понятих, у ОСОБА_3 на поясі з правої сторони в шкіряному чохлі перебуває предмет візуально схожий на балончик сльозогінної та дратівливої дії з маркуванням «ТЕРЕН-4», об`ємом приблизно 0,5 (т. 2 а.с. 36-37).

Відповідно до протоколу огляду цифрового запису від 24.07.2024, складеного слідчим Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, на фрагменті відеозапису (24-07-2024 Wed 08:12:51) зафіксовано автомобіль «Рено» з написом «ОХОРОНА ЕКСПО», який на перехресті вулиць Будівельників та Гетьмана Павла Полуботка повертає на вулицю Гетьмана Павла Полуботка. В цей момент, відповідно до матеріалів кримінального провадження - потерпілий ОСОБА_7 починає переходити проїзджу частину. Також на фрагменті відеозапису (24-07-2024 Wed 08:13:01) зафіксовано автомобіль «Рено» з написом «ОХОРОНА ЕКСПО», перебуваючи на пішохідному переході вулиці Гетьмана Павла Полуботка, зупиняються, та перед авто зупиняється ОСОБА_7 та жестами показує на світлофор. На фрагменті відеозапису (24-07-2024 Wed 08:13:05) зафіксовано як ОСОБА_7 повертається в сторону автомобіля білого кольору ТМ «Рено» з написом «ОХОРОНА ЕКСПО», вже перейшовши пішохідний перехід на вулиці Гетьмана Павла Полуботка. На фрагменті відеозапису (24-07-2024 Wed 08:13:09) зафіксовано як ОСОБА_7 прямує далі в напрямку свого руху, а автомобіль білого кольору ТМ «Рено», з написом «ОХОРОНА ЕКСПО» почала рухатися по вулиці Гетьмана Павла Полуботка. На фрагменті відеозапису (24-07-2024 Wed 08:13:27) зафіксовано як ОСОБА_7 прямує на зустріч водію автомобіля білого кольору ТМ «Рено» за написом «ОХОРОНА ЕКСПО», який теж вийшов з салону автомобіля та рухався в сторону ОСОБА_7 , перебуваючи на проїзній частині вулиці Гетьмана Павла Полуботка. На фрагменті відеозапису зафіксовано як водій автомобіля білого кольору ТМ «Рено» за написом «ОХОРОНА ЕКСПО», підійшовши до ОСОБА_7 починає розпилювати в сторону останнього речовину, внаслідок якої утворюється світла хмара, після чого починає наносити удари ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_7 та водій автомобіля білого кольору ТМ «Рено» за написом «ОХОРОНА ЕКСПО» зникають з поля зору відеокамери (т. 2 а.с. 56-62).

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

У своїй постанові від 15.06.2023 по справі № 127/18026/20 Верховний Суд витлумачив, що хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства - це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Указана неповага має бути явною та очевидною як для винної особи, так і для очевидців його дій.

Крім цього, у постанові від 20.03.2024 по справі № 523/4890/19, Верховний Суд зазначив, що хуліганський мотив полягає у прагненні до самовираження, самовиразу особи. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні, але поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажанням особи проявити свою ніби вищість пов`язану з неповагою до особи.

Згідно з фактичними обставинами установленими судом, які серед іншого визнаються обвинуваченим ОСОБА_3 , останній безпідставно почав конфліктувати з потерпілим. У ході розвитку подій ОСОБА_3 , не маючи реальних підстав для конфлікту з потерпілим, здійснив у бік останнього розпилення сльозогінного газу та наніс йому три удари.

Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за яким він обвинувачується, а саме у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю із застосуванням заздалегідь заготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом в контексті рішень Європейського суду з прав людини означає, що сукупність обставин справи встановлена під час судового розгляду, виключає будь яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який офіційно працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, посткримінальну поведінку обвинуваченого, та має на утриманні малолітню дитину.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій має використовуватись не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи.

На реалізацію принципу, встановленого частиною другою статті 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення статті 65 КК України. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Кримінального кодексу України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.

Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.

Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.05.2023 винесеній за результатами розгляду справи № 135/563/22.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Такий висновок узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (рішення у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року) (рішення Конституційного Суду України від 26 січня 2011 року № 1-рп/2011).

Санкція ч. 4 ст. 296 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, наявності встановленої судом пом`якшуючої обставини та відсутності обтяжуючих обставин, ставлення обвинуваченого до скоєного, враховуючи відомості про особу обвинуваченого та його посткримінальну поведінку, зокрема, визнання вини, що демонструє готовність нести відповідальність за вчинене, позицію сторони обвинувачення в частині призначення обвинуваченому покарання, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 296 КК України.

При цьому, призначаючи міру покарання, суд звертає увагу на те, що позиція потерпілого ОСОБА_6 , щодо відсутності необхідності призначення суворого покарання обвинуваченому, не є вирішальною для суду та не впливає на призначення судом міри покарання.

Також суд вважає за можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без відбування ним покарання в умовах ізоляції від суспільства, а тому приходить до висновку про застосування відносно обвинуваченого положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадження не заявлений.

У порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 75, 76, ч. 4 ст. 296 КК України, ст. ст. 100, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у виді застави залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) грн. 00 коп., внесену у кримінальному провадженні № 0002616 щодо ОСОБА_3 на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 25 липня 2024 року у справі № 755/13008/24 (провадження № 1-кс/755/2527/24) на рахунок ТУ ДСА у м. Києві, , розрахунковий рахунок № UA1012089, повернути заставодавцю ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК України, іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази у справі, які містяться у матеріалах кримінального провадження, - зберігати в матеріалах справи.

Після набрання вироком суду законної сили, речові докази по справі: предмет ззовні схожий на газовий балончик «Терен-4», що переданий на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві - знищити.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 КПК України, роз`яснити ОСОБА_3 право на звернення з клопотанням про помилування та право на ознайомлення з журналом судового засідання, а також подачу на нього своїх зауважень.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя