В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 та його адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Ужгород, кримінальне провадження № 308/17949/24, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000598 від 20.08.2024 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого в ТОВ «Зерноплатформа», раніше не судимого,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України ,-

В С Т А Н О В И В :

У невстановлений точний досудовим розслідуванням час, на початку серпня 2024 року, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, через державний кордон України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

З цією метою, ОСОБА_4 , дізнавшись, що особа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 , має намір в незаконний спосіб перетнути Державний кордон України, вирішив допомогти йому в цьому.

На виконання задуманого злочинного плану, ОСОБА_4 , 15 серпня 2024 року, близько 09 години 10 хвилин, на автомобілі марки «ЗАЗ ПОЗ» моделі «Славута», реєстраційний номерний знак якого - НОМЕР_1 , приїхав до готелю «Європа», який знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Соломоново, вул. Головна, 27, де у вестибюлі вказаного готелю підійшов до ОСОБА_6 , який приїхав ранком того ж таки дня о 06 годині 20 хвилин, з метою зустрічі із ОСОБА_4 , який мав забезпечити ОСОБА_6 його безперешкодне переправлення через Державний кордон України. Перебуваючи у вестибюлі готелю «Європа», який знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Соломоново, вул. Головна, 27, ОСОБА_4 роз`яснив ОСОБА_6 спосіб його переправлення через Державний кордон України, зокрема, що вони разом поїдуть із готелю, будуть їхати різними об`їзними дорогами, а в подальшому вони дістануться до Державного кордону України.

У свою чергу ОСОБА_6 , отримавши настанови та вказівки від ОСОБА_4 , погодився на пропозицію останнього, і в подальшому, за вказівками ОСОБА_4 , вони разом сіли до автомобіля марки «ЗАЗ 1103» моделі «Славута», реєстраційний номерний знак якого - НОМЕР_1 , та виїхали в напрямку м. Чоп, Ужгородського району, Закарпатської області.

Так, ОСОБА_4 , добре розуміючи те, що йому буде важко в денну пору доби в незаконний спосіб доставити ОСОБА_6 до кордону, а тому з метою конспірації своїх незаконних дій, а також не бажаючи бути викритим правоохоронними органами та прикордонними нарядами, заїхав разом із ОСОБА_6 до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Зупинившись біля зазначеного будинку, ОСОБА_4 надав вказівки ОСОБА_6 виходити із автомобіля та слідувати за ним, після чого вони разом зайшли до вище вказаного двоповерхового будинку, і в подальшому завів до квартири під АДРЕСА_4 . Перебуваючи у квартирі, ОСОБА_4 наказав ОСОБА_6 перебувати у вказаній квартирі до вечора, нікуди не виходити та ні з ким не розмовляти, і те, що ввечері він приїде, і вони разом продовжать рух до кордону, тобто дотримуватись подальших інструкцій, які буде надавати ОСОБА_4 . Після надання інструкцій ОСОБА_6 , ОСОБА_4 вийшов і поїхав у невідомому напрямку.

Далі, 15 серпня 2024 року, близько 17 години 10 хвилин, ОСОБА_4 приїхав до ОСОБА_6 , і вони разом просиділи у квартирі до 20 години 00 хвилин, чекаючи темряви, щоб продовжити рух далі до кордону. За цей час ОСОБА_4 роз`яснив ОСОБА_6 , що через декілька хвилин, вони зустрінуть іншу особу, яка продовжить доставку ОСОБА_6 до кордону, і після цього, близько 20 години 10 хвилин, ОСОБА_4 наказав ОСОБА_6 виходити із квартирного приміщення та слідувати за ним, що останній і зробив. Від`їхавши декілька метрів від будинку, проїжджаючи бічною вулицею, ОСОБА_4 зупинив автомобіль марки «ЗАЗ 1103» моделі «Славута», реєстраційний номерний знак якого - НОМЕР_1 , і в той момент до них підійшов ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_5 , який не був обізнаний у загальних злочинних планах ОСОБА_4 та який погодився безоплатно відвезти ОСОБА_6 , до газозаправної станції, яка знаходиться на околиці м. Чоп, Закарпатської області.

З цією метою, ОСОБА_7 , сів за кермо автомобіля марки «ЗАЗ 1103» моделі «Славута», реєстраційний номерний знак якого - НОМЕР_1 , і разом із ОСОБА_6 вирушили в напрямку м. Чоп, до вище вказаної газозаправної станції.

В подальшому, рухаючись об`їзними дорогами м. Чоп, Ужгородського району, ОСОБА_7 скерував автомобіль марки «ЗАЗ ПОЗ» моделі «Славута», реєстраційний номерний знак якого - НОМЕР_1 на газозаправну станцію (місце розташування згідно даних «Google maps» - 48.435120, 22.222362), де припаркувався в її кінці, під деревом, звідки сам пішов у невідомому напрямку. Тим: часом, до ОСОБА_6 , під`їхав - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець АДРЕСА_3 , який також не був обізнаний у злочинних планах ОСОБА_4 , та який погодився допомогти ОСОБА_4 , за його проханням, безоплатно перевезти особу до населеного пункту Саловка, Ужгородського району як особу-туриста.

Так, ОСОБА_8 , приїхавши на газозаправну станцію, побачив там ОСОБА_6 та сказав останньому сідати на скутер, що останній і зробив. Рухаючись в напрямку населеного пункту Саловка, Ужгородського району, Закарпатської області, у скутері марки «Капипі», жовтого кольору, без номерних знаків закінчилось пальне, і ОСОБА_8 вимушений був зупинитись на узбіччі дороги (місце зупинки згідно даних «Google maps» - 48.438056, 22.222227). Не дочекавшись підмоги, перебуваючи за 50 метрів від лінії Державного кордону України із Угорською Республікою на напрямку 339 прикордонного знаку ОСОБА_8 та ОСОБА_6 були затримані працівниками прикордонного наряду НОМЕР_2 прикордонного загону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » відділення інспекторів прикордонної служби «Саловка», розташованого за адресою: АДРЕСА_6 .

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому та підтвердив обставини вчиненого злочину, що викладені в обвинувальному акті, вказавши суду час, місце та спосіб вчиненого злочину. На даний час шкодує у вчиненому та просить суд суворо його не карати.

Заслухавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, які правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності і істинності їх позицій не має, розуміючи при цьому, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії від 06.12.1998 (пункт 253), Козинець проти України від 06.12.2007 (пункт 54), Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 (пункт 150), Зякун проти України від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, заслухавши думку сторін судового провадження, суд приходить, поза розумним сумнівом, до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч.2 ст.332 КК України, тобто в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином.

Поряд з вказаними обставинами, при призначенні покарання суд враховує дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, характеризується позитивно, є молодим за віком, раніше не судимий.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є те, що останній щиро покаялася у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину даючи визнавальні показання.

Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 те, що останній свою вину визнає повністю.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану (ст. 67 КК України).

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд бере до увага наведені вище фактичні обставини справи та особу винного, який на думку суду усвідомив вчинений ним злочин, що істотно знижує суспільну небезпеку вчиненого, а тому зважаючи на позицію прокурора висловлену в судових дебатах, приходить до висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ст.50 КК України, якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, в межах санкції ч.2 ст. 332 КК України, із застосуванням вимог ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, при умові виконання покладених на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов по справі не заявлено. Судові витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів по справі, суд вирішує у порядку визначеному ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.7-29, 368-371,373,374,376,392,394,395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права обіймати посади пов`язані із здійсненням охорони державного кордону України, посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням на нього обов`язків передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави залишити без змін, до набрання вироком законної сили.

Речові докази по справі:

- мопед бензинового жовтого кольору з написом «Kanuni» повернути ОСОБА_8

- флеш носій «wibrand 16GB» із відеозаписами, де зафіксовано організацію незаконного переправлення осіб призовного віку через Державний кордон України гр. ОСОБА_4 , який упаковано до паперового конверту та скріплено печатками «Для довідок» - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1