У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 161 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2025 року обвинуваченій ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 20 квітня 2025 року включно.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скаргу.

Обвинувачена просить скасувати ухвалу суду і постановити нову, якою обрати їй запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Обвинувачена вважає, що суд необґрунтовано продовжує їй строк тримання під вартою більше ніж на 60 днів, у тому числі на підставі оскаржуваної ухвали (61 день).

ОСОБА_6 не погоджується з пред`явленим обвинуваченням. Вважає, що співробітниками СБУ спровоковано її до вчинення кримінального правопорушення.

На думку апелянтів, прокурором не доведені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник вважає, що обвинувачена ОСОБА_6 не була присутня під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, що є суттєвим порушенням процесуальних прав та вимог КПК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді в Миколаївському районному суді Миколаївської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 161 КК України.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2025 року обвинувачену ОСОБА_6 видалено з зали судового засідання, тимчасово, 15 січня 2025 року.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2025 року обвинувачену ОСОБА_6 видалено з зали судового засідання на весь час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 161 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість ухилення обвинуваченої від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, та ризик продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.

Задовольняючи клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зазначив, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу не зменшились, завершити розгляд справи до завершення строку дії обраного запобіжного заходу не є можливим.

За висновком суду першої інстанції, підстави для зміни обраного щодо обвинуваченої запобіжного заходу відсутні, а її належну процесуальну поведінку можливо забезпечити лише шляхом продовження строку тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційні скарги.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»). За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вищевказані вимоги кримінального процесуального закону судом враховано.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачена висловлює незгоду із обвинуваченням, а також висновки суду в частині доведеності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою.

Проте, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення слідчого судді з наведених в апеляційній скарзі підстав.

З матеріалів, наданих апеляційному суду, вбачається, що на розгляді в Миколаївському районному суді Миколаївської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 161 КК України. Наразі судовий розгляд триває.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачена висловила незгоду з пред`явленим їй обвинуваченням.

Проте, на даному етапі судового розгляду апеляційний суд не вправі вирішувати питання щодо правової оцінки пред`явленого обвинувачення, оскільки не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів по суті обвинувачення.

Що стосується наявності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою, колегія суддів погоджується з висновками суду, що перебуваючи на волі, обвинувачена ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На наявність встановлених судом першої інстанції ризиків вказує те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 161 КК України, зокрема, у вчиненні нетяжкого та тяжкого кримінальних правопорушень.

Суд першої інстанції також врахував пояснення ОСОБА_6 про те, що вона немає планів залишатися на території України, навіть у зв`язку з відсутністю у неї паспорта.

Доказів на підтвердження міцних сімейних чи соціальних зв`язків ОСОБА_6 суду не представлено, а на відсутність таких зв`язків ОСОБА_6 також неодноразово вказує в своїх поясненнях, оскільки в них йдеться про її відмову від спілкування з родичами. Обвинувачена постійного та стабільного джерела прибутку не має, офіційно не працевлаштована, в офіційно зареєстрованому шлюбі не перебуває.

За такого, існує ризик того, що усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі встановлення вини обвинуваченої, перебуваючи на волі ОСОБА_6 може переховуватися від суду, що унеможливить своєчасний та якісний розгляд кримінального провадження судом. Також, враховуючи відсутність стабільного джерела доходу, існує ризик того, що обвинувачена може продовжувати злочинну діяльність.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що є достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, встановленим судом.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Оскаржуване рішення про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином вмотивовано.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що встановленим ризикам неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої в ході судового розгляду.

Приймаючи рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20.04.2025 включно, суд першої інстанції врахував, що згідно ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19.12.2024 ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20.02.2025.

У клопотання прокурора ставилося питання про продовження строку запобіжного заходу на 60 днів. Отже, ОСОБА_6 правильно продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який закінчується 20.02.2025, на 60 днів, тобто до 20.04.2025.

Всупереч доводам захисника про істотні порушення вимог КПК України під час розгляду клопотання, колегія суддів встановила, що обвинувачена ОСОБА_6 не була присутня під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, оскільки ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20.01.2025 обвинувачену ОСОБА_6 видалено з зали судового засідання на весь час судового розгляду кримінального провадження.

Оскаржуване рішення є обґрунтованим, законним та вмотивованим. Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8