Справа № 367/157/25
Провадження по справі № 1-кп/367/646/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000244 від 14 грудня 2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Котовка Березівського району Одеської області, українця, громадянина України, не одруженого, із базовою середньою освітою, офіційно не працюючого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Стрілець за штатом роти оперативного призначення (на автомобілях) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГ України солдат ОСОБА_4 , у порушення вимог ст. 17,65,68 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про оборону України), ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст. 11,16,126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 2,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів, та з метою тимчасово ухилитись від військової служби без поважних причин, без дозволу відповідних командирів (начальників), у невстановлений судовим розглядом час, близько 09 год 30 хв 26.06.2015р. самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 НГ України, дислокованої у АДРЕСА_3 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби до 15.06.2017, допоки наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГ України (по стройовій частині) від 15.06.2017 №125 був звільнений зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем строкової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 4 статті 407 КК України, визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, факти та обставини, наведені в обвинувальному акті, зазначив, що в той час його матір хворіла на цироз печінки, він залишив військову частину тому що мав за нею доглядати та заробляти кошти на її лікування. Зазначив, що він офіційно не одружений, але проживає вже 9 років разом з жінкою, в них є одна спільна дитина, а двоїх дітей дружини він забезпечує.

Прокурор у судовому засіданні просив суд призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді 4 років позбавлення волі, до набрання вироком законної сили залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник просив призначити мінімальне можливе покарання з іспитовим строком, виходячи з наявності декількох обставин, що пом`якшують відповідальність, в тому числі щирого каяття.

На підставі частини 3 статті 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно доказів, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачений, захисник та прокурор правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, показання обвинуваченого, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за частиною 4 статті 407 КК України як самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем строкової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Аналізуючи зібрані по справі докази, які характеризують особистість обвинуваченого, суд вбачає наступне:

ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується формально нейтрально, за місцем несення військової служби - позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_6 , має одну спільку дитину та забезпечує двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , працював неофіційно, про що свідчать: інформація з місця проживання, службова характеристика, довідки з лікарні, вимога щодо судимості та його свідчення, заява ОСОБА_6 , свідоцтва про народження.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, скоєного останнім.

Кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 407 КК України відповідно до статті 12 КК України, віднесене до тяжких злочинів.

Обставиною, яка згідно статті 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, які згідно статті 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.

В пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року звернута увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Судом при призначенні покарання враховуються вимоги статті 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст. 65 та ст. 68 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, має на утриманні трьох малолітніх та неповнолітніх дитей, тому вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у межах санкції цієї статті.

Разом із тим, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому потрібно призначити у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню, оскільки таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

При вирішенні питання про наявність підстав для звільнення від відбування покарання з іспитовим строком суд враховує те, що обвинувачений щиро розкаявся, події злочину відбулись у червні 2015 року, майже 10 років тому, відсутність обставин, що негативно характеризують особу винного як до вчинення злочину, так і після нього, обвинувачений жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності, окрім даного кримінального правопорушення, а також те, що у обвинуваченого наявні на утриманні цивільна дружина та троє неповнолітніх дітей.

В сукупності дані обставини істотно знижують фактичну ступінь тяжкості злочину і особливо ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що і утворює підстави для висновку суду про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом пробації за місцем проживання, роботи, або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили визначити у вигляді особистого зобов`язання.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ч.8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Однак ОСОБА_4 не обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення у період воєнного стану, оскільки події злочину відбувались у червні 2015 року, ОСОБА_4 звільнений зі списків особового складу військової частин, що, на думку суду, визначає за можливе застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, іншого ніж тримання під вартою.

Речові докази,цивільний позов та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 50, 65-67, 75, 76, частиною 4 статті 407 КК України, статтями 100, 124, 349, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (ТРЬОХ) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили змінити на особисте зобов`язання, встановивши йому наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Речові докази, цивільний позов та судові витрати - відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Направити не пізніше наступного дня копію вироку учаснику судового провадження, який не був присутній у судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1