ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 681/565/23

Провадження № 11-кп/4820/465/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001126 від 04.11.2022, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 та представника Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_10 на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2024 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницький, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, не одруженого, непрацюючого, студента 2 курсу «Полонського агропромислового центру професійної освіти», на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого; -

визнано винним за ст.286 ч. 2 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України від відбування основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_9 звільнено з випробуванням з іспитовим строком два роки та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою для неповнолітніх.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено частково.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь потерпілого ОСОБА_11 15277 (п`ятнадцять тисяч двісті сімдесят сім) гривень витрат за шкоду, заподіяну здоров`ю, 763 (сімсот шістдесят три) грн. 85 коп. на відшкодування моральної шкоди, а всього 16040 (шістнадцять тисяч сорок) грн. 85 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_11 80000 (вісімдесят тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Державного бюджету України 10207 грн. 08 коп. вартості проведених експертиз.

Речові докази - які знаходяться на зберіганні на території ВПД №3 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області в м.Полонному по вул.Героїв Майдану, 6 - мотоцикл марки «Loncin» моделі «LX250GY-3», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 - залишено на зберіганні на території ВПД №3 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області в м.Полонному по вул.Героїв Майдану, 6, велосипед марки «Україна» - повернуто потерпілому ОСОБА_11 .

Скасовано арешт на велосипед марки «Україна» накладений відповідно до ухвали слідчого судді від 10.11.2022.

Мотоцикл марки «Loncin» моделі «LX250GY-3», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на який накладено арешт відповідно до ухвали слідчого судді від 10.11.2022, залишено під арештом для забезпечення виплат за цивільним позовом.

За вироком суду, 03 листопада 2022 року приблизно о 18:00 год. ОСОБА_9 , керуючи без посвідчення водія мотоциклом марки «Loncin» моделі «LX250GY-3», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , по АДРЕСА_1 , рухаючись ним зі сторони вул. Привокзальна в напрямку вул. Лесі Українки, зі швидкістю приблизно 50 км/год., порушуючи вимоги п.п. 1.5, 1.7, 2.3 (б), 12.2, 12.3, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі Правила дорожнього руху), проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, відповідно не зреагував на її зміну, при цьому не врахував дорожньої обстановки у вигляді погіршення умов видимості елементів дороги внаслідок темної пори доби, не обрав безпечної швидкості руху щоб мати змогу зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги, не зменшив швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку його руху та при якій можливо виявити перешкоду та зупинитися. Внаслідок таких дій, проїжджаючи поблизу приміщення кафе « Берізка », розташованого за адресою вул. Ходякова, 56 в м.Полонне Шепетівського району , допустив наїзд передньою правою частиною керованого ним мотоцикла на задню ліву частину велосипеда марки «Україна» під керуванням ОСОБА_11 , який рухався попереду у попутному напрямку відносно руху мотоцикла.

Тим самим, своїми діями неповнолітній ОСОБА_9 порушив вимоги пунктів 1.5, 1.7, 2.1(а), 2.3(б), 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, які вимагають:

1. Загальні положення:

п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

п.1.7. Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності.

2. Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

п.2.1 Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

a) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

12.Швидкість руху.

12.2 У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної політравми: закритої черепно-мозкової травми із забоєм речовини головного мозку, крововиливів під м`яку мозкову оболонку, набряку головного мозку, перелому кісток носа, закритої тупої травми живота із розривом та гематомою селезінки, гемоперитонеума, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю, а також розриву акроміально-ключичного з`єднання зліва та підвивиху голівки лівої плечової кістки, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я та саден і синців волосистої частини голови та обличчя, саден на верхніх та нижніх кінцівках, саден на тулубі (без вказання кількості, розмірів, локалізації), які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Вищевказані порушення Правил дорожнього руху, допущенні водієм мотоцикла марки «Loncin» моделі «LX250GY-3» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_9 перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді заподіяних потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не оспорюючи юридичної кваліфікації дій ОСОБА_9 та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, просить вирок суду змінити:

- виключити з вироку як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_9 висновок експерта №СЕ-19/123-23/3072-ІТ від 23.03.2023, так як він є недопустимим доказом;

- виключити з вироку як доказ вини ОСОБА_9 , тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота із розривом та гематомою селезінки, гемоперитонеум, так як стороною обвинувачення не доведено, що тілесні ушкодження отримані внаслідок ДТП;

- скасувати рішення суду про залишення під арештом мотоцикла марки «Loncin» моделі «LX250GY-3» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та повернути мотоцикл законному власнику - ОСОБА_12 ;

- в частині стягнення моральної шкоди змінити, стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_11 80000 гривень моральної шкоди.

Вказує, що методики, на які посилається експерт, зняті з реєстрації Міністерства Юстиції України 28 січня 2023 року, а тому він не мав юридичних підстав на них посилатися та використовувати вказані методики.

Зазначає, що судом відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про проведення додаткової автотехнічної експертизи з урахуванням позиції сторони захисту, чим порушено принцип змагальності сторін.

Посилається і на те, що в ході виконання вимог ст.290 КПК України, стороні захисту не відкривалися медичні картки стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_11 , про що зроблено запис у протоколі, які надавалися на проведення експертизи.

На думку апелянта, медичні дані, які зазначені у висновку експерта, вказують на те, що при поступлені ОСОБА_11 до лікарні, у нього органи черевної порожнини були в нормі, ніяких травматичних ушкоджень не мали, однак згідно підсумків судово - медичної експертизи №373, у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження: закрита тупа травма живота із розривом та гематомою селезінки, гемоперитонеум.

Звертає увагу і на те, що експерт у своєму висновку послався на гістологічне дослідження, однак у даному дослідженні не встановлено період часу, коли отримано травму.

Вважає, що суд мав би скасувати арешт мотоцикла марки «Loncin» моделі «LX250GY-3» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 і повернути його, оскільки його власником є третя особа - ОСОБА_12 .

Також на думку апелянта, суд мав би стягнути шкоду з ОСОБА_9 , оскільки на час розгляду апеляційної скарги останній досягне повноліття.

Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі просить вирок в частині стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_11 шкоди з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 5786,36 грн. та моральної шкоди в розмірі 1416 грн. скасувати, постановити ухвалу, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження жодного належного доказу, який би підтверджував тимчасову втрату працездатності потерпілим не надано, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість такої позовної вимоги.

Посилається і на те, що випадки, коли МТСБУ відшкодовує моральну шкоду наведені у ст.26 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак жоден не відповідає обставинам кримінального провадження, оскільки ОСОБА_9 не належить до визначеної категорії осіб; не виконав обов`язку щодо страхування своєї цивільно - правової відповідальності як особа, яка правомірно володіє транспортним засобом та керує ним; на момент ДТП цивільно - правова відповідальність водія ОСОБА_9 застрахована не була, діючої «Зеленої картки» на момент ДТП не встановлено, а тому обов`язку виплати моральної шкоди відповідно до приписів закону за таких обставин у МТСБУ не виникає.

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , його законного представника ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а представника цивільного відповідача МТСБУ підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення за обставин вказаних у вироку, підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд надав правильну юридичну оцінку.

В судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 вину свою у вчиненому визнав та вказав, що усвідомлює участь у вчиненому і кається. Приносить щирі вибачення потерпілому, просить його пробачити. Про вчинене щиро шкодує. Цивільний позов визнав частково. Вважає завищеною суму морального відшкодування.

Як показав в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_11 , 03.11.2022 він виїхав з дому до сина з невісткою велосипедом. Його дружина їхала позаду нього іншим велосипедом. На тій вулиці вуличного освітлення немає. Їхав від правого краю дороги приблизно метр. На задньому крилі його велосипеда є світловідбивачі. Він освітлював дорогу фонариком від телефону. Коли виїжджав на дорогу, автотранспорту там не було. Коли був неподалік кафе «Берізка» почув ззаду удар колеса. Далі не пам`ятає оскільки втратив свідомість. Без свідомості був місяць. Догляд за ним здійснювала дружина. На даний час має погане самопочуття, болить спина, плече, нога, фізично працювати не може, хоча до ДТП робив усе сам.

В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_13 показала, що 03.11.2022 вони з чоловіком ввечері їхали до дітей велосипедами. Чоловік їхав попереду, а вона метрів 10 позаду нього. Освітлення там немає, тому чоловік світив фонариком від телефону та їхав метрів два від обочини, вона їхала до обочини ближче. Виїхали з вулиці Гагаріна на вулицю Ходякова. Автотранспорту не було. Почула гуркіт і глухий звук. Побачила, що водій мотоцикла вдарився в забор, а її чоловік лежав на дорозі. 5 днів лікувався в лікарні в Полонному, а потім в Хмельницькому. Після виписки дома ще тривалий час був лежачий. До ДТП ОСОБА_11 офіційно працював, робив дома все по господарству сам. Після ДТП працювати не може, погано почувається, постійно приймає ліки.

В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_15 показала, що вечері вона поверталася з роботи додому. Було дуже темно. Вуличного освітлення не було. Вона йшла вздовж узбіччя та підсвічувала дорогу собі телефоном. Коли підійшла ближче магазину «До столу», почула крики. Побачила, що на неї «летить» мотоцикл і виляє. В`їхав між забором та берізкою, впав на узбіччя. Вона викликала швидку. Велосипедиста не бачила. Водій мотоцикла лежав без свідомості.

Крім того вина обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується:

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.11.2022 з план-схемою до нього та фототаблицями зафіксовано загальний вигляд місця дорожньо-транспортної пригоди по вул. Ходякова в напрямку до вул. Л.Українки та в напрямку до вул.Привокзальна в м.Полонному; загальний вигляд сліду тертя гуми та утворення подряпини на асфальтобетонному покритті, велосипеда марки «Україна» на проїжджій частині дороги, світловідбиваючого елементу на задньому крилі велосипеда та загальний вигляд пошкоджень заднього колеса, протертості протектора на ньому, зламаної рами; уламку мотоцикла та шапки на проїжджій частині, загальний вигляд мотоцикла, загальний вигляд пошкоджень керма та передньої частини мотоцикла, його ідентифікаційного номеру, загальний вигляд потертостей протектора переднього колеса мотоцикла; вигляд опори лінії електропередач перед місцем ДТП.

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 17.03.2023 зі схемою до нього та фототаблицями встановлено, що об`єктивна видимість велосипедиста настала на відстані 40,92 м, що встановлено проведенням заміру.

Відповідно до даних протоколу проведення слідчого експерименту від 17.03.2023 зі схемою до нього та фототаблицями зафіксовано як ОСОБА_11 показує з якої сторони він їхав перед ДТП, в напрямку якої сторони їхав, де на нього вчинено наїзд водієм мотоцикла. Проведеними замірами встановлено, що відстань від осі переднього колеса до правого краю дороги становить 1,7 м, від осі заднього колеса до краю дороги - 1,7 м.

Згідно з даними протоколу проведення слідчого експерименту від 17.03.2023 зі схемою до нього та фототаблицями зафіксовано як свідок ОСОБА_13 показує в напрямку якої сторони вона їхала разом з чоловіком ОСОБА_11 до ДТП, де вона знаходилася в момент наїзду на ОСОБА_11 , місце, де відбувся наїзд. При проведенні замірів встановлено, що відстань від переднього колеса велосипеда ОСОБА_11 до правого краю дороги становить 1,9 м. та відстань від заднього колеса до правого краю дороги - 1,9 м.

- даними протоколу огляду речових доказів від 15.15.2022 з фототаблицями зафіксовано вигляд передньої, задньої, бокових частин та переднього колеса мотоцикла, передньої та лівої бокової сторін шолома, загальний вигляд велосипеда з пошкодженнями з різних боків.

- даними висновку експерта №373 від 25.01.2023 на підставі наданих медичних документів у ОСОБА_11 виявлені такі тілесні ушкодження: поєднана політравма: закрита черепно-мозкова травма із забоєм речовини головного мозку, крововиливами під м`яку мозкову оболонку, набряком головного мозку, переломом кісток носа, саднами та синцями волосистої частини голови та обличчя (без вказання кількості, розмірів, локалізації); закрита тупа травма живота із розривом та гематомою селезінки, гемоперитонеумом; садна на тулубі (без вказання кількості, розмірів, локалізації); розрив акроміально-ключичного з`єднання зліва та підвивих голівки лівої плечової кістки, садна верхніх та нижніх кінцівок. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів (предмета) або при падінні та ударі об такі, могли виникнути в строк та при обставинах вказаних в постанові, а саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із забоєм речовини головного мозку, крововиливами під м`яку мозкову оболонку, набряком головного мозку, переломом кісток носа, закритої тупої травми живота із розривом та гематомою селезінки, гемоперитонеумом належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю (згідно п. 2.2.1.а/-б/, п. 2.1.2.в/-г/-л/ «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», що затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 р. № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»). Тілесні ушкодження у вигляді розриву акроміально-ключичного з`єднання зліва та підвивиху голівки лівої плечової кістки належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які не були небезпечними для життя в момент заподіяння та в клінічному перебігу, але спричинили тривалий розлад здоров`я - понад 21 день (згідно п. 2.2.1.а/-в/, п. 2.2.2. «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», що затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 р. № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»). Тілесні ушкодження у вигляді саден та синців волосистої частини голови та обличчя, саден на кінцівках та тулубі (без вказання кількості, розмірів, локалізації) належать до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Як пояснила в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_16 , для дослідження було надано медичну документацію потерпілого. ОСОБА_11 особисто не було, була лише медична документація, історії хвороби. Тілесні ушкодження підтверджуються об`єктивними даними, які викладено у висновку.

- відповідно до даних висновку експерта №СЕ-19/123-22/9838-ІТ від 22.11.2022 на момент огляду робочі гальмові системи переднього й заднього коліс мотоцикла Loncin LX250GY-3 д.н.з. НОМЕР_1 , перебували в працездатному стані та виконували свої конструктивні функції, рульове керування мотоцикла Loncin LX250GY-3, д.н.з. НОМЕР_1 , перебувало в технічно-несправному працездатному стані через пошкодження рульової труби у вигляді розриву металу в своїй лівій частині. Виявлена несправність рульового керування мотоцикла Loncin LX250GY-3 д.н.з. НОМЕР_1 виникла в процесі ДТП.

- згідно з даними висновку експерта №СЕ-19/123-23/594-ІТ від 27.02.2023 в момент первинного контакту мотоцикл Loncin LX250GY-3, д.н.з. НОМЕР_1 , контактував своєю передньою правою частиною із задньою лівою частиною велосипеда. Зіткнення мотоцикла Loncin LX250GY-3, д.нз. НОМЕР_1 , та велосипеда відбулося на проїзній частині, в межах правої смуги руху в напрямку до вул. Л. Українки, перед початком утворення сліду тертя гуми та утворення подряпини на асфальтобетонному покритті, який зафіксований у протоколі огляду ДТП від 03.11.2022 та на план-схемі до протоколу огляду ДТП від 03.11.2022 під № 3.

- даними висновку експерта №СЕ-19/123-23/3072-ІТ від 23.03.2023, згідно яких в даній дорожній обстановці, за обставин, зазначених у постанові про призначення судової експертизи, водій мотоцикла «Loncin» моделі «LX250GY-3» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до нормативних вимог п.п. 12.2,12.3 Правил дорожнього руху України. В даному випадку, за обставин, викладених в постанові про призначення судової експертизи, повинні (належні) дії велосипедиста ОСОБА_11 , в аспекті забезпечення безпеки дорожнього руху, регламентувались нормативними вимогами п. 6.2 Розділу 6 "Вимоги до велосипедистів" Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору, в умовах даної дорожньої обстановки та при заданих вихідних даних водій мотоцикла «Loncin» моделі «LX250GY-3» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 , мав у своєму розпорядженні технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_11 шляхом своєчасного вжиття заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, тобто шляхом належного виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України.В даній дорожній обстановці, за обставин, викладених у постанові про призначення судової експертизи, в діях водія мотоцикла «Loncin» моделі «LX250GY-3» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 вбачаються невідповідності нормативним вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, при цьому, вказані невідповідності, з технічної точки зору, перебували в причинному зв`язку з ДТП, що настала.

- даними висновку повторної автотехнічної експертизи №СЕ-19/123-23/13328-ІТ від 31.01.2024, відповідно до яких в даній дорожній обстановці, водій мотоцикла Loncin LX250GY-3 номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинен був діяти згідно вимог п.12.2; 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці велосипедист ОСОБА_11 повинен був діяти згідно вимог п. 6.2 Правил дорожнього руху України. При заданих обставинах пригоди та вихідних даних, водій мотоцикла Loncin LX250GY-3 (номерний знак НОМЕР_1 ), ОСОБА_9 , мав технічну можливість запобігти наїзду на велосипедиста ОСОБА_11 , шляхом своєчасного застосування гальмування, виконуючи вимоги п. 12.3 правил дорожнього руху України. При заданих обставинах пригоди та вихідних даних, дії водія мотоцикла Loncin LX250GY-3 (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_9 , які не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору перебували в причинному зв`язку із виникненням даної ДТП.

Всім зібраним доказам у їх сукупності суд дав належну оцінку, вірно кваліфікувавши дії ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням особи обвинуваченого, ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також положення ч.2 ст.50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують обвинуваченому покарання судом визнано щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім та часткове відшкодування шкоди потерпілому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Крім того, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив злочин вперше та в неповнолітньому віці, перебував за кермом транспортного засобу не маючи посвідчення водія, пом`якшуючі обставини, часткове відшкодування шкоди, його позитивні характеристики, дані висновку служби пробації, позицію потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинуваченого, нехтування правилами дорожнього руху потерпілим.

Доводи захисника про визнання доказів наданих стороною обвинувачення неналежними та недопустимими є необґрунтованими враховуючи наступне.

Згідно зі ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

У цій нормі закріплено як загальну підставу визнання доказів недопустимими - їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, так і підставу, яку в доктрині кримінального процесу іменують правилом про «плоди отруєного дерева», - здобуття інших доказів завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

При цьому для визнання недопустимим кожний доказ має бути оцінений судом як автономно, так і в сукупності з іншими доказами, а в рішенні суду - наведено належне обґрунтування та мотиви, які би вказували на підставу визнання цього доказу недопустимим. Стосовно ж визнання доказу недопустимим за правилом «плодів отруєного дерева», то у рішенні суду має бути чітко доведено похідний характер інформації, яка стала фактичною підставою для проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, від дій, якими були істотно порушені права та свободи людини.

Критерії визнання доказів недопустимими обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (ч. 4 ст. 87, ч. 2 ст. 89 КПК України) - у випадках, коли такі докази отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (ч. 1 ст. 89 КПК України) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів.

Вирішуючи на підставі ч.1 ст.87 КПК України питання щодо допустимості доказу, який отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав чи свобод людини, суд має обґрунтувати, яке саме фундаментальне право чи свобода особи були порушені, в чому саме полягає істотність такого порушення в тій мірі, що обумовлює недопустимість доказу, та за відповідності ситуації переліку критеріїв, наведених в ч. 2 ст. 87 КПК України, послатись на конкретний пункт цієї норми.

При вирішенні питання щодо допустимості похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини та використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим на підставі частин 1-3 ст. 87 КПК України. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК України, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі ч. 1 ст. 87 КПК України.

У разі встановлення іншого порушення прав і свобод людини, крім істотних, суд в кожному конкретному випадку має перевірити, у тому числі, чи вплинуло таке порушення на загальну справедливість судового розгляду за критеріями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ та національного законодавства.

Крім того, при вирішенні питання щодо допустимості фактичних даних, отриманих з порушенням процесуального закону, суд в кожному конкретному випадку має встановити: чи спричинило це порушення появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії; чи можливо усунути такі сумніви за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування. У цьому випадку докази, отримані з порушеннями КПК України, можуть бути використані судом як допустимі лише у разі, якщо: ці порушення не є істотними, тобто не могли вплинути та не впливають на достовірність отриманих фактичних даних; порушення є суттєвими (такими, що породжують сумніви у достовірності доказів), втім такі сумніви можуть бути усунуті іншими зібраними допустимими доказами. У разі встановлення порушення, що породжує сумніви в достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути на основі інших доказів чи за допомогою проведення додаткових процесуальних дій, суд має визнати такий доказ недопустимим. Суд здійснює встановлення достовірності доказу шляхом дослідження та аналізу його змісту, перевірки та співставлення з іншими доказами на предмет об`єктивного взаємозв`язку та взаємоузгодження.

Не можуть бути задоволеними і вимоги апеляційної скарги захисника про вилучення з обвинувачення отримання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень у вигляді закритої тупої травми живота із розривом та гематомою селезінки, гемоперитонеум, оскільки наявність таких тілесних ушкоджень підтверджена даними висновку експерта №373 від 25.01.2023 та такі тілесні ушкодження у потерпілого було виявлено після дорожньо-транспортної пригоди.

Посилання сторони захисту про визнання висновку експерта №СЕ-19/123-23/3072-ІТ від 23.03.2023 недопустимим доказом, так як даний документ не має під собою наукового підґрунтування та не відповідає встановленим методикам проведення досліджень, містить істотні недоліки та неузгодженості, які ставлять під сумнів його об`єктивність, достовірність та допустимість як доказу, є необґрунтованими враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.69 КПК України експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Так, експерт ОСОБА_17 провів інженерно-транспортну експертизу обставин і механізму ДТП та надав відповідний експертний висновок.

В судовому засіданні 30.11.2023 експерт ОСОБА_17 пояснив, що зазначення методик, які втратили чинність є механічною помилкою.

Внаслідок чого судом було призначено повторну судову автотехнічну експертизу. Дані автотехнічної експертизи №СЕ-19/123-23/13328-ІТ від 31.01.2024 зазначено вище, повністю узгоджуються з висновком експерта ОСОБА_17 та такому висновку не протирічать, а тому такий висновок експерта є належним, достатнім та допустимим, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому КПК та Конституцією України.

Твердження захисника про те, що в ході виконання вимог ст.290 КПК України стороні захисту не відкривалися медичні картки стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_11 не можуть бути задоволеними враховуючи наступне.

Відповідно до висновку, викладеному в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 754/14281/17, відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

Вимоги апеляційної скарги про скасування арешту мотоцикла марки «Loncin» моделі «LX250GY-3», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Пунктом 4 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_11 є потерпілим та цивільним позивачем по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України, метою арешту майна є збереження речових доказів, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч.ч.8, 11 ст.170 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Тобто, в даному випадку метою накладення арешту на майно є забезпечення виконання вироку в частині задоволення цивільного позову.

Слід залишити позва увагою і твердження захисника про стягнення шкоди на користь потерпілого ОСОБА_11 з обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки на момент розгляду апеляційної скарги досягне повноліття, з урахування наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що обвинувачений є неповнолітнім, не працює, навчається на 2 курсі «Полонського агропромислового центру професійної освіти», немає власного заробітку чи постійного джерела доходів, а також майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, а тому завдану ним шкоду вірно стягнуто з матері - ОСОБА_8 .

Доводи представника МТСБУ про те, що в матеріалах кримінального провадження жодного належного доказу, який би підтверджував тимчасову втрату працездатності потерпілим не надано, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість такої позовної вимоги не заслуговують на увагу враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.

Відповідно до відповіді генерального директора ОСОБА_18 ОСОБА_11 знаходився на стаціонарному лікуванні КНП «Полонська центральна районна лікарня ім. Н.С.Говорун» з 03.11.2022 по 08.11.2022. Із виписки медичної карти хворого слідує, що з 08.11.2022 по 29.11.2022 ОСОБА_11 знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «Хмельницька обласна лікарня».

Тобто, предметом даного спору є відшкодування втраченого заробітку за період з 03.11.2022 по 29.11.2022 (19 днів).

В апеляційній скарзі представник МТСБУ ОСОБА_10 вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, згідно яких МТСБУ відшкодовує моральну шкоду потерпілому, у випадках передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 ст. 41 Закону № 1961-IV.

При цьому обвинувачений не відноситься до вказаних випадків.

Колегія суддів такі доводи апеляційної скарги вважає слушними.

Так судом першої інстанції правильно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 03.11.2022 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження

Діями обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілому ОСОБА_11 була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, події якої позначилися на його психологічному та фізичному здоров`ї, відбулись вимушені зміни у його житті, які не підлягають поверненню у попередній стан.

Цивільна правова відповідальність особи, що на законних підставах експлуатувала мотоцикл марки «Loncin» моделі «LX250GY-3», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 на момент ДТП застрахована не була.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV).

Відповідно до ст.26-1 Закону № 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Згідно підпунктів «г» і «ґ» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом (п.13.1 ст. 13 Закону № 1961-IV).

За підпунктом «в» пункту 41.2 ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена картка», що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка.

Враховуючи, що цивільна правова відповідальність ОСОБА_9 , який на законних підставах експлуатував мотоцикл марки «Loncin» моделі «LX250GY-3», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 застрахована не була і він не підпадає під дію підпунктів «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпункту «в» пункту 41.2 статті 41 Закону № 1961-IV, суд першої інстанції не мав підстав для стягнення з МТСБУ на користь потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_11 моральної шкоди у сумі 763 грн. 85 коп. відповідно до ст.26-1 Закону № 1961-IV.

За таких обставин, вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2024 року щодо ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову про стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_11 моральної шкоди підлягає скасуванню, і у задоволенні цивільного позову про стягнення на користь ОСОБА_11 з Моторного (транспортного) страхового бюро України моральної шкоди у сумі 763 грн. 85 коп. слід відмовити, в іншій - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2024 року щодо ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_11 моральної шкоди скасувати.

Відмовити ОСОБА_11 у задоволенні цивільного позову про стягнення на його користь з Моторного (транспортного) страхового бюро України моральної шкоди у сумі 763 (сімсот шістдесят три) грн. 85 коп.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3