Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/2771/23
Провадження №: 1-кп/332/157/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 08.08.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився станція Челбаська Канівського району, Краснодарського краю РФ, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, утриманців не має, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , проходив військову службу за мобілізацією на посаді водія третього стрілецького відділення, другого стрілецького взводу, 3 -ї стрілецької роти, військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

встановив:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №7 від 06.03.2022 старшого солдата запасу ОСОБА_4 було призначено на посаду водія 3-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 3-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась у (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Запорізької області.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_6 від 14.03.2022 № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указу Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 продовжено дію воєнного стану із 05 годин 30 хвилин 25.04.2022 на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_6 від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України ОСОБА_6 від 12.08.2022 № 573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старший солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України, законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно з вищевказаними положеннями, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Проте, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив Військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.

Так, ОСОБА_4 , проходячи військову Службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді водія 3-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 3-ої стрілецької роти, у військовому званні «старший солдат», 01.07.2022, діючи в умовах воєнного стану усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , нез`явлення вчасно з лікувального закладу без поважних причин до місця дислокації вказаного військового підрозділу, який дислокувався у (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) Запорізької області, після виписки з лікувального закладу - військової частини НОМЕР_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , після чого свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця несення служби не приймав, про своє місцезнаходження командуванню і в органи військового управління не повідомляв та, до 07.09.2022, перебував поза межами військової частини.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою провину у пред`явленому обвинувачені визнав, пояснивши про обставини вчиненого згідно з обвинувальним актом, а саме, що був направлений на лікування, звідки до військової частини не повернувся за сімейними обставинами. У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати.

За таких обставин, згідно з положеннями ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд приходить до висновку і вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) повністю доведеною.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.5 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який не судимий, під наглядом лікарянарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, характеризується задовільно; згідно довідки військово-лікарської комісії від 19.05.2023 року визнаний обмежено придатним до військової служби та встановлена можливість проходження служби тільки в підрозділах забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах; досяг пенсійного віку 60 років. Крім того, відповідно до положень Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», є особою похилого віку.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, прийняття участі у відсічі збройної агресії Російської Федерації на території України.

Обставин, що обтяжують обвинуваченому покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує вищенаведені обставини, позицію прокурора та сторони захисту, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, його фактичні обставини, дані про особу обвинуваченого, який щиро каявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, враховуючи незначний час відсутності ОСОБА_4 у військовій частині, який в подальшому добровільно, з власної ініціативи прибув до військової частини та повідомив про свій намір далі проходити військову службу та, виходячи із сукупності зазначених обставин, приходить до висновку, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_4 свідчить про його бажання стати на шлях виправлення, а тому з метою попередження скоєння ним нових злочинів, вважає, що під час судового розгляду кримінального провадження були встановлені підстави для призначення покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції, передбаченої ч. 5ст. 407 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018).

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується, що нормами ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ювченко та інші проти України» від 09.04.2020 та «Скачкова та Рижа проти України» від 16.07.2020 Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справах «Белане Надь проти Угорщини» від 13.12.2016 та «Садоха проти України» від 11.07.2019 Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно з якою Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень ч.1 ст. 75 КК України, суд враховує, що у зв`язку із набранням 27.01.2023 чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13.12.2022 № 2839-IX, посилено кримінальну відповідальність за вчинення військових кримінальних правопорушень та обмежено застосування положень ст. 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Поряд з цим, відповідно до ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України (в редакції, що діяла на момент вчинення обвинуваченим злочину) якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З наведеного вбачається, що положення ч.1 ст.75 КК України (в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України № 2839 від 13.12.2022) поліпшує становище обвинуваченого ОСОБА_4 .

Враховуючи вищезазначені положення Закону, а також зважаючи на відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, тому суд визнає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України, яке мало місце 07.09.2022, з випробуванням із застосуванням положень ч.1ст.75 КК України у редакції Закону, яка діяла на момент вчинення ОСОБА_4 злочину.

На переконання суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, яке належить відбувати реально, враховуючи характер вчиненого кримінального правопорушення та фактичні обставини кримінального провадження, не відповідатиме принципу співмірності та індивідуалізації, розумності та справедливості покарання,оскільки матиме на меті тільки кару.

Призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст.75,76 КК України не є занадто м`яким і явно несправедливим, оскільки відповідає особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та фактичним обставинам справи. Звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України у даному випадку не суперечить також і вимогам п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7.

Підстав для застосування положень ст.ст.69,69-1 КК України до обвинуваченого суд не вбачає, враховуючи, що всю сукупність встановлених обставин судом було аргументовано наведено для призначення ОСОБА_4 мінімального розміру покарання.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через приму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Саме таке покарання буде справедливим, співмірним, необхідним та достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим,такі іншими особами, досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню не обирався.

Процесуальні витрати і речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368-374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1