Справа № 522/2088/25
Провадження № 1-кп/522/1546/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реестру досудових розслідувань за № 0002905 від 22.11.2019 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вірменії , громадянина Вірменії, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 05.02.2025 з Приморської окружної прокуратури м. Одеси надійшов обвинувальний акт із додатками та угодою про визнання винуватості від 31.01.2025 у кримінальному провадженні № 0002905 від 22.11.2019 щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до обвинувального акту та угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за таких обставин.

19.07.2019 близько 03 години 00 хвилин ОСОБА_7 разом із невстановленою слідством особою, пересувалися на автомобілі «TOYOTA CAMRY-30» у кузові чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , повз ресторану «МАМАН», що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Фонтанська дорога, 93/1.

Знаходячись за вказаною адресою, ОСОБА_8 та невстановлєна особа побачили ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які у той час пересувалися пішки повз зазначеного закладу.

Побачивши ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у ОСОБА_11 та невстановленої особи виник спільний злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном з корисливих мотивів.

У подальшому, ОСОБА_7 та невстановлена особа спільно, за попередньою змовою, реалізуючи свій єдиний злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, розуміючи протиправність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, діючи відповідно розподілених ролей, переслідуючи ціль незаконного збагачення, порівнялись на дорозі із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

У цей час, згідно своєї ролі ОСОБА_7 , перебуваючи за кермом зазначеного автомобіля, почав відволікати увагу ОСОБА_10 , а, у свою чергу та згідно своєї ролі, невстановлена особа вийшла із зазначеного автомобіля, підійшла до ОСОБА_9 та відкрито, шляхом ривку, витягнула з кишені останнього мобільний телефон «IPhone X Space Gray 64 GB» IMEI. НОМЕР_2 із сім карткою оператора мобільного зв`язку «Лайфселл» НОМЕР_3 .

Після чого, ОСОБА_7 та невстановлена особа разом із викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинили потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 28 000,00 гривень.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

На стадії досудового розслідування, прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси та підозрюваний ОСОБА_7 , за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 , уклали угоду про визнання винуватості у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002905 від 22.11.2019.

За змістом угоди формулювання та обсяг обвинувачення, а також правова кваліфікація дій ОСОБА_11 із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, є тотожними формулюванню та кваліфікації, наведеним в обвинувальному акті.

Згідно вказаної угоди, обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, щире каяття, беззастережного визнання обвинуваченим своєї винуватості у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується, добровільне відшкодування завданого збитку, покарання, яке повинен понести ОСОБА_7 у виді штрафу в розмірі шести тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 102000,00 (сто дві тисячі) гривень. В угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

За умовами угоди про визнання винуватості, підозрюваний ОСОБА_7 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість в інкримінованому йому діянні та зобов`язався:

-визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті;

-співпрацювати з правоохоронними органами у викритті кримінальних правопорушень вчинених або які готуються іншими особами, у разі наявності відповідної інформації.

Відповідно до вимог ст. 472 КПК України сторони також узгодили покарання, яке підлягає призначенню обвинуваченому ОСОБА_12 у разі затвердження угоди.

Зокрема сторони дійшли згоди про визнання пом`якшуючими покарання обставини, передбачені ст. 66 КК України, а саме:

а) зявлення із зізнанням, щире каяття підозрюваного ОСОБА_7 та беззастережного визнання обвинуваченим своєї винуватості у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується;

б) активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення,

в) добровільне відшкодування завданого збитку.

Відповідно до вимог ст. 472 КПК України, сторони також узгодили покарання, яке підлягає призначенню обвинуваченому ОСОБА_12 у разі затвердження угоди та на яке обвинувачений надав згоду, яке запропоновано призначити суду за результатами затвердження угоди, із застосуванням вимог ст. 69 КК України, а саме на призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді штрафу в розмірі шести тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 102000,00 (сто дві тисячі) гривень.

Окрім зазначеного, в угоді передбачені наслідки її укладення і затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання відповідно до ст. 476 КПК України.

Відповідні пункти угоди містять підписи, зокрема обвинуваченого ОСОБА_11 , сама угода містить підписи сторін та захисника.

Також до угоди про визнання винуватості долучена заява потерпілого ОСОБА_9 , якою він надає згоду на укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, укладеною між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Прокурор подану угоду про визнання винуватості підтримав, просив суд затвердити її, вказавши про відповідність угоди вимогам чинного законодавства, добровільність її укладення, належність кримінального правопорушення до числа тих, щодо яких законом передбачена можливість укладення угоди про визнання винуватості, а також, що існують достатні фактичні дані для визнання обвинуваченим своєї винуватості у інкримінованому йому кримінального правопорушення, яке підтверджується сукупністю зібраних під час досудового розслідування доказів.

Обвинувачений ОСОБА_4 добровільність наміру щодо укладення угоди підтвердив та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості. Повідомив, що в повному обсязі розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, зазначеним в угоді та обвинувальному акті, беззастережно визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та щиро розкаюється, засуджує свою поведінку, готовий понести узгоджене покарання. Додатково та на запитання суду пояснив, що вину визнає в повному обсязі, укладання угоди було добровільним і не є наслідком будь якого насилля, тиску, будь яких обіцянок, цілком розуміє вид та розмір узгодженого покарання, має можливість сплатити штраф, також розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 погодився з формулюванням обвинувачення, викладеним в обвинувальному акті. Вважає, що умови угоди про визнання винуватості в повному обсязі відповідають вимогам законодавства, її укладення є добровільним, а тому вона підлягає затвердженню.

Представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_6 підтвердила факт відшкодування завданої шкоди потерпілому, та добровільність надання згоди на укладання угоди. Підтримала затвердження угоди.

Проаналізувавши зміст обвинувального акту від 04.02.2025 та додатків до нього, угоду про визнання винуватості від 31.01.2025, дослідивши надані сторонами матеріали, заслухавши учасників провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Положеннями п.1 ч. 1 та абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України закріплено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке є тяжким кримінальним правопорушенням. При укладанні надана прокурору письмова згода потерпілого на укладання угоди.

З огляду на наявність в матеріалах справи згоди потерпілого на укладання угоди про визнання винуватості, а також з урахуванням того, що завдана кримінальним правопорушенням шкода була в повному обсязі відшкодована, суд вважає, що вимоги ст. 469 КПК України дотримані.

Судом установлено, що укладена між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 угода містить формулювання обвинувачення, правову кваліфікацію обвинувачення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та інші визначені ст. 472 КПК України обов`язкові складові.

Так, фактичні обставини, описані в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення, вказане в угоді, підтвердження ОСОБА_4 цих обставин та визнання ним своєї вини у присутності захисника дають можливість суду дійти висновку про існування обґрунтованих підстав для визнання винуватості обвинуваченого.

Також судом установлено, що умови угоди відповідають вимогам КПК України і КК України, інтересам суспільства, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Так, при перевірці умов угоди на відповідність вимогам КК України та інтересам суспільства суд враховує те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся, активно співпрацював з органами досудового розлідування та добровільно відшкодував завдану шкоду.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України невідповідність умов угоди про визнання винуватості інтересам суспільства є підставою для відмови у її затвердженні.

Наявність суспільного інтересу в угоді, збалансованого між державними і особистими інтересами, полягає в досягненні, перш за все, завдань кримінального судочинства, які полягають в захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також у забезпечені швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Загалом своєчасне розкриття кримінальних правопорушень, призначення справедливого покарання винній особі, відшкодування матеріальних збитків в узгодженому розмірі є свідченням наявності суспільного інтересу.

В цьому кримінальному провадженні суд встановив наявність інтересу для суспільства в затвердженні угоди про визнання винуватості, який полягає у розкритті кримінального правопорушення, в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень.

Затвердження угоди у цьому провадженні забезпечить справедливе та в розумні строки вирішення кримінальної справи, досягнення цілей та завдань кримінального провадження при мінімальних затратах державних ресурсів, а також зменшить навантаження на органи прокуратури та судові органи.

Отже, укладена угода відповідає та узгоджується з інтересами суспільства.

Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд встановив, що умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України, при укладенні угоди про визнання винуватості, забезпечено участь захисника. При цьому, умови угоди не є невиправдано обтяжливими для жодної із сторін кримінального провадження.

Суд зобов`язаний переконатися, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою. Якщо суд матиме обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, він відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 474 КПК України зобов`язаний відмовити в затвердженні угоди.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник, адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердили добровільність укладення угоди та спільну узгодженість усіх викладених у ній умов. Зазначили про відсутність будь-яких скарг на дії сторони обвинувачення.

На підставі цього суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також, в підготовчому судовому засіданні встановлено, що визначене в угоді покарання і обов`язки в частині співпраці з органом досудового розслідування є для обвинуваченого зрозумілими та посильними для виконання.

За загальним правилом, домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. На думку суду, вказаних вимог закону сторони угоди дотримались.

Так, зі змісту угоди вбачається, що при узгодженні сторонами покарання ОСОБА_4 були враховані і дотримані положення ст. 65, 66, 67 та 69 КК України, а саме: враховані характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; взято до уваги особу винного; встановлено наявність обставин, що пом`якшують покарання.

Сторони дійшли згоди про визнання пом`якшуючими покарання обставини, передбачені ст. 66 КК України: щире каяття підозрюваного ОСОБА_4 з`явлення із зізнанням та беззастережного визнання обвинуваченим своєї винуватості у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, та відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст. 472 КПК України, сторони узгодили покарання, яке підлягає призначенню обвинуваченому ОСОБА_4 у разі затвердження угоди та на яке обвинувачений надав згоду, яке запропоновано призначити суду за результатами затвердження угоди, із застосуванням вимог ст. 69 КК України, а саме на призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді штрафу в розмірі шести тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 102000,00 (сто дві тисячі) гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженої ним та прокурором міри та виду покарання. Характер взятих обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання.

З урахуванням цього суд вважає, що узгоджене сторонами покарання ОСОБА_4 , а саме: штраф в розмірі 6 (шести) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян відповідають загальним засадам призначення покарання, яке може бути затверджено судом.

З урахуванням встановлених обставин угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідає як вимогам кримінального процесуального законодавства, так і вимогам закону України про кримінальну відповідальність. Суд вважає, що узгоджене сторонами покарання є таким, що відповідає критеріям необхідності та достатності для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, судом встановлено не було, тому суд дійшов висновку про необхідність затвердження вказаної угоди про визнання винуватості шляхом ухвалення вироку та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні до ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування не обирався. Суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження на досудовому розслідуванні в рамках даного кримінального провадження не застосовувались.

Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 12, 65-67 КК України, ст.314, ч. 2 ст. 373, ст. ст. 374, 468-470, 472- 476 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 31.01.2025 у кримінальному провадженні № 0002905 від 22.11.2019, укладену між прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_13 та підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді штрафу в розмірі 6000 (шести тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 102000,00 (сто дві тисячі) гривень.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, та обмежень, визначених у ч. 2 ст. 473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення. Умисне невиконання угод є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суддя ОСОБА_1