ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/970/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/422/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.286-1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2024 р.

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Тернопільського апеляційного суду, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні № 000115 від 10 березня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, до затримання працював водієм у ФГ Лега-Фарм, не одруженого, має на утриманні малолітнього сина, раніше не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2861 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк на 7 (сім) років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 рахувати з 11 березня 2022 року.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Як визнав суд, 10.03.2024 року близько 17 години водій ОСОБА_7 , в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (1, 55 проміле), керував транспортним засобом ЗАЗ ТБ699Р, р н. НОМЕР_1 , та рухався із пасажиром ОСОБА_10 . По вулиці Центральна, с. Млинська Теребовлянської територіальної громади Тернопільського району Тернопільської області в напрямку від с. Кобилововлоки до с. Долина Тернопільського району Тернопільської області.

Під час руху ОСОБА_7 , в порушення вимог ст.14 Закону України Про дорожній рух (далі - Закону) та пунктів 1.5 ч.1 та 2.3 (б, д), 1.10 ( в частині визначення понять: безпечна швидкість, дорожні умови, дорожня обстановка і виконання їх вимог), Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями (далі - ПДР), не був достатньо уважним, не стежив належно за дорожньою обстановкою, відволікся від керування автомобілем, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб, своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Так, під час руху вказаною ділянкою дороги, навпроти будинку № 111 по вул. Центральна, с. Млиниська водій водій ОСОБА_7 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб у разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, порушив вимоги п. 11.3 ПДР, згідно з яким, на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу, а виїхав на зустрічну для свого напрямку смугу руху, де допустив зіткнення із зустрічним мотоциклом «МИНСК», р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 .

Унаслідок виїзду автомобіля «ЗАЗ ТБ699Р» р.н. НОМЕР_1 на зустрічну смугу, ОСОБА_7 створив аварійну ситуацію для водія мотоцикла «МИНСК», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_11 , позбавивши його своїми діями можливості запобігти настанню дорожньо-транспортної пригоди.

У результаті зіткнення транспортних засобів, водій мотоцикла «МИНСК», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_11 , отримав несумісні із життям тілесні ушкодження у вигляді розтрощення кісток черепа з повним відривом обох півкуль головного мозку від його стовбура, з частковим руйнуванням та крововиливами у речовину головного мозку та під його оболонки від яких, загинув на місці пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_7 , вимог п. 11.3 Правил дорожнього руху, перебуває у прямому причинно - наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_11 .

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_12 вважає вирок суду незаконним та належним чином необґрунтованим, а також таким, що суперечить фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону та однобічним через неповноту досудового слідства.

Стверджує, що обвинувачення, за яким засуджено ОСОБА_7 , базується на неналежних доказах, які судом покладено в основу вироку.

Зазначає, що судом не надано всебічної і повної оцінки всіх обставин справи і безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання захисту про проведення додаткової комплексної судової інженерно-транспортної експертизи за експертними спеціальностями необхідними для відповіді на поставлені запитання.

Ставить під сумнів висновок експертизи № КСЕ-19/120-24/4530-ІТ від 23.03.2024 року, оскільки експертами не було враховано те, що мотоцикліст під час ДТП був нахиленим вліво, так як здійснював маневр руху на заокругленій автодорозі.

В обґрунтування своїх доводів звертає увагу на показання свідка ОСОБА_13 , який стверджував, що мотоцикліст нахилився в ліву сторону і зіткнувся з автомобілем. При цьому в суді вказаний свідок дав інші покази, ніж ті, що на досудовому слідстві.

Також вказує на показання свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що на його думку зіткнення відбулося посередині дороги, однак як йому пояснили поліцейські, - зіткнення відбулося на частині руху мотоцикла, на що він і вказав під час досудового слідства.

Апелянт вважає це тиском на свідка зі сторони правоохоронних органів, однак місцевим судом не надано у вироку оцінки щодо даних показів.

Зазначає, що ширина дороги, де мало місце ДТП, є меншою передбаченого ПДР мінімуму (4, 7 м. замість 5, 5 м.); на дорозі відсутня дорожня розмітка; будь-які обмежувальні чи попереджувальні знаки відсутні. З огляду на це, апелянт ставить під сумнів чи вказана дорога через свою ширину проїзної частини дозволяла виконати безпечний роз`їзд транспортних засобів.

Вважає, що висновок комплексної судової інженерно-трасологічної експертизи № КСЕ-19/120-24/4530-ІТ від 23.03.2024 року базується на неточних відомостях, наданих експерту в матеріалах кримінального провадження, а тому такий висновок є необ`єктивним, суперечливим і неповним.

На переконання апелянта, враховуючи, що неповнота у висновку експерта пов`язана з неточністю вихідних даних, що було встановлено під час судового розгляду, а також те, що він суперечить даним наведеним стороною захисту у судовому засіданні, суду не слід було брати його до уваги при ухваленні рішення.

Звертає увагу, що місцевий суд послався у вироку на показання свідка ОСОБА_14 , однак вона була присутня в залі судового засідання під час оголошення прокурором обвинувального акту, визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, порядку їх дослідження та допиту потерпілої ОСОБА_15 , що суперечить вимогам ст.346 КПК України.

Просить скасувати вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2024 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує, що суд незаконно визнав факт вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що така інформація була вказана уже при внесенні відомостей до ЄРДР, хоча висновку експерта про стан алкогольного сп`яніння ще не було. На переконання апелянта, таким чином було порушено процедуру збирання доказів згідно ст.93 КПК України, що відповідно до ст.89 ч.2 КПК України було підставою визнати такий доказ недопустимим.

Також вважає, що обране йому судом покарання за ч.3 ст.286-1 КК України є явно несправедливим, яке застосовано до раніше несудимої особи.

Вказує, що учасник ДТП ОСОБА_13 , який керував мотоциклом, не мав права керувати без засобів безпеки (шолома), що був відсутній у нього і тому здійснюючи поворот, не бачив автомобіль, де саме через нахил зачепив головою стійку і порушив правила дорожнього руху, оскльки при виїзді з мосту автомобіль, яким він керував, мав перевагу.

Вважає, що неправильно проводився розрахунок при визначенні технічних параметрів дороги, де відбулася дорожньо-транспортна пригода.

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 стверджує, що вирок постановлений з порушенням вимог ст.370 КПК України та не відповідає об`єктивно з`ясованим обставинам, є необґрунтованим і немотивованим. Звертає увагу, що його захисником подавалось клопотання про проведення додаткової комплексної судової інженерно-транспортної експертизи за експертними спеціальностями необхідними для відповіді на поставлені запитання, проте воно не було задоволено судом.

Просить скасувати вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2024 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_12 , які підтримали поданні ними апеляційні скарги і, з наведених у них мотивів, просять оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції; прокурора, який вирок суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, а обране судом покарання таким, що повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і тому просить залишити його без зміни та відмовити у задоволенні апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг; колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Цих вимог закону, ухвалюючи вирок у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції дотримався.

Як встановлено перевіркою матеріалів провадження, досудове слідство та судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Таких порушень цього закону, які були б істотними та потягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення суд зробив на підставі ретельно досліджених в судовому засіданні і детально викладених у вироку доказів.

Обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, суд першої інстанції у вироку належним чином проаналізував показання допитаних в судовому засіданні свідків, потерпілої та обвинуваченого, а також протоколи слідчих дій та висновки судово-медичних і автотехнічних експертиз, які, у своїй сукупності, доводять винність обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 , який частково визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, під час допиту в суді першої інстанції повідомив, що 10.03.2024 року він у свого товариша ремонтував автомобіль і протягом дня випив пиво та ром колу. Після завершення ремонту він вирішив протестувати як працює двигун і з цією метою поїхав автомобілем в сторону с. Долина. На містку навпроти нього їхав мотоцикліст, з яким йому не вдалося уникнути зіткнення.

Під час проведення слідчого експерименту 08.04.2024 р. обвинувачений (на час проведення слідчої дії підозрюваний) ОСОБА_7 підтвердив свої показання щодо зіткнення керованого ним автомобіля з мотоциклом під керуванням ОСОБА_11 10.03.2024 р. близько 16 год. 50 хв. на ділянці дороги по вул. Центральна у с. Млиниська, зі сторони с. Кобилововлоки у бік с. Долина. Проте, ОСОБА_7 , навів свою версію виникнення ДТП, зазначивши відомості щодо місця зіткнення автомобіля ЗАЗ ТF699Р, р.н. НОМЕР_1 та мотоцикла Минск, р.н. НОМЕР_2 , а також їх розташування за траєкторіями руху до моменту зіткнення, які вказували, що зіткнення відбулося на його смузі руху. (а. п.146-152)

Разом з тим, допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_16 показав, що в березні 2024 року, коли він з друзями катався на велосипеді і зупинився на автобусній зупинці біля с. Млиниська, бачив як автомобіль голубого кольору виїхав на зустрічну смугу руху, збив мотоцикліста і від`їхав на значну відстань. При цьому, свідок уточнив, що автомобіль їхав швидко і виїхав на полосу, якою рухався мотоцикліст.

Допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_17 , який як і свідок ОСОБА_16 був безпосереднім очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, повідомив, що в напрямку с. Кобилововлоки їхав мотоцикліст, а навпроти їхала машина. Мотоцикліст на повороті трохи нахилився для здійснення маневру і його збила машина. Також свідок зазначив, що автомобіль рухався швидко і на повороті не приторможував, а на дорозі могли розминутися два автомобілі.

Твердження сторони захисту про те, що суд безпідставно прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_13 , оскільки в суді першої інстанції він дав інші покази, ніж ті, що на досудовому слідстві, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо і не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Показання свідка ОСОБА_13 були предметом безпосереднього дослідження суду першої інстанції і в подальшому оцінені в сукупності з іншими доказами, дослідженими місцевим судом у даному кримінальному провадженні.

Свідок ОСОБА_18 , який під час ДТП знаходився на місці пасажира в автомобілі, яким керував ОСОБА_7 , під час допиту в суді першої інстанції підтвердив, що зіткнення транспортних засобів відбулося на зустрічній смузі руху щодо автомобіля під керуванням ОСОБА_7 . Також свідок зазначив, що перед цим, коли ремонтували двигун в автомобілі, ОСОБА_7 пив пиво та ром колу.

Показання свідка ОСОБА_10 , надані ним в суді щодо обставин виникнення дорожньо-транспортної пригоди, стверджуються повідомленими ним відомостями під час проведення слідчого експерименту 08.04.2024 р., протокол якого був предметом дослідження місцевого суду. (а. п.116-122)

Твердження апелянта щодо здійснення тиску на свідка ОСОБА_10 зі сторони правоохоронних органів, у зв`язку з чим він змінив свої покази щодо місця зіткнення транспортних засобів під час дорожньо-транспортної пригоди, на думку апеляційного суду є безпідставними домислами, які не підтверджені жодними аргументованими доводами, що давали б підставу для їх перевірки.

Зокрема, свідок ОСОБА_10 , як під час досудового розслідування так і в суді першої інстанції не повідомляв про застосування будь-якого тиску на нього щодо зміни наданих ним свідчень. Крім того, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про оскарження обвинуваченим чи його захисником таких дій співробітників органу досудового розслідування чи поданих ними з цього привожу скарг до прокуратури чи суду.

Не наведено захисником таких відомостей і в суді апеляційної інстанції.

Натомість показання вказаних вище свідків щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди за участю траспортних засобів під керуванням ОСОБА_7 та ОСОБА_11 об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Зокрема, проколом огляду місцевості з план-схемою та фототаблицями від 10.03.2024 р., відповідно до якого оглянуто ділянку дороги - місце вчинення ДТП; описано ділянку місцевості, на якій мало місце ДТП; описана слідова інформація; зафіксовано місце знаходження загального осипу частин транспортних засобів та уламків скла; осип лакофарбового покриття; місце знаходження мотошолома та інша інформація, а також зазначено про вилучення транспортних засобів. Також вказаним протоколом зафіксовано, що на оглянутій проїжджій частині дороги (ПЧД) рух транспортних засобів дозволено в двох напрямах та ПЧД має по одній смузі руху в кожному з них. (а. п.86-101)

Висновком інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/120-24/3372-ІТ від 02.04.2024 р. стверджується, що зіткнення автомобіля ЗАЗ ТF699Р, р.н. НОМЕР_1 та мотоцикла Мінск, р.н. НОМЕР_2 , відбулося у поперечному напряму відносно елементів проїзної частини дороги, яка проходить по вул. Центральна у с. Млиниська, Теребовлянської ТГ, Тернопільського району, Тернопільської області, на смузі руху в напрямку до с. Кобиловолоки, тобто на смузі руху мотоцикла МИНСК. (а. п.192-210)

Апеляційний суд звертає увагу, що для проведення вказаної вище експертизи експерту було надано, окрім постанови про призначення експертизи, копію протоколу огляду місцевості від 10.03.2024 р. з план-схемою і фототаблицею та обидва транспортних засоби (а. п.192)

Тобто, на час проведення експертизи у розпорядженні експерта не було відомостей, наданих свідком ОСОБА_10 під час проведення з ним слідчого експерименту, що, в свою чергу, підтверджує правдивість свідчень останнього, як і в подальшому показань свідків ОСОБА_16 , та ОСОБА_13 ..

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_19 , який проводив судову інженерно-траспортну експертизу, повідомив, що вирішуючи питання про місце зіткнення траспортних засобів він користувався матеріалами кримінального провадження, в який була відображена слідова інформація з місця події; місце осипу частин транспортних засобів, скла; оглядалися транспортні засоби. Він категорично ствердив, що всі сліди зіткнення знаходились на смузі руху мотоцикла. Також експерт засвідчив, що з технічної точки зору покази водія ОСОБА_7 про місце зіткнення є неспроможними, оскільки спростовуються слідовою інформацією, що відображена у вказаних вище процесуальних документах.

Висновком експерта № КСЕ-19/120-24/4530-ІТ від 23.03.2024 року визнано неспроможними фактичні дані, засновані на показаннях підозрюваного ОСОБА_7 , що містяться в протоколі слідчого експерименту від 08.04.2024 року у частині розташування вказаного ним місця зіткнення транспортних засобів відносно меж проїзної частини дороги. Натомість, фактичні дані, засновані на показаннях свідка ОСОБА_10 , що містяться в протоколі слідчого експерименту від 04.08.2024 року, у частині розташування вказаного ним місця зіткнення транспортних засобів відносно меж проїзної частини дороги експерт визнав спроможними з технічної точки зору. Також вказаним експертним висновком встановлено, що у дорожньо-транспортній пригоді, що досліджувалася, водій мотоцикла МИНСК з моменту виникнення небезпеки для руху не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем ЗАЗ ТF699Р застосуванням своєчасного гальмування, а водій автомобіля ЗАЗ ТF699Р мав технічну можливість запобігти зіткненню з мотоциклом МИНСК, виконавши вимоги п.11.3 Правил дорожнього руху. Узагальнюючи результати проведеної експертизи, експертом констатовано, що у діях водія автомобіля ЗАЗ ТF699Р, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п.11.3 Правил дорожнього руху, яка з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. (а.п.290 - 308)

Наведений вище висновок експерт ОСОБА_20 підтвердив під час його допиту в суді першої інстанції. Окрім того, експерт зазначив, що за відсутності розмітки смуги на дорозі, смуги визначаються самими водіями з врахуванням ширини дороги і габаритів автомобіля. Тому, якщо б водій автомобіля ЗАЗ ТF699Р зайняв крайнє положення на своїй частині руху з врахуванням габаритів автомобіля, то це б дозволяло йому зробити роз`їзд без виїзду на зустрічну смугу руху.

Апеляційний суд звертає також увагу на положення пункту 11.1 Правил дорожнього руху, який сформульований наступним чином: кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними

За наведених вище обставин, доводи сторони захисту про те, що ширина дороги, де мало місце ДТП, є меншою передбаченого ПДР мінімуму і на дорозі відсутня розмітка, що не дозволяло виконати безпечний роз`їзд транспортних засобів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки це жодним чином не перешкоджало водієві ОСОБА_7 здійснювати керування транспортним засобом і уникнути дорожньо-транспортної пригоди, за умови дотриманням вимог Правил дорожнього руху, що ним виконано не було.

Непереконливими вважає колегія суддів доводи сторони захисту про неповноту висновку експерта № КСЕ-19/120-24/4530-ІТ у зв`язку з неточністю вихідних даних, наданих експерту в матеріалах кримінального провадження.

Як встановлено судом експерту було надано для провезення експертизи матеріали кримінального провадження, серед яких протокол огляду місцевості від 10.03.2024 р. з план-схемою, протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 від 08.04.2024 з план-схемою, протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 від 08.04.2024 р. з план схемою та інші.

Вказані протоколи, в яких відображено відомості, які були предметом дослідження експерта, складалися за участі понятих, кожен з яких засвідчив своїм підписом правильність проведених замірів та повідомленої учасниками слідчої дії інформації щодо обставин викинення дорожньо-транспортної пригоди.

Під час проведення експертизи експерт, з урахуванням інших матеріалів кримінального провадження та проведених ним досліджень, надав оцінку відомостям повідомленим як підозрюваним ОСОБА_7 , так і свідком ОСОБА_10 у відповідності до методики експертного дослідження моменту виникнення небезпеки для руху при проведенні судово-автотехнічних експертиз та іншої науково-технічної і довідкової літератури як інформаційних джерел при проведенні експертизи.

Свої висновки експерт обґрунтував під час його допиту в суді першої інстанції, надавши відповіді на всі запитання учасників судового провадження.

З огляду на викладене, підстав ставити під сумнів висновок комплексної судової інженерно-транспортної експертизи № КСЕ-19/120-24/4530-ІТ, з мотивів наведених в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.

Твердження апелянтів про незаконність вироку суду, у зв`язку з відмовою судом першої інстанції у задоволенні клопотанні захисника про проведення додаткової експертизи, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки аналіз матеріалів кримінального провадження, а також змісту вироку суду першої інстанції, в якому вказаний вище експертний висновок оцінений в сукупності з іншими доказами, які об`єктивно його підтверджують, не дають підстав для сумніву у правильності висновків місцевого суду щодо обставин, які були предметом дослідження експертів, а відтак, і підстав для проведення додаткової експертизи.

Висновком судово-медичної експертизи № 185 від 11.03.2024 р. підтверджено, що на момент ДТП 10.03.2024 р. концентрація етилового спирту в крові ОСОБА_7 ,, із врахуванням часу забору взірця крові, могла становити приблизно 1, 8 % (промілє), що за функціональною ознакою концентрації алкоголю в крові може відповідати показникам алкогольного сп`яніння середнього степеня. (т.1 а. п.139-141)

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд незаконно визнав факт вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, оскільки було порушено процедуру збирання доказів, що апелянт пов`язує з тим, що відомості в ЄРДР за ст.286-1 КК України були внесені до отримання висновку експерта, який підтверджував стан його сп`яніння, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, за правилами пунктів 4, 5 ч. 5 ст.214 України до ЄРДР вносяться відомості щодо попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених, зокрема заявником чи виявлених з іншого джерела.

З наявного у матеріалах справи рапорту працівника поліції вбачається, що за результатом відпрацювання події дорожньо-транспортної пригоди встановлено, що близько 17.00 год. 10.03.2024 року водій автомобіля ЗАЗ, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , рухаючись по вул. Центральна с. Млинська в напрямку від с. Кобиловолоки до с. Слобідка допустив зустрічне зіткнення із мотоциклом МІНСК, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 .. Внаслідок ДТП водій мотоцикла загинув на місці пригоди. Водій автомобіля ЗАЗ від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився. (т.1 а. п.85)

Того ж дня були внесені відомості в ЄРДР № 000115 за правовою кваліфікацією ст.286 ч.2 КК України. (т.1 а. п.124)

В подальшому, після отримання результатів судово-медичної експертизи взірців крові водія ОСОБА_7 , постановою старшого слідчого відділу РЗСТ СУ ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_21 від 11.03.2024 року змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 000115 від 10.03.2024 року за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_11 з ч.2 ст.286 КК України на ч.3 ст.286-1 КК України. Також вказані відомості щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_7 відображені у витягу з ЄРДР. (т. 1 а. п.132, 133)

Відтак, внесення відомостей до ЄРДР у даному кримінальному провадженні за правовою кваліфікацією ч.3 ст.286-1 КК України не суперечить вимогам кримінального процесуального закону та не свідчить про порушення процедури збирання доказів, як про це вказує обвинувачений в апеляційній скарзі.

Не відповідають дійсності доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що інший учасник ДТП керував транспортним засобом мотоциклом без мотошолома, що він також пов`язує як з настанням, так і з наслідками ДТП. При цьому, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 помилково зазначає, що інший учасник ДТП, який керував мотоциклом - ОСОБА_13 , хоча водій мотоцикла - ОСОБА_11 .

Відповідно до протоколу огляду місцевості від 10.03.2024 року на місці пригоди виявлено мотошолом в межах правого кювету за напрямком огляду, що спростовує наведені вище твердження апелянта про керування потерпілим транспортним засобом мотоциклом без засобів захисту (мотошолому). (т.1 а.п.87)

Разом з тим, навіть за умови підтвердження таких обставин, це жодним чином не впливало на причини виникнення дорожньо-транспортний пригоди і порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху, які перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із вказаною подією.

Колегія суддів погоджується з доводами сторони захисту стосовно того, що суд безпідставно послався у вироку на показання свідка ОСОБА_14 , яка була присутня в залі судового засідання під час допиту потерпілої та всупереч вимог ст.346 КПК України не була видалена із залу суду перед початком судового розгляду, проте звертає увагу, що в судовому засіданні вона повідомила лише про те, що є колишньою дружиною обвинуваченого і під час шлюбу у них народився син. Тобто її показання жодним чином не стосуються події вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, про яку їй повідомила сестра обвинуваченого і не впливають на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_14 .

Тому, недотримання в даному випадку місцевими судом приписів ст.346 КПК України щодо заборони присутності свідків в залі судового засідання жодним чином не вплинуло на об`єктивність прийнятого судом рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що досліджені судом першої інстанції докази, у своїй сукупності, свідчать про те, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 порушені правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних досудовим слідством та досліджених судом першої інстанції доказів щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, в колегії суддів немає. Обґрунтованих доводів з цього приводу не наведено як в апеляційній скарзі сторони захисту, так і безпосередньо під час перегляду вироку в апеляційному порядку.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом призначено у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином; обставин, за яких було вчинено злочин та його наслідків; особи винного.

На переконання колегії суддів, твердження обвинуваченого про надмірну суворість призначеного йому покарання, з огляду на те, що він раніше не судимий та позитивно характеризується , не дають підстав для пом`якшення обраного йому покарання, оскільки визначальними елементами для вирішення питання про вид та розмір покарання в даному випадку є:

- тяжкість вчиненого злочину;

- обставини справи та наслідки вчиненого, а саме те, що від його дій загинула молода людина;

- дані про особу винного, який вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що є не тільки кваліфікуючою ознакою вчиненого кримінального правопорушення, а й вказує на безвідповідальне ставлення обвинуваченого не тільки до власного здоров`я та життя, а й до здоров`я та життя сторонніх осіб, що істотно підвищує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення;

Тому, той факт, що обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем свого проживання, частково визнав свою вину, про що останній зазначає в апеляційній скарзі, не є достатніми мотивами для пом`якшення йому покарання.

Колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 (сім) років повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі винного, узгоджується із санкцією статті обвинувачення і є достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Це рішення належним чином умотивоване і відповідає вимогам кримінального закону, а тому підстав для зміни вироку через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного і призначення більш м`якого покарання обвинуваченому, про що ставить питання обвинувачений, колегія суддів не вбачає.

Також колегія суддів не знаходить підстав для направлення справи на новий судовий розгляд, як про це ставлять питання в апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , оскільки жодної з обставин, визначених статтею 415 КПК України, якою регламентовано порядок призначення нового розгляду в суді першої інстанції, апелянтами не наведено і апеляційним судом не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції є обґрунтованим і законним. Будь-яких передбачених ст.ст.408, 409 КПК України підстав до його зміни чи скасування не виявлено при перевірці справи в апеляційному порядку, а тому в задоволенні апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення

Головуючий

Судді