Справа № 930/1737/24
Провадження № 1-кп/930/244/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2024 року м. Немирів

Немирівський районний суду

Вінницької області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Немирів об`єднані кримінальні провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000070 від 15.06.2024 та № 0000246 від 27.09.2024, що надійшли до суду з обвинувальними актами по обвинуваченню:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вінниця, Вінницького району Вінницької області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше судимим Немирівським районним судом 30.11.2022 року за ст.125 ч.2 КК України до штрафу в розмірі 850 грн., 11.03.2024 року Немирівським районним судом за ст.125 ч.1 КК України до 100 годин громадських робіт,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 2 ст. 389 КК України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим, а саме вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 11.03.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин громадських робіт.

На підставі розпорядження суду про виконання вище вказаного вироку 08.05.2024 засудженого ОСОБА_4 відповідно до ст. ст. 36,37, 40 КВК України поставлено на облік за місцем проживання у Вінницькому районному секторі № 6 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області, роз`яснено порядок та умови відбування покарання у вигляді громадських робіт, про відповідальність засудженого та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування вказаного покарання за ч.2 ст. 389 КК України, про що ОСОБА_4 08.05.2024 надано підписку згідно п. 7 ч.2 розділу ІV Порядку здійснення нагляду та проведення соціально виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.01.2019 № 272/5.

Засудженому ОСОБА_4 08.05.2024 під розписку надано направлення на відбування громадських робіт до Немирівської міської ради Вінницької області, згідно якого засуджений повинен приступити до виконання громадських робіт з 13.05.2024 року.

Відповідно до ст. 39 КВК України розпорядженням міського голови Немирівської міської ради № 142-р від 09.05.2024 «Про проведення громадських робіт на території Немирівської міської ради» ОСОБА_4 залучено до виконання робіт з 13.05.2024, а також для здійснення контролю за відбуванням покарання призначено відповідальну особу та встановлено графік виконання громадських робіт.

Згідно даного графіку ОСОБА_4 повинен відпрацювати по чотири години громадських робіт в день, а саме в період з 13.05.2024 по 21.06.2024 виконуючи роботи з благоустрою.

Однак, ОСОБА_4 з 27.05.2024 по 11.06.2024 до виконання громадських робіт не приступив, на визначений об`єкт чи до Немирівської міської ради не з`являвся, про причини неявки не повідомляв.

У зв`язку із цим 11.06.2024 начальником Вінницького районного сектору № 6 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_4 для встановлення причини порушення порядку та умов відбування покарання, однак, поважних причин неявки за місцем виконання громадських робіт, у тому числі документально підтверджених, не встановлено.

За цих обставин начальником Вінницького районного сектору № 6 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області відповідно до ч.1 ст. 40 КВК України, 11.06.2024 ОСОБА_4 винесено під розписку застереження у вигляді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності, у разі подальшого ухилення від відбування покарання.

Разом з тим, ОСОБА_4 незважаючи на винесені застереження, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання виконував громадські роботи лише з 13.06.2024 по 19.06.2024, та станом на 30.06.2024 відбув лише 60 годин.

Таким чином, ОСОБА_4 допустив ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, що відповідно до ч.3 ст. 40 КПК України є невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин.

Крім того, ОСОБА_4 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», діючи умисно, усвідомлюючи небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, систематично, протягом тривалого часу, а саме з жовтня 2022 року по вересень 2024 року, вчиняв домашнє насильство у виді фізичного насильства щодо своєї співмешканки ОСОБА_5 , за місцем їх спільного проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що виражалось у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Так, 28.10.2022 близько 12:00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи у кімнаті житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 розпочав суперечку із ОСОБА_5 , з якою він перебуває у сімейних відносинах. В ході даної суперечки ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, перебуваючи у безпосередній близькості біля ОСОБА_5 , штовхнув останню на диван. Після цього, ОСОБА_4 у той час коли ОСОБА_5 лежала на дивані, з метою спричинення тілесних ушкоджень останній, дістав з правої кишені своєї куртки ножа, яким наніс один удар в область лівого стегна ОСОБА_5 , чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани по задній поверхні третини лівого стегна, що згідно висновку судово-медичного експерта від 07.11.2022 виникло від дії колюче-ріжучого предмета та відноситься до легкого тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я (відповідно до п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»). Згідно вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 30.11.2022, який набрав законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Крім того, 06.01.2024 близько 15:00 год. ОСОБА_4 перебуваючи у кімнаті житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , розпочав суперечку із ОСОБА_5 , з якою він перебуває у сімейних відносинах, під час якої у ОСОБА_4 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 наніс три удари долонею правої руки в область обличчя останньої, чим спричинив ОСОБА_5 тілесне ушкодження у вигляді синця в області нижньої губи зліва, розриву кайми нижньої губи, крововиливів та розривів слизової оболонки в області верхньої та нижньої губи зліва, сколу ріжучої частини 1-го та 2-го зуба верхньої щелепи зліва, які згідно висновку судово-медичного експерта від 09.01.2024 року виникли від дії тупого, твердого предмета та відносяться до легких тілесних ушкоджень, відповідно до п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Згідно вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 11.03.20224 який набрав законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Крім того, 26.09.2024 у період часу з 15:30 до 17:00 год. ОСОБА_4 перебуваючи на вулиці біля житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , розпочав чергову словесну суперечку із своєю співмешканкою ОСОБА_5 в ході якої ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій, умисно спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у виді синців в області правого передпліччя, лівої гомілки, правого стегна, по задній поверхні шиї.

Дані тілесні ушкодження, виникли від дії тупого, твердого предмета та відносяться до легких тілесних ушкоджень, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» п. 2.3.5.

Дії ОСОБА_4 органом досудового слідства кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних страждань та за ч.2 ст. 389 КК України, ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в обсязі пред`явленого йому обвинувачення за ч. 2 ст. 389 КК України та ст. 126-1 КК України визнав повністю та надав суду покази, що зловживав спиртні напої, а тому не ходив на громадські роботи, які йому були призначенні, однак в подальшому, після направлення обвинувального акту до суду, відпрацював повністю всі 100 годин. Свою дружину ревнував, а тому вчиняв домашнє насильство у виді фізичного насильства та умисно спричиняв тілесні ушкодження ОСОБА_5 . Розуміє, що допустив невиконання вироку суду і порушив закон. Щиро розкаявся та показав, що він більше не буде вчиняти сімейне насильство відносно своєї дружини та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що вона претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має. Просить суд суворо його не карати, так як вони помирилися і проживають разом.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини третьої статті 349КПК України суд вважав за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечували всі учасники судового провадження, які пояснили, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Пунктом 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» визначено, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) «Девеер проти Бельгії» (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_4 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Відтак, за погодженням з усіма учасниками судового провадження, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, розгляд кримінального провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних страждань та за ч.2 ст. 389 КК України, ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає правильною.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

За п.1постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, визначеного санкцією ст. 126-1, ч.2 ст. 389 КК України.

Аналіз даних при вивчені особи обвинуваченого ОСОБА_4 , вказує, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. За місцем проживання характеризується посередньо.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вчинення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Як вбачається із матеріалів кримінально провадження потерпілим цивільний позов до обвинуваченого не пред`явлено, що свідчить про відсутність у потерпілого претензій до обвинуваченого морального чи матеріального характеру.

Призначаючи вид і міру покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує те, що він вчинив нетяжкий злочин та кримінальний проступок, згідно вимог статті 12 КК України.

З урахуванням викладено, тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, правову позицію прокурора, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_4 , за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України належить призначити покарання у виді 2 років пробаційного нагляду, та за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України належить призначити покарання у виді 1 року пробаційного нагляду.

Разом з тим, враховує фактичну тяжкість вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, зокрема характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу їх вчинення, з урахуванням форми, виду , ступеня вини, мотивів і мети кримінальних правопорушень, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінальних правопорушень, та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінальних правопорушень, індивідуальних особливостей обвинуваченого. Суд враховує, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а також, із урахуванням правової позиції прокурора, який просив призначити покарання в межах санкції статті кримінального закону, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини істотно знижують фактичну ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 залишається можливим без ізоляції від суспільства.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК України

Крім того, відповідно до ст. 91-1 КК України, зважаючи на позицію потерпілого, кількість випадків домашнього насильства, суд вважає за доцільне застосувати обмежувальні заходи засудженому ОСОБА_4 , а саме відповідно п. 5 ч.1 ст. 91-1 КК України направити засудженого для проходження програми для кривдників.

Запобіжні заходи не обиралися. Підстави для обрання запобіжного заходу відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 50-52, 59-1, 65-67, 91-1, 126-1,ч. 2 ст. 389 КК України, ст.ст. 8-11, 22, 24, 26, 27, 70, 318, 322, 349, 367-371, ч.2, 3 ст. 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорунень, передбачених ч. 2 ст.389 КК України та ст. 126-1 КК України, і призначити йому покарання:

- за ст. 126-1 КК України у вигляді 2 (двох) років пробаційного нагляду;

- за ч. 2 ст. 389 КК України у вигляді 1 (одного) року пробаційного нагляду.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

На підставі ч. 1 ст.49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_4 обчислювати з дня його постановки за цим вироком на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 91-1 КК України, застосувати до засудженого ОСОБА_4 , обмежувальний захід та направити до органу місцевого самоврядування для проходження програми для кривдників, строком 2 (два) місяці.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з обмеженнями, передбаченими ч. 2 ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Немирівський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію повного тексту вироку негайно після проголошення його резолютивної частини в порядку ч. 15 ст. 615 КПК України вручити обвинуваченому, прокурору та іншим учасникам судового провадження.

Вирок проголошено 26.11.2024 негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.

Суддя ОСОБА_1