ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/6292/20 Номер провадження 11-кп/814/1062/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 18 грудня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 червня 2020 року за №0001342, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 15 лютого 2025 року, обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Повторно доручено начальнику ДУ "Харківський слідчий ізолятор" організувати проведення медичного обстеження ОСОБА_7 із метою встановлення стану здоров`я та надання відповідної кваліфікованої медичної допомоги (забезпечення етапування, охорони під час лікування в закладах охорони здоров`я) та зобов`язано начальника Медичної частини Харківської міської медичної частини №27 філії ЦОЗ ДКВС України в Харківській та Луганській областях забезпечити дотримання прав ОСОБА_7 на отримання медичної допомоги та вжити всіх належних заходів, направлених на обстеження, діагностування стану здоров`я, надання відповідної кваліфікованої медичної допомоги, направлення до закладів охорони здоров`я, що мають ліцензію Мінінстерства охорони здоров`я України та надають медичні послуги.

Приймаючи таке рішення щодо продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, місцевий суд урахував: наявність раніше встановлених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, обставини, характер і тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 18 грудня 2024 року та застосувати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби. Свої вимоги мотивує тим, що місцевим судом постановлено ухвалу з порушенням вимог законодавства, продовжено йому запобіжний захід у позапроцесуальний спосіб і не враховано те, що він тривалий час перебуває під вартою.

Прокурор був належним чином повідомлений про місце, дату, час судового засідання апеляційної інстанції та заявив клопотання про здійснення апеляційного розгляду за його відсутності.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно зі ст.3 Конституції України життя людини є найвищою соціальною цінністю та особливим об`єктом кримінально-правової охорони.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині (умисного вбивства).

Необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу учасниками провадження не оспорюється.

Разом з цим, колегія суддів, оцінюючи в сукупності обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, погоджується з висновком першої судової інстанції про неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти раніше встановленим ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків.

При цьому, місцевим судом було враховано обставини, характер і тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином і за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, особу обвинуваченого.

Установлені ж під час розгляду клопотання та апеляційної скарги обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, що могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_7 не судимий, однак вказані відомості з огляду на викладені вище обставини в сукупності не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти встановленим вище ризикам у разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не змінились і не зменшились, обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому умисного особливо тяжкого злочину, що полягав у заподіянні в цинічний і жорстокий спосіб смерті людині, життя та здоров`я якої є найвищою соціальною цінність та особливим об`єктом кримінально-правової охорони, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, запобігти вказаним вище ризикам і це виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, як просить сторона захисту.

Пунктами 1, 2 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину: вчиненого із застосуванням насильства; який спричинив загибель людини.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, який спричинив загибель людини.

З огляду на викладене вище та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, то невизначення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали розміру застави обвинуваченому, як наслідок, є правильним.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень вимог КПК України, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законне й обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Суд апеляційної інстанції враховує тривалий термін тримання під вартою ОСОБА_7 , проте розгляд кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти таким, що не зменшились ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного й національного законодавства.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 18 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4