Справа № 471/891/24
Провадження №1-кс/471/425/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2024 р.

Слідчий суддя Братського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в с-ще Братське клопотання про арешт майна, внесене в рамках кримінального провадження № 0000146 від 09.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000146 від 09.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, мотивуючи своє клопотання наступним.

В нічний час на 09.07.2024 невідома особа, таємно, в умовах воєнного стану, з житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу здійснила крадіжку сейфу в якому знаходились грошові кошти в особливо великих розмірах, а саме: 28 тис. євро, 18 тис. доларів, 475 тис. грн., 1 млн. 800 тис. грн. та ювелірні вироби.

09.07.2024 року за даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000146 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України та розпочате досудове розслідування.

08.11.2024 Братським районним судом Миколаївської області надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля марки «MITSUBISHI OUTLANDER», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а користувачем ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27.11.2024 з 11:39 год. до 12:30 год. в ході виконання ухвали слідчого судді на проведення обшуку вилучено автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та відповідним чином опечатано, прикріплено наліпки NPU-1394477, NPU-1394475, NPU-1394474, NPU-1394473, NPU-1394472, NPU-1394471, NPU-1394470 та котрий направлено на зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів ВП №5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області.

Вилучене майно постановою слідчого визнано речовим доказом.

Наразі виникла необхідність в накладенні арешту на вилучене майно з метою збереження речових доказів, відшкодування шкоди потерпілій стороні та здійснення ряду слідчих дій.

Прокурор під час судового засідання підтримав клопотання, додатково пояснив, що потерпілою ОСОБА_7 було проведено впізнання особи за фотознімками та вона зазначила, що ОСОБА_6 був у неї не підприємстві та міг оглянути її кабінет з якого було викрадено майно, зазначив, що незастосування арешту на майно, яким користується ОСОБА_6 може мати негативні наслідки для досудового розслідування.

Захисник під час судового засідання заперечував щодо задоволення клопотання з огляду на те, що вилучений автомобіль не підпадає під ознаки ст.. 98 КПК України та прокурором не доведено належними та допустимими доказами необхідність у накладенні арешту, наразі підозра у кримінальному провадження ОСОБА_6 не пред`явлена, цивільний позов відсутній, а придбання транспортного засобу ОСОБА_5 через місяць після вчинення злочину, не доводить той факт, що транспортний засіб придбано за кошти, отримані злочинним шляхом. Також зазначив, що впізнання потерпілою ОСОБА_6 за фотознімками проведено не об`єктивно, стороною захисту в подальшому будуть надані докази на спростування цього факту.

Повно та всебічно дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, суд дійшов наступного.

Так, слідчим суддею встановлено, що в провадженні ВП № 1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000146 09.07.2024 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням цього кримінального провадження встановлено, що в нічний час на 09.07.2024 року невідома особа, таємно, в умовах воєнного стану, з житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу здійснила крадіжку сейфу, в якому знаходилися грошові кошти в особливо великих розмірах, а саме: 28 тис. євро, 18 тис. доларів США, 475 тис. грн.., 1 міл.800 тим. Грн.. та ювелірні вироби.

27.11.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області від 08.11.2024 року було проведено обшук транспортного засобу автомобіля марки «MITSUBISHI OUTLANDER», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході виконання ухвали суду про проведення обшуку було виявлено та вилучено даний транспортний засіб.

Постановою слідчого від 27.11.2024 року вилучений автомобіль визнано речовим доказом.

Порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зокрема арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (частина третя статті 132 КПК України).

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Звертаючись клопотанням про накладення арешту прокурор зазначає на відповідність вилученого майна ознакам, визначених статтею 98 КПК України, необхідність в подальшому відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та для забезпечення завдань кримінального провадження. Однак відповідних доказів на підтвердження цих обставин суду не надав.

Той лише факт, що автомобіль придбано ОСОБА_5 17.08.2024 року, тобто через місяць після вчинення злочину не доводить, що автомобіль придбано за кошти, отримані злочинним шляхом.

На переконання слідчого судді, прокурором не обґрунтовано підстави та мета застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, належного особі, яка не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, не обґрунтовано наявність підстав вважати, що вказаний транспортний засіб одержаний внаслідок вчинення кримінального правопорушення та підлягає конфіскації як виду покарання.

При прийнятті рішення слідчий суддя враховує положення ст. 41 Конституції України, якими встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Крім того, Конвенція про захист прав і основоположних свобод, яка є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав та складовою якого є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення, визначає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

З урахуванням зазначеного, застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може мати негативні наслідки для власника вилученого майна.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасове вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про арешт майна - відмовити.

Вилучене майно, а саме: автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , котрий належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - повернути законному володільцю.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 20.12.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1