УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року

м. Київ

справа № 367/7855/24

провадження № 51-5579ск24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого -адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року,

установив:

Як убачається з наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04 листопада 2024 року частково задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0004418.

Обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кожному продовжено на 60 днів запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02 січня 2025 року у ДУ «Київський слідчий ізолятор» та кожному визначено заставу у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 605 600 грн 00 коп.

У клопотанні захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , про зміну запобіжного заходу - відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року апеляційну скаргу представника потерпілого - адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 04 листопада 2024 року, повернуто особі, яка її подала, відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України.

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд ухвали апеляційного суду в касаційному порядку.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду від 12 листопада 2024 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Вважає, що зазначена ухвала апеляційного суду постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки згідно п. 7 ст. 393 КПК України потерпілий, його законний представник чи представник мали право подати апеляційну скаргу у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції. Зазначає, що запобіжний захід стосується інтересів потерпілих, оскільки обвинуваченими вчинявся замах на їх життя і під час судового засідання в суді першої інстанції представниками потерпілих зверталася увага на недопустимість застосування відмінного від тримання під вартою запобіжного заходу з огляду на побоювання потерпілих за своє життя, на тяжкість злочину та небажання обвинувачених співпрацювати з правоохоронними органами.

Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії ухвал, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданого до неї судового рішення та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Частиною 5 статті 394 КПК України передбачено, що ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Згідно до п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права її подавати, суддею-доповідачем має бути постановлена ухвала про повернення апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року апеляційну скаргу представника потерпілого на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 04 листопада 2024 року про продовження строку тримання під вартою із визначенням розміру застави було повернуто, відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України.

При цьому суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 , дійшов обґрунтованого висновку, що останній, як представник потерпілих, не є тією особою, яка мала право на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою із визначенням розміру застави, а тому діяв відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України і прийняв законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення, з яким погоджується і суд касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд вважає, що обґрунтування касаційної скарги про оскарження ухвали суду апеляційної інстанції не містить переконливих доводів, які викликають необхідність її перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити представнику потерпілого - адвокату ОСОБА_4 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_5 , у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3