ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/6209/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/398/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2024 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2024 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від призначеного покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 11.01.2023 за частиною 2 статті 186, частиною 3 статті 185 КК України відмовлено. Засуджений, не погоджуючись із ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить переглянути вирок Київського районного суду м. Полтави від 11.01.2023, виключити з вироку епізод від 14.05.2021 та знизити призначене покарання, оскільки за цей злочин було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Апеляційні вимоги засуджений мотивує тим, що вартість викраденого ним майна, за епізодом від 14.05.2021 становила 628 гривень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, дослідивши матеріали провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа №278/1566/21), питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України. Відповідно до частини 2 статті 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Частиною 3 статті 74 КК України визначено, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу. Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Київського районного суду м. Полтави від 11.01.2023 за частиною 2 статті 186, частиною 3 статті 185, на підставі частини 1 статті 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Вказаний вирок набрав законної сили 13 квітня 2023 року.

Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 185 КК України, а саме: за вчинення 09.05.2021 крадіжки майна вартістю 13 430,10 грн. (перший епізод); за вчинення 14.05.2021 крадіжки майна вартістю 628,00 грн. (другий епізод). Крім цього, ОСОБА_7 цим же вироком засуджений за вчинення двох епізодів кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 186 КК України.

Суд першої інстанції, відмовляючи засудженому у застосуванні Закону України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», посилався на те, що вартість викраденого майна по першому епізоду крадіжки, за вчинення якої ОСОБА_7 засуджений вироком Київського районного суду м. Полтави від 11.01.2023, становить 13 430,10 грн., що перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який станом на 2021 рік складав 2 270 грн., у зв`язку із чим вказане діяння не може бути визнано дрібною крадіжкою, а є кримінальним правопорушенням злочином.

Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що вироком Київського районного суду м. Полтави від 11.01.2023 ОСОБА_7 було призначено одне покарання за частиною 3 статті 185 КК України (за двома епізодами злочинів), а не за окремим епізодом, що унеможливлює застосування положень Закону № 3886-IX від 18.07.2024 до покарання за цим вироком суду. Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_7 вироком Київського районного суду м. Полтави від 11.01.2023 був засуджений, окрім іншого, за вчинення двох епізодів таємного викрадення майна 09.05.2021 на суму 13430,10 гривень та 14.05.2021 на суму 628 гривень, які кваліфіковані за частиною 3 статті 185 КК України. Таку повторність у кримінальному праві називають «повторність тотожних злочинів», оскільки йдеться про вчинення повторно (що означає вчинення вдруге, втретє і більше разів) такого ж самого, ідентичного за своєю кваліфікацією злочину. При такій повторності суд призначає єдине покарання за однією частиною статті, за якою кваліфіковані всі «епізоди» крадіжки, а не окремо за кожен епізод злочину.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для застосування Закону України № 3886-IX від 18.07.2024 суд апеляційної інстанції виходить з того, що Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна» набув чинності 09 серпня 2024 року та у відповідності до вказаного закону змін зазнали положення статті 51 КУпАП. Порівняно з попередньою редакцією цієї статті зазначені зміни передбачають, зокрема, збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа№278/1566/21), зміна в статті 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно, вартість якого на момент вчинення правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів. Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи. В частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2021 року, в якому ОСОБА_7 були вчинені крадіжки, прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 270 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1 135 грн.

Таким чином, відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтею 185 КК України станом на 1 січня 2021 року становила (1135 * 2) - 2270 грн. Згідно вироку, вартість викраденого 09.05.2021 ОСОБА_7 майна перевищує вказану суму та становить 13430 гривень., вартість викраденого ним майна 14.05.2021 була меншою суми, з якої настає кримінальна відповідальність за статтею 185 КК України станом на 1 січня 2021 року, проте враховуючи, що перший епізод таємного викрадення майна ОСОБА_7 від 09.05.2021 не підпадає під дію Закону України № 3886-ІХ, у зв`язку із тим, що сума викраденого становить 13430,10 гривень, та покарання судом першої інстанції призначено в цілому за частиною 3 статті 185 КК України, а не окремо за кожну вчинену крадіжку, застосування положень частини 2 статті 74 КК України є неможливим. Колегія суддів погоджується з доводами засудженого, що у зв`язку із змінами в діючому законодавстві, діяння від 14.05.2021 перестало бути кримінально караним, разом з тим, розглядаючи клопотання засудженого, подане в порядку статті 537 КПК України, суд позбавлений можливості скасовувати або змінювати вирок, який набрав законної сили, зокрема виключати з мотивувальної частини вироку посилання на епізод крадіжки від 14.05.2021 чи призначати інше покарання з урахуванням того, що була усунута караність одного із епізодів, який входив у повторність тотожних злочинів. При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що у даному випадку не має вирішального значення декриміналізація дій ОСОБА_7 , вчинених ним 14.05.2021, оскільки покарання, призначене за епізодом від 09.05.2021, кваліфікованим за частиною 3 статті 185 КК України, залишається незмінним та поглинене на підставі частини 1 статті 70 КК України покаранням, призначеним ОСОБА_7 цим же вироком Київського районного суду м. Полтави від 11.01.2023 за частиною 2 статті 186 КК України. У зв`язку із наведеним будь-яких підстав для зниження міри покарання, призначеної ОСОБА_7 за вироком Київського районного суду м. Полтави від 11.01.2023, залишеного без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13.04.2023, судом апеляційної інстанції не встановлено та висновки суду першої інстанції є мотивованими.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 412 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2024 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку відповідно до статті 424 КПК України не підлягає.

Головуючий:

Судді: