Справа № 355/119/24
Провадження № 1-кп/355/91/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Баришівка кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003698 від 25.10.2023 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у відношенні обвинуваченої

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Київ, українки, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Баришівського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003698 від 25.10.2023 року за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 на 60 днів, оскільки строк спливає 27. 12. 2024 року, а ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на підставі яких обвинуваченій було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на даний час продовжують існувати, є дійсними.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник проти клопотання прокурора заперечують, просять обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, вказуючи на те, що обвинувачена зареєстрована у с. Баришівка, має власне житло, прямих свідків злочину, на яких могла б впливати обвинувачена, судом не встановлено, тому ризики є недоведеними, саме обвинувачення у скоєнні тяжкого злочину не є самостійною підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу.

Потерпіла ОСОБА_6 до суду не з`явилася, надала заяву, у якій просить проводити судовий розгляд за її відсутності.

Частина 1 ст. 331 КПК України передбачає, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого чи свідка, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Суд вважає доведеним прокурором наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час є реальними та дійсними, та неможливість обрання ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу у зв`язку з наступним.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину, строк покарання за який передбачено від 7 до 10 років позбавлення волі, внаслідок злочину вона втратила співмешканця, мати та донька обвинуваченої перебувають за кордоном, у місці її реєстрації та постійного проживання на даний час відсутні будь які особи, які б мали змогу її утримання та лікування у разі обрання судом більш м`якого запобіжного заходу, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем проживання.

Сам факт наявності у обвинуваченої постійного місця проживання та реєстрації не може вплинути на ризик того, що вона може покинути своє місце проживання та ухилитись від суду.

Суд вважає, що у даному випадку обставини скоєння тяжкого кримінального правопорушення, позиція обвинуваченої стосовно невизнання своєї провини є достатніми підставами вважати, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризику ухилення від суду.

Посилання обвинуваченої на неналежні умови її утримання у слідчому ізоляторі не є підставами для зміни запобіжного заходу.

Крім того, судом продовжується допит свідків обвинувачення, не всі свідки опитані судом, тому існує ризик того, що обвинувачена може вчинити на них вплив з метою зміни показів в суді, оскільки категорично не визнає своєї вини, що є ризиком, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд враховує особу обвинуваченої, її репутацію, негативну характеристику з місця проживання, відсутність постійного місця роботи, з клопотання прокурора вбачається, що в побуті ОСОБА_4 веде себе неадекватно, провокує конфлікти з сусідами, тому не зможе виконувати покладені на неї обов`язки.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії», тримання під вартою є виправданим у певному випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що, попри презумпцію невинуватості, переважає над повагою до особистої свободи; національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, який превалює над загальною нормою про повагу до свободи людини.

В даному випадку, обставинами, які дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, що виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, є непоправні наслідки вчиненого, оскільки, відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Іншими обставинами суд вважає відсутність осіб, які могли б опікуватись обвинуваченою в разі обрання іншого запобіжного заходу та саму особу обвинуваченої, її репутацію та негативну характеристику з місця проживання.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 закінчується 27.12.2024 року.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави для задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Враховуючи положення частини 4 статті 183 КПК України, а саме те, що злочин у даному кримінальному провадженні було вчинено із застосуванням насильства, що призвело до загибелі людини, суд не визначає розмір застави відносно обвинуваченої ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст. 177,182, 183,194,199, 372,532 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на термін 60 днів до 23 лютого 2025 року, утримуючи її у Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 7 днів до Київського апеляційного суду.

Суддя Баришівського районного суду ОСОБА_1