Справа № 366/2028/24
Провадження № 1-кп/366/108/25
УХВАЛА

10.02.2025 смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисників, адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

його захисника, адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши в смт. Іванків у кримінальному провадження № 0000348, внесеному в ЄРДР 07.03.2024, клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_10 , про продовження запобіжного заходу у вигляді особистого зобов?язання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Іванківського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000348, внесене в ЄРДР 07.03.2024 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

24.07.2024 кримінальне провадження призначено до судового розгляду. Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який неодноразово продовжено і який станом на час розгляду кримінального провадження діє строком до 22.02.2025.

У судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Клопотання мотивоване таким.

У невстановлений час, але не пізніше 2024 року, більш точний час не встановлений, за невстановлених обставин, у ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , виник спільний злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту та незаконний збут наркотичних засобів.

З метою реалізації спільного злочинного умислу між останніми розроблено злочинний план, відповідно до якого ОСОБА_4 здійснюватиме придбання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабіс, який переноситиме за адресою свого місця проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , та таким чином зберігатиме вказану речовину, після чого, за адресою останнього, здійснюватиме розфасовування вказаних речовин до поліетиленових зіп-пакетів, з пазовими застібками. Також, в незаконно придбаний ОСОБА_4 таким способом особливо небезпечних наркотичних засобів, останній, за вимогою ОСОБА_8 передаватиме поліетиленові зіп-пакети з вмістом вказаних речовин, з метою збуту особам які мають потребу в їх вживання, а отриманий від збуту наркотичних засобів прибуток розподілятимуть між собою, окрім того, вказані особи досягли домовленості, що подальші свої злочинні та протиправні дії направленні на отримання прибутку від незаконного збуту наркотичних засобів.

ОСОБА_4 , притримуючись раніше узгодженого плану, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, за рахунок збуту особливо небезпечних наркотичних засобів особі, яка має потребу в їх вживанні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, незаконно, не маючи на те спеціального дозволу, придбав у невстановленому місці, спосіб та особи, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, який переніс за адресою свого місця проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , та таким чином почав зберігати вказану речовину, з метою подальшого її збуту особі, яка має потребу в її вживанні.

В подальшому, ОСОБА_4 , у невстановлений час, за адресою свого місця проживання, розфасував раніше придбані ним особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, до поліетиленових зіп-пакетів, з пазовими застібками, які зберігав за вказаною адресою, до моменту передачі вказаних речовин ОСОБА_11 , а саме до 19.03.2024, з метою подальшого і збуту особі, яка має потребу в ї вживанні.

В цей же день та час, а саме 19.03.2024, ОСОБА_4 , передав раніше розфасовані останні 4 (чотири) прозорі зіп-пакети з пазовими застібками ОСОБА_8 , в середині яких містилась речовина рослинного походження, зеленого кольору, яка відповідно до висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом. Маса канабісу (в перерахунку на висушену речовину) становить 0,85 г., 0,83 г., 0,86 г., 0,84 г.

Загальна маса канабісу (в перерахунку на висушену речовину) складає 3,38 г., з метою подальшого збуту вказаної речовини особі, яка має потребу в їх вживанні.

Канабіс згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів», «Списку N?1 особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено» в Таблиці І» затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року N?770, є особливо небезпечним наркотичним засобом обіг якого заборонено, що відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров?я України N? 188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу» - становить невеликий розмір, які ОСОБА_4 незаконно зберігав з метою подальшого збуту особі, яка має потребу в її вживанні.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, збуті наркотичних засобів, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби, вчинені за попередньою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Разом з тим, ОСОБА_4 , на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив, при цьому вчинив повторно кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів за наступних обставин.

У невстановлений час, але не пізніше 2024 року, більш точний час не встановлений, за невстановлених обставин, у ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , повторно виник спільний злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту та незаконний збут наркотичних засобів.

З метою реалізації спільного злочинного умислу між останніми розроблено злочинний план, відповідно до якого ОСОБА_4 повторно здійснюватиме придбання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабіс, який переноситиме за адресою свого місця проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , та таким чином зберігатиме вказану речовину, після чого, за адресою останнього, здійснюватиме розфасовування вказаних речовин до поліетиленових зіп-пакетів, з пазовими застібками. Також, в незаконно придбаний ОСОБА_4 таким способом особливо небезпечних наркотичних засобів, останній, за вимогою ОСОБА_8 повторно передаватиме поліетиленові зіп-пакети з вмістом вказаних речовин, з метою збуту особам які мають потребу в їх вживання, а отриманий від збуту наркотичних засобів прибуток розподілятимуть між собою, окрім того, вказані особи досягли домовленості, що подальші свої злочинні та протиправні дії направленні на отримання повторного прибутку від незаконного збуту наркотичних засобів.

ОСОБА_4 , притримуючись раніше узгодженого плану, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, за рахунок збуту особливо небезпечних наркотичних засобів особі, яка має потребу в їх вживанні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, незаконно, не маючи на те спеціального дозволу, повторно придбав у невстановленому місці, спосіб та особи, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, який переніс за адресою свого місця проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , та таким чином почав повторно зберігати вказану речовину, з метою подальшого її збуту особі, яка має потребу в її вживанні.

В подальшому, ОСОБА_4 , у невстановлений час, за адресою свого місця проживання, повторно розфасував раніше придбані ним особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, до поліетиленових зіп-пакетів, з пазовими застібками, які зберігав за вказаною адресою, до моменту повторної передачі вказаних речовин ОСОБА_11 , а саме до 07.05.2024, з метою подальшого її збуту особі, яка має потребу в ї вживанні.

В цей же день та час, а саме 07.05.2024, ОСОБА_4 , повторно передав раніше розфасовані останнім 3 (три) прозорі зіп-пакети з пазовими застібками ОСОБА_8 , в середині яких містилась речовина рослинного походження, зеленого кольору, яка відповідно до висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, які ОСОБА_4 незаконно, повторно зберігав з метою подальшого збуту особі, яка має потребу в її вживанні.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, збуті наркотичних засобів, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби, вчинені повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Разом з тим, ОСОБА_4 , на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив, при цьому вчинив повторно кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів за наступних обставин.

Статтею 2 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» (далі по тексту - Закон), наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори з урахуванням доцільності їх використання у медичній практиці та залежно від ступеня їх небезпечності для здоров?я людини і застосовуваних заходів контролю за їх обігом включаються до відповідно пронумерованих списків таблиць «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року N? 770 (далі по тексту - Перелік).

Таблиця І містить наркотичні засоби, у тому числі рослини, і психотропні речовини, включені до списків N? 1, N? 2 та N? 3, обіг яких на території України заборонено, за винятком їх обігу лише в цілях та на підставах, передбачених статтями 15, 19 і 20 цього Закону.

До списку N? 1 таблиці І Переліку включено особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено, до яких, зокрема, входить канабіс.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» - незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів це діяння з: культивування рослин, включених до Переліку, розроблення, виробництва, виготовлення, зберігання, перевезення, пересилання, придбання, збуту, ввезення на територію України, вивезення з території України, транзиту через територію України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що здійснюються з порушенням законодавства про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори.

ОСОБА_4 , умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, за рахунок збуту особливо небезпечних наркотичних засобів особі, яка має потребу в їх вживанні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, незаконно, не маючи на те спеціального дозволу, повторно придбав у невстановленому місці, спосіб та особи, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс та особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - екстракт канабісу, з метою збуту, які переніс за адресою свого місця проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , та таким чином почав повторно зберігати вказані речовини, з метою подальшого їх збуту.

В подальшому, ОСОБА_4 , у невстановлений час, за адресою свого місця проживання, повторно розфасував раніше придбані ним особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс та особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - екстракт канабісу, до 18 (вісімнадцяти) поліетиленових зіп-пакетів, з пазовими застібками, які зберігав за вказаною адресою.

Однак, 07.05.2024 в період часу, з 15 год. 46 хв. по 16 год. 39 хв., в ході проведеного обшуку на підставі Ухвали слідчого судді Вишгородського району Київської області, в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_4 , виявлено та вилучено 18 (вісімнадцять) поліетиленових зіп-пакетів, з пазовими застібками, з вмістом подрібленої, сухої речовини рослинного походження, зеленого кольору, в яких відповідно до висновку експерта встановлено, що вказана речовина являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, загальною масою (в перерахунку на висушену речовину) становить 19,12 г., яка відповідно до списку 1 Таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N? 770 від 06.05.2000 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів - є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, загальною масою (в перерахунку на висушену речовину) становить19,12 г., що відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України N? 188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу» - становить невеликий розмір, та особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - екстракт канабісу, загальною масою (в перерахунку на висушену речовину) становить 4,550 г., яка відповідно до списку 1 Таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N? 770 від 06.05.2000 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів - є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено загальною масою (в перерахунку на висушену речовину) становить 4,550 г., що відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров?я України N? 188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу» - становить невеликий розмір, які ОСОБА_4 незаконно, повторно зберігав з метою подальшого збуту.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, збуті наркотичних засобів, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби, вчинені повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Мотивуючи клопотання щодо необхідності продовження строку застосування запобіжного заходу, прокурор посилається на існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, обвинувачений ОСОБА_4 , з метою уникнення від притягнення до кримінальної відповідальності, може негативно впливати на свідків у кримінальному провадженні. Йому відомі анкетні дані свідків у зв`язку з тим, що він отримав копії матеріалів кримінального провадження, при цьому свідки судом ще не допитані, а їх показання суд отримує безпосередньо.

Прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисники заперечували проти задоволення клопотання, мотивуючи це тим, що клопотання в частині зазначеного ризику необґрунтоване, а саме не зазначено, щодо яких свідків він може вчиняти тиск. Сторона захисту просила відмовити у задоволенні клопотання.

Розглянувши клопотання, вислухавши учасників кримінального провадження, суд приходить до такого.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За положеннями ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу в незалежності від виду такого заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Законодавець в цій статті визначає застереження у вигляді заборони ініціювання застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1, 2 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з положеннями ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, визначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язані оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини, утриманців, постійного місця роботи або навчання, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, його майновий стан, наявність у нього судимостей.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним в клопотанні.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 5 цієї статті, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Згідно з ч. 7 цієї статті, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Відтак, ч. 7 ст. 194 КПК України є відсильною нормою до ст. 199 КПК України, тому, при продовженні строку запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, суд повинен враховувати положення, які регламентують порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Вирішуючи клопотання про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, суд враховує, що він є обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який окрім позбавлення волі на строк від 6 до 10 років передбачається конфіскація майна.

Сторона захисту не заперечувала проти обґрунтованості обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, таке питання вже неодноразово розглядалось судом при попередньому вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Щодо існування наведеного прокурором ризику можливого незаконного впливу на свідків, суд враховує таке.

При судовому розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу суд враховує вимоги п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зокрема, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування чи повторного вчинення злочинів.

У справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попередні ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім цього, у свої справах ЄСПЛ неодноразово зазначав про те, що вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від пред`явленого обвинувачення, а тому, необхідно попередити тиск на свідків.

Згідно з положеннями ст. 5 Конвенції, та правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», «... тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою...».

Окрім того, слід зазначити, що кваліфікація дій підозрюваної особи не тягне за собою автоматичне визнання її вини у вчиненні кримінального правопорушення, в якому вона підозрюється, вона до винесення вироку вважається такою, яка не винувата у вчиненні злочину, який їй інкримінується, а тому суд вважає, що сам лише розмір санкції статті, по якій пред`явлене обвинувачення не є достатнім чинником для подальшого, хоч і тимчасового обмеження прав особи шляхом продовження запобіжного заходу.

Окрім того, як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» (№ 41088/05 від 11.07.2006р.) одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без зазначення підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою. Аналогічні висновки зроблено Європейським судом з прав людини в справах «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови».

В рішенні ЄСПЛ «Клішин проти України» (№ 30671/04 від 23.02.2012 р.) зазначено, що підстави для тримання під вартою мають бути підтверджені фактами.

В п.85 Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» (№ 40107/02 від 10.02.2011 р.), зазначено, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» (№72967/01 від 01.03.2007 р.), обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п.4 ст.5 Конвенції.

Відповідно до висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ «Александер Макаров проти Росії» (№ 15217/07 від 12.03.2009 р.) національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

В Рішенні ЄСПЛ «Мамедова проти Росії» (№ 7064/05 від 01.06.2006 р.) сказано, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

В п. 51 Рішенні ЄСРПЛ «Летельє проти Франції» (від 26.06.1991 р.) попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до його усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним відправленням правосуддя, у рішенні судів мають адекватно зазначатися підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь застосування цього обов`язку наводити підстави може змінюватися залежно від характеру рішення та повинен визначатися з огляду на обставини справи.

Як зазначено у окремій думці судді ЄСПЛ Калайджиєвої в рішенні «Шалімов проти України» від 04.03.2010 р.: будь-яка концепція «автоматичної законності» позбавлення свободи несумісна з принципами Конвенції і немає сумніву, що пункт 4 статті 5 Конвенції є процесуальною гарантією та засобом юридичного захисту проти такого тримання під вартою.

Запобіжний захід це захід забезпечення кримінального провадження, що полягає у тимчасовому обмеженні прав людини згідно з кримінальним процесуальним законодавством, і має на меті припинити та запобігти новим кримінальним правопорушенням, забезпечити виконання покладених на особу обов`язків та її належну поведінку.

Хоча КПК України і визначає, що особисте зобов?язання є найменш обтяжливим запобіжним заходом, однак в будь-якому випадку запобіжних захід обмежує права та свободи підозрюваного/обвинуваченого, тому для застосування запобіжного заходу необхідні визначені КПК України передумови, доведення існування яких покладається на сторону, яка ініціює застосування запобіжного заходу.

Зі спливом часу тимчасового обмеження прав обвинуваченого внаслідок застосування до нього запобіжного заходу, існування того чи іншого ризику хоча і доводиться за принципом «достатніх підстав» (який не передбачає прямих доказів існування ризику, проте вимагає, щоб за конкретних обставин справи такий ризик існував з високою вірогідністю і обвинувачений міг його чинити з особистих мотивів чи на користь інших осіб), проте при кожному новому вирішенні такого питання сторона, яка його ініціює зобов`язана не лише формально посилатись на можливість існування такого ризику, а й навести докази, які свідчать про те, що такий ризик, незважаючи на сплив певного проміжку часу є досі актуальним, тобто продовжує існувати висока імовірність його настання.

Надаючи оцінку тому, чи є досі актуальним існування подальшого, зазначеного прокурором ризику можливого незаконного впливу на свідків, суд враховує, що таке посилання є загальним без конкретизації свідків, на яких обвинувачений може вчинити незаконний вплив.

При цьому, прокурор не наводить обставини, які б свідчили про те, що обвинувачений якимось чином намагався вплинути на будь-якого свідка. Крім цього, прокурор не зазначає, який саме інтерес і до якого саме свідка є в обвинуваченого, аби вчиняти на нього незаконний вплив.

Обвинуваченому вже неодноразово продовжувався строк особистого зобов`язання за клопотанням прокурора, який зазначав аналогічні підстави існування наведеного ним ризику, при цьому за увесь час судом не отримана інформація про те, що обвинувачений якимось чином взагалі контактував зі свідками.

За наведених обставин, суд вважає, що зазначений прокурором ризик з огляду на обставини, якими прокурор обґрунтовує його існування є недоведеним та зазначеним для надання клопотанню формальних підстав застосування відповідного запобіжного заходу.

Разом з цим, суд наголошує, що ОСОБА_4 є обвинуваченим і наявність в нього такого статусу автоматично покладає на нього обов`язки, визначені ч. 7 ст. 42 КПК України, у тому числі і обов`язок прибувати за кожною вимогою до суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що прокурором доведено існування обґрунтованого звинувачення у вчиненні ОСОБА_4 злочину за ч. 2 ст. 307 КПК України та не доведено існування ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, тому у відповідності до ч. 3 ст. 194 КПК України у задоволенні клопотання слід відмовити, а обвинуваченого, з метою виконання покладених на нього обов?язків слід зобов`язати прибувати за кожною вимогою до суду.

Обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України судом не встановлюються, оскільки згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України особисте зобов`язання і є найбільш м`яким запобіжних заходом.

Керуючись ст.ст. 176-179, 193, 194, 196, 303, 304, 331, 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1