Справа № 522/8399/24
Провадження № 1-кп/522/2794/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000173 від 28.02.2024 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новгород російської федерації, українця, громадянина України, не працюючого, із неповною середньою освітою, без постійного місця проживання на території м. Одеси, без постійного місця реєстрації на території м. Одеси, раніше судимого

17.01.2006 Кіровським районним судом м. Донецьк за ч.3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі;

15.02.2011 Ілічовським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 71 КК України на 1 рік 8 місяців позбавлення волі;

19.09.2012 Селидовським міським судом за ч.1 ст. 115-12, ч.4 ст. 70 КК України на 8 років позбавлення волі;

01.08.2017 Приморським районним судом м. Одеси за ч.1 ст. 153, ч.3 ст. 187, ст. 69 КК України на 6 років позбавлення волі, з конфіскацією майна;

02.04.2020 Петровським районним судом Кіровоградської області за ст. 391, ст. 71 КК України на 2 роки 10 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,,-

ВСТАНОВИВ:

27.02.2024 у ОСОБА_3 виник умисел на пошкодження трапезної, що розташована на території комплексу будівель та споруд храму святителя Луки Кримського та Архангела Михаїла за адресою: м. Одеса, вул. Тіниста, 8-А, з мотивів особистої образи на працівників даної трапезної.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на пошкодження чужого майна шляхом підпалу, ОСОБА_3 прибув до паркану, що огороджує територію комплексу будівель та споруд храму святителя Луки Кримського та ОСОБА_6 за адресою: м. Одеса, вул. Тіниста, 8-А, переліз через нього, та попрямував в напрямку сходів, що ведуть до вхідних дверей у приміщення будівлі трапезної.

Далі, ОСОБА_3 підійшов до входу до прибудови будівлі трапезної, діючи умисно, маючи з собою запальничку та ганчірку просочену сумішшю світлих та залишкових нафтопродуктів, яку він попередньо знайшов біля трансформаторної підстанції, яка розташовується неподалік від території комплексу будівель та споруд храму святителя ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , заздалегідь заготовлені ним для підпалу трапезної, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, очікуючи настання кримінально-протиправних наслідків у вигляді пошкодження будівлі трапезної та бажаючи настання цих наслідків, перебуваючи на ганку прибудови до трапезної, поклав вищевказану ганчірку біля вхідного отвору приміщення прибудови трапезної та здійснив її підпал з метою пошкодження будівлі трапезної та її прибудови, в подальшому переліз паркан та покинув територію храму.

В результаті підпалу на території комплексу будівель та споруд храму святителя Луки Кримського та ОСОБА_6 за адресою: м. Одеса, вул. Тіниста, 8-А, було завдано пошкоджень об?єктам на території храмового комплексу, у вигляді термічних пошкоджень дерев?яних конструкцій, побутової техніки, меблів та предметів інтер?єру розташованих всередині цих будівель, а також термічне пошкодження лако-фарбового покриття, розташованої поруч будівлі самого Храму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою провину у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України визнав, та пояснив, що він дійсно у вказані у обвинувальному акті час та місці шляхом підпалу пошкодив будівлі храму, що розташований по вул. Тіниста. У вчиненому щиро покаявся.

Потерпілий до судового засідання не з`явився. Про слухання справи сповіщався належним чином.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у скоєні кримінального правопорушення, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.2 ст. 194 КК України за ознаками - умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

При призначені покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд відносить те, що він визнав свою вину, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 рецидив злочинів.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та встановлені обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів не можливо без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.

Суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти росії» від 24.03.2015, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 строк попереднього його ув`язнення у період з 01.03.2024 по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 необхідно рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироку законної сили, залишити без змін.

Речові докази по справі: носій інформації, який містить відеозаписи з камер відеоспостереження розміщених на території санаторію «Молдова» зберігати в матеріалах кримінального провадження; чоловічий светр темно-синього кольору повернути власнику; носій інформації, який містить відеозаписи з камер відеоспостереження розміщених по периметру готелю «Palace Del Mar» - зберігати в матеріалах кримінального провадження; носій інформації, який містить відеозаписи з камер відеоспостереження розміщених по провулку Хрустальному (Кришталевому) в м. Одесі зберігати в матеріалах кримінального провадження; носій інформації, який містить відеозаписи з камер відеоспостереження розміщених на території храмового комплексу зберігати в матеріалах кримінального провадження; штани вельветові коричневого кольору, шапка сіро-чорного кольору повернути власнику; запальничка жовтого кольору «Lion» - знищити; рукавички (перчатки) з полімерним покриттям знищити; післяпожежне сміття, фрагмент згорілого килимка - знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 17 344 грн. 08 коп.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1