Справа № 299/2610/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/105/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2025 року, у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про визначення обвинуваченому ОСОБА_6 розміру застави - відмовлено.

Клопотання прокурора ОСОБА_7 - задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів, а саме: з 06 лютого 2025 року до 06 квітня 2025 року включно.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що кримінальне провадження, внесене 29.02.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000157 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, знаходиться в провадженні Виноградівського районного суду Закарпатської області.

Захисник ОСОБА_5 подав до суду письмове клопотання про визначення ОСОБА_6 розміру застави 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, мотивуючи тим, що законодавець не поклав на суд обов`язку не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а лише надав йому таке право. Сторона захисту вважає, що існують підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 , який знаходиться під вартою з 29.02.2024, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні неповнолітню дитину, підтримує родинні відносини з сестрою.

Прокурором також було заявлено письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки такий продовжено ухвалою колегії суддів Виноградівського районного суду від 17.12.2024 на строк 60 днів та спливає 14.02.2025, а ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшились, судовий розгляд кримінального провадження триває.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції зазначив, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які на цей час не зменшилися, і не перестали існувати, а саме: обвинувачений може впливати на потерпілого у кримінальному провадженні, який є його сусідом, усвідомлюючи тяжкість покарання може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. У зв`язку з чим клопотання прокурора задовольнив.

Щодо клопотання захисника про визначення обвинуваченому ОСОБА_6 розміру застави, колегія суддів першої інстанції прийшла до висновку, що воно задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України, який є особливо тяжким злочином, згідно вимог ст. 12 КК України, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 зазначає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та незаконною, підлягає скасуванню, оскільки існують підстави для визначення підзахисному розміру застави. Просить суд врахувати те, що ОСОБА_6 знаходиться під вартою з 29.02.2024, тобто майже рік. Зазначає, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні неповнолітню дитину, підтримує родинні відносини з сестрою. Звертає увагу, що суд першої інстанції безпідставно не визначив розмір застави, оскільки законодавець не поклав на суд обов`язку не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а лише надав йому таке право. Просить суд, скасувати оскаржувану ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою визначити ОСОБА_6 розмір застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

До початку судового засідання від прокурора відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_8 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, просив врахувати, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою та підлягає залишенню без змін.

Від захисника-адвоката ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі його підзахисного ОСОБА_6 .

Апеляційні скарги розглядаються за відсутності прокурора, обвинуваченого та його захисника, неявка яких, з огляду на положення ст. 405, 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності вищевказаних осіб апеляційний суд бере до уваги, що в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_6 і від н не надходило клопотання про бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення колегія суддів відхиляє з таких підстав.

За приписами до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені ст. 177, 178 КПК України, у їх зі ставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленої підозри та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення; дані про особу обвинуваченого (офіційно не працевлаштований, не одружений); відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та необхідністю проведення судового розгляду кримінального провадження

Тому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведення прокурором наявності передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків переховування ОСОБА_6 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, вплив на потерпілого у кримінальному провадженні, який є його сусідом та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, яке підтверджується тим, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, - позбавив іншу людину життя, у зв`язку з чим, він схильний до вчинення інших злочинів, які на даний час не відпали та не зменшилися.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, наявність у обвинуваченого місця проживання, міцність соціальних зв`язків, на що посилається сторона захисту в апеляційній скарзі, жодним чином не зменшує встановлені судом ризики та не є беззаперечною обставиною для висновку щодо можливості застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, вони також не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора, крім того, вказані обставини не були враховані самим обвинуваченим та не стали йому перешкодою для вчинення кримінально караного правопорушення. До того ж обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, були відомі суду першої інстанції під час розгляду клопотання і такі враховані при прийнятті рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу та не спростовують по суті законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Апеляційним суд бере до уваги аргументи, які наведені захисником обвинуваченого у апеляційній скарзі, проте в даному конкретному випадку колегія суддів приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

Тому, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів також вважає, що продовження строку дії запобіжного заходу вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 з урахуванням тяжкості, характеру та конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у тому числі й запобігання настанню встановлених ризиків.

Що стосується посилань захисника ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_6 знаходиться під вартою з 29.02.2024, тобто майже рік, колегія суддів ураховує тривалий термін перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , проте судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 та запобігти встановленим вище ризикам.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому кримінального правопорушення, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, або застосування застави, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого переховування від суду, чи впливу на потерпілого у кримінальному провадженні, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК України.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України й ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного й національного законодавства.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо визначення відносно обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, то апеляційний суд не може визнати їх слушними.

Так, згідно ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255 - 255-3КК України.

На думку апеляційного суду, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти життя особи незакінченого замаху на вбивство, вчиненого в стані алкогольного сп`яніння із застосуванням насильства, що свідчить про його підвищену небезпеку для суспільства, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив розмір застави.

Таким чином, апеляційний суд, враховуючи викладені обставини та беручи до уваги наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважає, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визначення ОСОБА_6 застави.

З огляду на викладене вимоги апеляційної скарги захисника щодо скасування ухвали суду, та постановлення нової ухвали про визначення ОСОБА_6 розміру застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, задоволенню не підлягають.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду про задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 є обґрунтованою, законною, постановлена з дотриманням вимог ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419,422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді