Справа № 333/6233/23
Провадження № 1-кп/333/352/24
ВИРОК

Іменем України

21 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Запоріжжі, громадянки України, освіта середня, незаміжньої, навчається на 3 курсі Федорівського центру професійної освіти Запорізької обласної державної адміністрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

14.06.2023 року, приблизно о 20 год. 30 хв., ОСОБА_7 , знаходячись у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 , під час словесного конфлікту, маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, з мотивів особистих неприязних відносин з потерпілою, з метою спричинення фізичного болю останній, тримаючи у руці балончик з невідомим газом, розпилила його вміст в очі останній, спричинивши при цьому ОСОБА_8 хімічний опік кон`юктиви обох очей, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_7 як скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження.

Після оголошення формулювання обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, ОСОБА_7 свою вину визнала частково, пред`явлений цивільний позов не визнала у повному обсязі.

Допитана обвинуваченою ОСОБА_7 пояснила, що раніше навчалася у Гуляйпільській школі-інтернату, з батьків у неї є лише матір, яка має другу групу інвалідності, а її опікуном є вихователь. На цей час навчається у Федорівському центру професійної освіти Запорізької обласної державної адміністрації та проживає у гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Поряд у кімнаті проживає ОСОБА_9 з вересня 2022 року. Відносин у них майже не було. Останню знала як сусідку по гуртожитку.

Приблизно 13.06.2023 року ОСОБА_10 їй написала у соціальній мережі «Інстаграм», що вона нібито через інших дівчат висловлювала своє незадоволення потерпілою. Вона їй написала, що нехай приїжджає до гуртожитку і вони все з`ясують.

14.06.2023 року, приблизно о 20-00 год., ОСОБА_8 приїхала до гуртожитку та зайшла до себе у кімнату. Після цього, вона у вказану кімнату і між ними відбулася розмова про якусь переписку, яку вона писала з телефону подруги.

Під час спілкування потерпіла схватила її за волосся, вона почала оборонятися і заблокувала її руки, поваливши ОСОБА_11 на ліжко. Потім вона почала у такому положенні утримувати ОСОБА_8 , щоб остання заспокоїлася, закінчилася сварка та у подальшому не було бійки.

У подальшому вони піднялися з ліжка, але потерпіла намагалася продовжити бійку, тому вона була вимушена бризнути з перцевого балончика, який знаходився у неї в кармані шорт. Вона натиснула на кнопку балончика один раз на 2 секунди, знаходячись на відстані від ОСОБА_12 , приблизно в 2 2,5 метрах, яка в той момент відвернулася, хоча балончик вона направляла у бік останньої. Якби вона не бризнула балончиком, сварка продовжилася.

Після цього потерпіла спустилася на перший поверх, а вона вибігла на вулицю та пішла до магазину за молоком, коли повернулася до гуртожитку, там вже була поліція.

У неї після вказаної конфліктної ситуації були подряпини та синець. Крім того, від дії перцевого балончика були опіки на обличчі: навколо носу, роту та очей.

Вказаний балончик з перцевим газом, купила його у магазині для свого самозахисту. У подальшому його віддавала своїм друзям, а потім його забрала.

У подальшому, під час допиту ОСОБА_7 зазначила, що неправильно зазначила відстань, на якій знаходилася потерпіла у той момент, коли вона бризнула з балончика.

Обвинувачена зазначила, що розкаюється у скоєному і на цей час шкодує про це і відчуває, що могла поступити по іншому.

Свою вину визнає частково, так як фактично вона захищалася від дій потерпілої, яка перша почала конфлікт і все це вийшло ненавмисно.

Крім показань обвинуваченої, на думку суду, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, повністю підтверджується такими доказами:

- показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила, що вона на цей час навчається у ліцеї сервісу та проживає у гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 . Поряд з нею у кімнаті 421 проживає ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , яких вона на момент подій знала більше року.

Приблизно у кінці травня 2023 року з ОСОБА_15 та з її подругою у неї почалася переписка у телефоні у мережі «Інстаграм» неприємного змісту, а саме: що обвинувачена писала, що вона їй не подобається. Тобто фактично у них з ОСОБА_15 перед днем, коли сталося кримінальне правопорушення, вже були неприязні відносини.

14.06.2023 року, приблизно о 1930 год. або 20-00 год., вона приїхала в гуртожиток, ОСОБА_13 її зустріла у загальному коридорі біля їхніх кімнат. Коли вона відкривала двері своєї кімнати, обвинувачена вдарила її позаду по голові і штовхнула у кімнату, вона спотикнулася, але не впала.

Після цього, ОСОБА_13 зайшла до неї у кімнату, вони сіли на ліжка напроти один одного. Так вони просиділи, приблизно 1 хвилину, після чого обвинувачена вийшла у свою кімнату і майже відразу зайшла, тримаючи у руках мобільний телефон.

У подальшому, ОСОБА_13 зателефонувала своїй подрузі, включила відеозв`язок та телефон поставила у кут на підвіконня з таким розрахунком, щоб було видно, що відбувається у кімнаті. Вона в цей час сиділа на ліжку, обвинувачена підійшла до неї і коліном вперлася у її живіт, а вона у свою чергу спиною у велику м`яку іграшку (ведмедя).

Потім, ОСОБА_13 схватила своєю лівою рукою за її волосся, а вона намагалася утримувати вказану руку обвинуваченої. Такі дії буди більше хвилини, після чого ОСОБА_13 погукала у кімнату дівчину, з якою проживає у кімнаті Поліну, яка за проханням обвинуваченої принесла балончик із газом.

Вона намагалася свою голову сховати за іграшкою, але відчула поряд з обличчям струю газу. Як їй показалося обвинувачена довго нажимала на кнопку на балончику, а потім ще газ розпилила у кімнаті.

Газ почав діяти: її очі почали пекти, тому вона вибігла на перший поверх та звернулася із допомогою до чергової по гуртожитку. ОСОБА_13 вслід за нею також покинула приміщення її кімнати.

Вона викликала карету «швидкої» та поліцію. Після того як приїхала «швидка», вона їй вколола один укол та забрала до лікарні, де вона перебувала з біллю в очах до наступного ранку під наглядом лікарів. Крім опіку очей у неї діагностували тупу травму живота.

Через вказані дії обвинуваченої, їй прийшлося переїхати жити в інше місце. ОСОБА_13 фактично не вибачилася за свої дії, а лише одного разу після судового засідання написала їй по телефону: «Привіт, пробач»;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що вона позмінно працює черговою у гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_4 . В один із днів влітку 2023 року, кола вона перебувала не чергуванні на першому поверсі гуртожитку, до неї спустилася з 4 поверху ОСОБА_17 , яка повідомила, що буде викликати поліцію. Вона виглядала засмученою і мала такий вигляд, що плакала. Крім того, за потерпілою на вулицю у той день виходила і ОСОБА_13 з дівчиною ОСОБА_14 ;

- показаннями потерпілої ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту за її участі від 24.07.2023 року, згідно яких остання на місці скоєння кримінального правопорушення у кімнаті АДРЕСА_5 пояснила, що ОСОБА_13 14.06.2023 року розпилила газ їй в очі та показала яким саме способом. Надані показання потерпілої під час слідчого експерименту узгоджуються із її показаннями, наданими під час судового розгляду;

- даними висновку судово-медичного експерта ОСОБА_18 №1187п від 21.07.2023 року, згідно яких:

1. «Хімічний опік кон`юнктиви обох очей» (за даними консультаційного висновку спеціаліста офтальмолога з КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР від 16.06.2023 року) у ОСОБА_8 , 2006 р.н. кваліфікується як легке тілесне ушкодження (п.2.3.2.6, п.2.3.5. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6).

2. Тілесне ушкодження утворилося від впливу хімічно-активної речовини подразнюючої дії.

3. Давність утворення ушкодження може не суперечити терміну, зазначеного в обставинах справи, наданій медичній документації.

4. Взаємне розташування між потерпілою і злочинцем в момент спричинення тілесного ушкодження могло бути будь-яким при умові доступності відповідної ділянки тіла для впливу.

5. Враховуючи характер ушкодження, утворення його в результаті падіння з висоти власного зросту на тупу поверхню виключається.

6. Діагноз: «Забій передньої черевної стінки. Забій грудного відділу хребта. Забій лівого ліктьового суглоба» у ОСОБА_8 за даними медичної карти стаціонарного хворого №3890 із КНП «ЗОДКЛ» ЗОР не підтверджені об`єктивними відомостями і згідно п.4.6 («Правила ...») не повинні враховуватись при оцінці ступеню тяжкості тілес ушкоджень;

- даними висновку судово-медичної експертної комісії у складі: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 №1338/к від 26.07.2023 року, згідно яких:

1. За даними із «Висновку експерта» №1187п від 04.07.2023р. у ОСОБА_8 , 2006р.н. були виявлені наступні тілесні ушкодження:

Хімічний опік кон`юнктиви обох очей, який утворився від впливу хімічно-активної речовини подразнюючої дії.

Згідно п. 1.2. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6, з медичної точки зору, тілесні ушкодження це порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних.

Виходячи із вищевказаного визначення, в даному випадку має місце травматична локальна (місцева) дія хімічної подразнюючої речовини в ділянку очей.

2. Згідно із протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_8 від 24.07.2023р., потерпіла наступним чином описує механізм травмування: «...Коли Поліна зайшла у кімнату з балончиком, то розпилила його по кімнаті у невеликій кількості. Після чого, ОСОБА_22 забрала балончик у Поліни. Потерпіла піднялася з ліжка. В той час, коли ОСОБА_8 повернулася обличчям до ОСОБА_22 , то остання, тримаючи в правій руці перцовий балончик, розпилила його в обличчя потерпілої, стоячи при цьому на відстані витягнутої руки, на протязі п`яти секунд. Далі, ОСОБА_22 вийшла з кімнати, а потерпіла вийшла на вулицю. Під час вищевказаної події, потерпіла була без окулярів. ...».

Зважаючи на принциповий збіг за локалізацією травматичного впливу та характером травмуючого фактора розпилення в очі постраждалій вмісту «перцевого балончика», не можна виключити можливість утворення хімічного опіку кон`юнктиви обох очей у спосіб, на який вказує ОСОБА_8 , за умови впливу хімічно-активної речовини на орган її зору.

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03.04.2023 року від ОСОБА_8 , в якому вона просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_23 , яка 14.06.2023 року у гуртожитку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд.131 розпилила газ у кімнаті №422 їй в обличчя, чим спричинила фізичний біль.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

В даному випадку, на думку суду, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме таким критеріям, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Суд відкидає версію обвинуваченої ОСОБА_7 в частині того, що розпилення газу відбулося випадково і під час самозахисту.

В даному випадку під час оцінки показань потерпілої суд враховує, що вони є логічними та послідовними, суттєві суперечності відсутні між показаннями наданими на стадії дізнання та судового розгляду відсутні. Ці показання узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз та показаннями свідка.

Водночас, до суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 із заявою останньої щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленим дізнанням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні. У подальшому, під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачена фактично змінила свою позицію і фактично свою вину визнає частково. Таку зміну позиціє ОСОБА_7 суд оцінює як намагання обвинуваченої зменшити або взагалі уникнути відповідальності за скоєне.

Крім того, у судовому засіданні були досліджені:

- Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000252, відомості про яке внесені 04.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України з наступний коротким викладом обставин: 14 червня 2023 року, приблизно о 20 год. 30 хв., ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд.131, кімн.422, під час словесного конфлікту, маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, з мотивів особистих неприязних відносин з потерпілою, з метою спричинення фізичного болю останній, тримаючи у руці балончик з невідомим газом, розпилила його вміст в очі останній, спричинивши при цьому потерпілій хімічний опік кон`юктиви обох очей, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження;

- постанова про призначення групи дізнавачів СД ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області: ОСОБА_24 , ОСОБА_25 (старша групи);

- повідомлення про початок досудового розслідування т.в.о. керівнику Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_26 ;

- постанова про призначення групи прокурорів Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя: ОСОБА_3 (старший групи), ОСОБА_27 , ОСОБА_28

- рапорт, складений уповноваженою особою ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, що зі служби «102» надійшло повідомлення, що госпіталізується ОСОБА_8 із діагнозом забій черевної порожнини, адреса: м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд.131;

- постанова дізнавача СД ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_25 про залучення законного представника потерпілого ОСОБА_4 ;

- повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України;

- постанова дізнавача від 27.07.2023 року про залучення захисника.

Вказані процесуальні документи, на думку суду, безпосередньо не вказують на винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, проте дають підстави для висновку про дотримання дізнавачем належної процедури внесення відомостей до ЄРДР та проведення дізнання.

Також, суд допитав свідка сторони обвинувачення ОСОБА_29 , яка пояснила, що проживає в одній кімнаті (№422) з ОСОБА_15 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 .

В якийсь день, можливо і 14.06.2023 року, приблизно о 20-00 год., вона вийшла у туалет і почула крик. Коли пішла на крик, то заглянула у сусідню кімнату, де проживала ОСОБА_8 і побачила, що остання двома руками тримає за волосся ОСОБА_30 . Як їй здалося обвинувачена захищалася від дій потерпілої і намагалася прибрати руки від свого волосся.

Вона злякалася побаченого, тому назад пішла у свою кімнату, куди через кілька хвилин (приблизно через 4) зайшла обвинувачена і вони разом пішли до магазину купляти молоко.

Лише наступного дня від ОСОБА_7 вона дізналася, що того вечора обвинувачена забризкала газовим балончиком кімнату потерпілої.

Під час допиту на стадії дізнання вона давала інші показання, а саме: що того вечора за проханням обвинуваченої вона принесла із їхньої кімнати перцевий балончик, який у подальшому застосувала проти потерпілої ОСОБА_31 . Аналогічні показання свідок ОСОБА_32 надавала і під час слідчого експерименту, проведеного за її участі.

Просила врахувати ті показання, які вона надала у суді.

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_29 , суд дійшов до такого.

Відповідно до вимог ст.96 КПК України сторони кримінального провадження мають право ставити свідку запитання щодо його можливості сприймати факти, про які він дає показання, а також щодо інших обставин, які можуть мати значення для оцінки достовірності показань свідка. Для доведення недостовірності показань свідка сторона має право надати показання, документи, які підтверджують його репутацію, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність свідка. Свідок зобов`язаний відповідати на запитання, спрямовані на з`ясування достовірності його показань. Свідок може бути допитаний щодо попередніх показань, які не узгоджуються із його показаннями.

Оцінка достовірності показів свідка, це процес, який відбувається в ході проведення судового розгляду справи. Оцінка достовірності показань свідка залежить від характеру показань свідка, прогалин в обґрунтуванні, логічність викладу показань тощо, від особи свідка, що має значення для оцінки його показань - наявність зацікавленості, в результатах провадження, службових, родинних взаємин з іншими учасниками процесу, його психологічні особливості, здатність сприймати і давати правдиві показання, репутація свідка, характеристика як члена суспільства тощо, від співвідношення показань свідка з іншими доказами у провадженні з метою з`ясування суперечностей або узгодженостей між ними.

У процесі оцінки показань свідка на предмет їхньої достовірності основоположним критерієм є відсутність у них протиріч або неточностей. Перш ніж оцінювати показання свідка на предмет їх достовірності, необхідно з`ясувати, чи належить подія, про яку зазначає свідок, до обставин, що підлягають доказуванню, умови, за яких були сприйняті ті чи інші факти. Варто також враховувати репутацію особи, яка дає показання, її характеристику як члена суспільства і т.д. Це дасть змогу виявити, чи узгоджуються вони з іншими доказами по кримінальному провадженню. Крім того, оцінка достовірності показань свідка може зумовлюватись як фізичними особливостями особи, так і об`єктивними обставинами справи.

Пояснюючи розбіжності у своїх показаннях, свідок ОСОБА_29 пояснила, що під час її допиту на стадії дізнання вчинявся вплив, а саме: дізнавач задавала багато питань і її прохали сказати на допиту певні речі, але хто саме прохав, вона не скаже.

Під час судового розгляду надала пояснення ОСОБА_33 , яка є майстром виробничого навчання у ОСОБА_29 , зазначивши, що остання є специфічною дитиною, погана запам`ятовує матеріал, а певні події не запам`ятовує на певний час, є емоціональною, дуже нервує і хвилюється, коли відбувається нестандартна ситуація.

Аналогічну характеристику ОСОБА_29 майстер навчання ОСОБА_34 .

Виходячи з вищевикладеного, до показів свідка ОСОБА_29 суд відноситься критично і не приймає їх до уваги, оскільки під час її допиту в судовому засіданні та на стадії дізнання вона надала з одних і тих же обставин, суперечливі та непослідовні пояснення, що не узгоджуються між собою, ці покази є різними по суті, що обґрунтовано викликає сумнів в їх достовірності.

З аналогічних підстав суд не приймає до уваги і показання, надані свідком ОСОБА_29 під час проведення слідчого експерименту за її участі.

Враховуючи, що суд не прийняв до уваги дані, отримані під час слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_29 , тому дані, отримані під час проведення судово-медичної комісійної експертизи (№1337/к від 26.07.2023 року) вважаю за необхідне визнати недопустимими доказами, так як під час проведення вказаної експертизи використовувалися дані саме отримані під час зазначеного слідчого експерименту.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлені.

В обвинувальному акті зазначено, що обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Під час свого допиту ОСОБА_7 зазначила, що вона свою вину за ч.1 ст.125 КК України визнає частково, зазначивши, що вона діяла ненавмисно і фактично захищаючись від дій потерпілої.

Під час судового розгляду щирого каяття суд у поведінці обвинуваченої не вбачає, так як воно характерне тим, що засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через її щирий осуд, визнання вини і готовність підлягати кримінальній відповідальності. Хоча обвинувачена і зазначала, що неправа у виниклій ситуації, проте щирого осуду та готовності нести кримінальну відповідальність у діях ОСОБА_7 , встановлено не було.

Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є кримінальним проступком;

- його суспільну небезпечність;

- особу обвинуваченої: раніше не судима; поведінку ОСОБА_7 під час судового розгляду, а саме: одного разу порушила свої процесуальні обов`язок (не з`явилася до суду і до неї було застосовано примусовий привід); її вік та здоров`я (за два місяці до скоєння кримінального правопорушення виповнилося лише 18 років, не перебуває у лікарів нарколога та психіатра на обліку); має постійне місце реєстрації та проживання; навчається; не заміжня; відсутні жодні особи на утриманні; має лише матір з інвалідністю ІІ групи, як позбавлена батьківських прав і опікуном обвинуваченої є вихователь центру.

Враховуючи особистість обвинуваченої, конкретні обставини кримінального провадження, наявність матеріальної можливості (має стипендію та державну матеріальну допомогу на загальну суму 6800 грн.), відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин покарання, суд вважає, за доцільне призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.125 КК України, в редакції Закону, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення.

На переконання суду, призначення обвинуваченій такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так й іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Розгляд цивільного позову

У кримінальному провадженні представником потерпілої ОСОБА_5 пред`явлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 : майнової шкоди у розмірі 2800 грн. 68 коп., моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., а також процесуальних витрат (витрати на правову допомогу) у сумі 12 000 грн.

Від захисника обвинуваченої ОСОБА_6 до суду надійшов відзив, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог представник потерпілої ОСОБА_5 , враховуючи таке.

Згідно виписки з історії хвороби стаціонарного хворого від 14.06.2023 р., виданої лікарем КНП «Запорізькою обласної клінічної дитячої лікарні» ЗОР, ОСОБА_9 звернулась до лікарні 14.06.2023 року зі скаргами на біль у животі, після того як її вдарила сусідка по кімнаті.

Пройшла обстеження: а) розгорнутий аналіз крові; б) аналіз сечі; в) оглядову рентгенограму органів черевної порожнини (ОРГ ОЧП), стан внутрішніх органів змін не має; УЗІ ОБП: кіста правої нирки 7 мм. Клінічного ризику немає.

15.06.2023 року дитину виписано з відділення у здоровому стані. Рекомендовано нагляд педіатра та лікаря хірурга.

Слід зауважити, що згідно вищевказаної Виписки з історії хвороби стаціонарного хворого від 14.06.2023р., потерпіла не проходила обстеження у лікаря офтальмолога (окуліста).

Отже, потерпіла, після події 14.06.23 р. звернулась до лікарні зі скаргами зовсім іншого характеру (біль у животі), а про хімічний опік кон`юнктиви обох очей чомусь скарг не було і при надходженні і при виписки з лікарні -15.06.23 p. Даний документ засвідчує, що потерпіла лікарям скаржилась на біль в животі, при тому, що до відділу поліції вона звернулась 03.07.2023 року.

Згідно консультативного висновку спеціаліста лікаря офтальмолога з КНП «ЗОКДЛ» ЗОР від 16.06.2023 р.: зір на праве око 0,4 з кор.- 1,75 = 1,0, зір на ліве око 0,5 з кор. 1,25= 1,0. Ін`єкція судин кон`юнктиви, рогівка прозора. На очному дні патології не виявлено. Діагноз: хімічний опік кон`юнктиви обох очей. Міопія сл. ст. обох очей. Рекомендації: Офтагель 1х 3р.

Відповідно до наданого доказу фіскального чеку від 16.06.2023 р. відбулась купівля «Альмагелю нео», вартістю - 400 грн., що не було зафіксовано у рекомендаціях лікарів. Згідно фіскального чеку ФОП « ОСОБА_35 » ОСОБА_36 не містить назву купленого медичного товару на суму 1600,0 грн., зафіксованого у рекомендаціях лікарів.

У зв`язку з чим, сторона захисту вважає, що розмір витрат на придбання ліків не підтверджуються випискою із медичної документації на ім`я позивача, ані лікарськими призначеннями ліків медпрепаратів; ані виписками з результатів досліджень; ані чеками на придбання ліків. Інших доказів щодо розміру матеріального відшкодування стороною позивача не надано.

Стосовно моральної шкоди, ОСОБА_6 вказує, що законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду. Також, визначення розміру моральної шкоди відбувається: за допомогою психологічного дослідження. При цьому розмір моральної шкоди встановлюється судом (постанова ВС від 07.04.2020 року у справі № 572/3209/17), виходячи із законодавчих критеріїв, встановлених ч. 2 ст. 23 ЦК; враховуючи поведінку потерпілого (ст. 1193 ЦК).

Цивільним позивачем ОСОБА_8 не надано суду належних та допустимих доказів підтвердження заподіяння моральної шкоди у зазначеному розмірі, а доказування не може ґрунтуватись на припущенні, а тому в цивільному позові слід відмовити.

Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 5 статті 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленим КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовується норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стосовно стягнення майнової шкоди.

На підтвердження завдання вказаної шкоди потерпіла та її представник надали суду копії медичних документів та певних квитанцій.

Аналіз квитанцій свідчить, що потерпілою були здійснено придбання таких ліків як «Альмагель» та «Золопент». Водночас, рекомендацій лікарів щодо застосування цих ліків строна потерпілої суду не надала.

Також, до цивільного позову додана квитанція про придбання «мет.5688 Persona» за 1600 грн. у ФОП ОСОБА_37 Оптика «ГлазОК», проте взагалі не зрозуміло ще це за річ і яким чином вона відноситься до майнової шкоди потерпілої.

Отже, вказані витрати потерпілої ОСОБА_8 , на думку суду, жодним чином не свідчать про спричинення їй майнової шкоди, тому у стягненні їх з обвинуваченої необхідно відмовити.

Крім того, долучено квитанції про придбання оптичних лінз, вартістю 800 грн. ФОП ОСОБА_37 Оптика «ГлазОК». Ці витрати суд вважає за можливе задовольнити, враховуючи рекомендації лікаря-офтальмолога про застосування окулярів.

Розглянувши цивільний позов ОСОБА_8 в частині стягнення моральної шкоди, суд дійшов до такого.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на думку суду, повністю доведена.

Обґрунтовуючи свій цивільний позов, потерпіла ОСОБА_8 вказала, що своїми діями обвинувачена спричинила їй фізичний біль та душевні страждання. У зв`язку з причиненою ОСОБА_15 травмою очей, вона стала гірше бачити, тому їй лікарі виписали окуляри, які вона придбала за 2800-3000 грн. та каплі для очей за 200 грн., а також приймала ліки від болі у животі та голови.

Раніше до скоєння кримінального правопорушення, вона окуляри не носила, а після цього лікарі рекомендують їх носити постійно або відповідні лінзи, які вона теж придбала за 800 грн.

ОСОБА_13 фактично не вибачилася за свої дії, а лише одного разу після судового засідання написала їй по телефону: «Привіт, пробач».

Певний час вона перебувала у лікарні та у подальшому відвідувати лікарняні заклади та перебувати у незвичних умовах, а застосування окулярів це вже на все життя. Все зазначене завдало їй додаткові моральні страждання.

Суд вважає, що вказані потерпілою обставини: спричинення їй фізичних та душевних страждань не викликають сумнівів, враховуючи отримані нею тілесні ушкодження. Оцінюючи вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з характеру й обсягу страждань, які виникли внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , зміни нормального ритму життя, необхідність постійно носити окуляри або відповідні лінзи, а також певний період часу витрачати на лікування та відновлення здоров`я. Виходячи із засад виваженості та справедливості, відповідно до вимог ст.1167 Цивільного кодексу України, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_8 щодо стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити частково, а саме у сумі 3 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Представник потерпілої ОСОБА_5 у своєму цивільному позові просила стягнути з обвинуваченої витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. Водночас, до суду не було надано жодних документів, підтверджуючих саме такі витрати на правову допомогу, тому в цій частині суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Інші процесуальні витрати та речові докази відсутні, запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не застосовувався.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі якої призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн., майнової шкоди у розмірі 2 800 (дві тисячі вісімсот) грн. 68 коп. та процесуальних витрат на послуги адвоката (представника потерпілої) у сумі 12 000 (дванадцять тисяч) грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. та майнову шкоду у розмірі 800 (вісімсот) грн.

У задоволенні інших вимог цивільного позову відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1