Справа № 496/1445/20
Провадження № 1-кп/496/254/25
У Х В А Л А

повний текст

24 грудня 2024 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

Судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Біляївського районного суду Одеської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000127 від 27.02.2020 року за обвинуваченням: ОСОБА_5 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст.263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду розглядається вказане кримінальне провадження.

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 у зазначеному кримінальному провадженні, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України.

Злочини у яких обвинувачується ОСОБА_5 згідно ст. 12 КК України, є тяжкими, за вчинення яких передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 6 років, від 5 до 8 років та від 3 до 7 років, що свідчить про наявність реального ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. ОСОБА_5 відомі анкетні данні свідків, тому перебуваючи на волі, він може здійснити вплив на них, з метою зміни показів. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на обвинуваченого у кримінальному провадженні у разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_5 проходить військову службу і не має постійного визначеного місця дислокації, не зможе своєчасно з`являтись в судові засідання, що може призвести до невиправданого затягування судового розгляду. Неможливість застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування та/або суду не надходило звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу.

В судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав, просив його задовольнити, з підстав визначених у клопотанні, посилаючись на наявність достатньої кількості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обвинувачений просив призначити більш м`який запобіжний захід, оскільки він має дружину та трьох дітей, є військовослужбовцем, тому зобов`язується виконувати зобов`язання, покладенні на нього судом.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні заперечувала проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просила змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Від потерпілої ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 надійшли заяви про слухання кримінального провадження за їх відсутності.

Суд дослідивши матеріали справи, клопотання прокурора, заслухавши захисника та обвинуваченого, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого, експерта або спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за вчинення яких, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі до 8 років.

Стаття 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 р. "Про взяття під варту до суду" зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Беручи до уваги позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за інкриміновані дії підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доцільність продовження строку перебування під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним, визначає вірогідність переховування від суду і цей ризик не змінився. Крім того, сам характер злочинних дій, за які ОСОБА_5 обвинувачується, вказує на той факт, що він може вчиняти дії спрямовані на зміну свідками їх свідчень, у разі звільнення обвинуваченого з-під варти та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, враховуючи те, що особа обґрунтовано обвинувачуються у скоєнні тяжких злочинів, а також ризики, які на даний час не перестали існувати, враховуючи, що санкція статті за якою обвинувачується ОСОБА_5 передбачає покарання до 8 років позбавлення волі, а також наявний суспільний інтерес, пов`язаний з характером злочину, вчиненого в період збройного конфлікту проти України, що на думку суду є важливим аргументом, слід вважати, що ОСОБА_5 може переховуватись від правосуддя, тому враховуючи сукупність зазначених ризиків та аргументів, які на даний час не відпали вважаю клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню, без зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Суд при цьому констатує, що нові ризики не з`явились, та старі, які стали підставою для обрання та в подальшому для продовження тримання під вартою не змінились та не відпали.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Вирішуючи питання про щодо розміру застави, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст.263 КК України, що відноситься до тяжких злочинів.

Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Продовжуючи ОСОБА_5 строк тримання під вартою до 21.02.2025 року, суддя не вбачає підстав для зменшення розміру застави, визначеної попередньою ухвалою.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому, визначаючи розмір застави, суд бере до уваги обставини, встановлені ст. ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Такий розмір застави, на думку суду, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 23, 177, 178, 184, 376, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, а саме з 24 грудня 2024 року до 21 лютого 2025 року, включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та уповноваженій службовій особі, для виконання в частинні утримання під вартою.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 10:00 год 30 грудня 2024 року у приміщенні Біляївського районного суду Одеської області, в залі судових засідань № 13.

Суддя ОСОБА_1