Справа № 148/427/18
Провадження №11-кп/801/173/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.11.2024 року у кримінальному провадженні №0000495 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вінниці, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_9 ,

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

потерпілого: ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу просив вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.11.2024 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 194 КК України скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, внаслідок м`якості, а також через допущене судом першої інстанції істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним і засудити ОСОБА_8 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, з призначенням йому покарання за ч. 2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з дня його фактичного затримання на виконання вироку.

Ухвалюючи новий вирок виключити із змісту обвинувачення визнаного

судом доведеним вказівки наступного змісту: «... ОСОБА_11 ...», «... ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою зі своїм батьком ОСОБА_11 ...», «... ОСОБА_8 , ОСОБА_11 ...», «...обвинуваченого ОСОБА_11 » та вказати:«...Особа, стосовно якої проводився судовий розгляд у вказаній справі та прийняте окреме процесуальне рішення...»; «... ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з особою, стосовно якої проводився судовий розгляд у вказаній справі та прийняте окреме процесуальне рішення...»; «... ОСОБА_8 та особа, стосовно якої проводився судовий розгляд у вказаній справі та прийняте окреме процесуальне рішення...», «...Особи стосовно якої проводився судовий розгляд у вказаній справі та прийняте окреме процесуальне рішення...».

В решті вирок залишити без змін.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив скасувати вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.11.2024 р.

Визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.11.2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з дня його затримання в установленому законом порядку на виконання даного вироку.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Зобовязано підозрюваного ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою суду та покладено на нього строком на два місяці, до 17.01.2025, наступні обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання та/або місця роботи.

Попереджено ОСОБА_8 , що у разі невиконання, покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід.

Цивільний позов ОСОБА_10 та ОСОБА_12 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , матеріальну шкоду в сумі 385384,52 грн. (триста вісімдесят п`ять тисяч триста вісімдесят чотири гривні п`ятдесят дві копійки).

Стягнуто з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 , матеріальну шкоду в сумі 359120,97 грн. (триста п`ятдесят дев`ять тисяч сто двадцять гривень дев`яносто сім копійок).

В іншій частині позов ОСОБА_10 та ОСОБА_12 залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави витрати на залучення експерта в сумі 11 463,28 грн. (одинадцять тисяч чотириста шістдесят три гривні двадцять вісім копійок).

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

18.07.2016 в період часу з 10:00 до 16:00 ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою зі своїм батьком ОСОБА_11 , жителем с. Юрківка Тульчинського району Вінницької області, перебуваючи у 15 кварталі плодового саду, розташованого на території Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителем АДРЕСА_1 , переслідуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на вчинення умисного знищення майна останнього в особливо великих розмірах, а саме багаторічних насаджень дерев яблунь, розташованих у даному кварталі саду на земельних ділянках, які належать на праві приватної власності ОСОБА_10 площею 1,2242 га (кадастровий номер :01:001:0126) та його сину ОСОБА_12 площею 1,2241 га (кадастровий номер :01:001:0127), які фактично використовував ОСОБА_10 ,. з допомогою жителів с. Юрківка, Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , яким не були відомі жодні обставини умисності дій останніх, оскільки вони діяли за проханням ОСОБА_11 з допомогою 3 (трьох) бензопил, що заздалегідь були заготовленні ОСОБА_11 , якими працювали ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , здійснили повне відокремлення дерев породи яблуня, належних ОСОБА_10 , що росли на земельній ділянці площею 1,2242 га за кадастровим номером :01:001:0126 в кількості 130 дерев, спричинивши йому майнову шкоду на суму 1 028 606,67 грн. та 120 дерев належних на праві приватної власності ОСОБА_12 , які росли на земельній ділянці площею 1,2241 га за кадастровим номером :01:001:0127, спричинивши останньому майнової шкоди на суму 958 508,25 грн.

Всього своїми умисними діями ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , достовірно розуміючи протиправність своїх дій, умисно здійснили знищення чужого майна, що відбувалось за їх свідомого бажання настання таких наслідків, на загальну суму 1 987 114,92 грн., що на момент вчинення злочину у шістсот разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та відноситься до особливо великих розмірів.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що призначаючи ОСОБА_8 покарання, судом належним чином не враховано те що останній вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, а метою вчинення вказаного кримінального правопорушення слугував мотив умисного знищення чужого майна, та те, що діями обвинуваченого спричинено матеріальні збитки потерпілим на загальну суму майже 2 мільйона гривень.

Прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_8 суспільно корисною працею не займався і не займається, свою вину не визнав, постійно змінював свої покази та намагався уникнути відповідальності, жодних дій пов`язаних із примиренням з потерпілими не здійснив, цивільний позов не визнав, шкоди не відшкодував.

Також прокурор вважає, що наявна обтяжуюча покарання ОСОБА_8 обставина - вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, що судом також не враховано.

За наведених обставин, при призначенні ОСОБА_8 покарання судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. ст. 50, 65, 66, 67 КК України), що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та що, відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, ст. ст. 413, 414 КПК України є підставою для скасування вироку.

Відповідно до змісту оскаржуваного вироку від 20.11.2024, суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження і прийняв процесуальне рішення (вирок) лише щодо однієї особи - ОСОБА_8 і лише в межах висунутого тільки йому обвинувачення, а тому зазначення у вироку суду прізвища іншого обвинуваченого, ОСОБА_11 є недопустимим, оскільки відносно даної особи судовий розгляд завершений іншим процесуальним рішенням, ухвалою.

Суд першої інстанції, проголошуючи вирок від 20.11.2024, при викладенні фактичних обставин справи та надаючи оцінку зібраним доказам, повинен був знеособити особу ОСОБА_11 , як особи спільно з якою, за попередньою змовою, вчинялось кримінальне правопорушення ОСОБА_8 , що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

З огляду на вищевикладене вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.11.2024 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 194 КК України підлягає скасуванню з подальшою його зміною, шляхом знеособлення особи з якою ОСОБА_8 вчиняв інкриміноване йому кримінальне правопорушення, за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що висновок експерта від 01.08.2023 № 4191/23-21, протокол огляду місця події від 29.09.2016 р., протокол огляду місця події від 15.05.2017 р., де запрошена була в якості понятої ОСОБА_15 , яка була, на час проведення процесуальної дії, дружиною ОСОБА_8 є недопустимими доказами.

Під час судового розгляду відповідно до положення ст. 91 КПК України, щодо обставин, які підлягають доказування в кримінальному провадженні з врахуванням особливостей об`єктивної і суб`єктивної сторони складу злочину за ч. 2 ст. 194 КК України судом першої інстанції не були встановленні ознаки умислу, мотиву дій та мети обвинуваченого ОСОБА_8 .

Стороною обвинувачення поставлено за вину обвинуваченому ОСОБА_8 скоєння злочину за попередньою змовою групою осіб, що за ч. 2 ст. 28 КК України вимагає встановлення домовленості про спільне його вчинення, досягнутої заздалегідь, тобто до початку злочину, однак суд у вироці лише обмежився тим, що виклав обвинувачення, вказавши про вступ у попередню злочинну змову з реалізацією спільного злочинного умислу до знищення майна потерпілого.

Стороною захисту заявлялися клопотання про допит свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , однак судом безпідставно було відмовлено у сприянні в їх доставці до суду застосувавши привід, що позбавило в праві обвинуваченого ОСОБА_8 на справедливий судовий розгляд шляхом допиту свідків.

Крім того, суд першої інстанції 04.09.2024 р. необгрунтовано відмовив в призначенні судової комплексної біологічної та товарознавчої експертизи.

Оскільки вина ОСОБА_8 не доведена належними та допустимими доказами цивільні позови потерпілих також не підлягають до задоволення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який просив задоволити апеляційну скаргу прокурора частково, просив призначити новий судовий розгляд, захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, не заперечував проти призначення нового судового розгляду, ОСОБА_8 , який підтримав захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги прокурора, захисника підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до ст.370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 1 ст. 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2022 року в справі № 3-р(II)/2022, принцип презумпції невинуватості діє на всіх етапах кримінального провадження та після його завершення. Він захищає особу від осуду з боку публічної влади, доки її винуватість не буде доведена в законному порядку обвинувальним вироком суду. Лише вирок суду може встановити винуватість, інші акти публічної влади не можуть містити жодних позицій щодо винуватості особи, навіть у вигляді припущень стосовно такої винуватості.

Постановляючи вирок, суд першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного вироку під час викладу формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначив, що 18.07.2016 року ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою зі своїм батьком ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 194 КК України.

Крім того, вирок суду першої інстанції ухвалений відносно двох осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , де у вступній частині вироку зазначено анкетні дані обох обвинувачених.

Також суд першої інстанції вказує у вироці суду про доведеність вини ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , тобто вступна, мотивувальна частина вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.11.2024 року стосується обох обвинувачених, хоча резолютивна частина вироку містить вказівку про визнання винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 194 КК України лише ОСОБА_8 .

Фактично в даному випадку суд першої інстанції ухвалив вирок відносно двох обвинувачених, хоча ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.11.2024 року кримінальне провадження № 0000495, відомості про яке внесено в ЄРДР 15.08.2016, в частині обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України, закрито на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з його смертю.

Як встановлено судом апеляційної інстанції вирішення питання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_11 відбулося без участі захисника.

Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.52 КПК України участь захисника є обов`язковою з моменту виникнення права на реабілітацію померлої особи.

Крім того, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 , який являється сином обвинуваченого ОСОБА_11 , захисник ОСОБА_7 просили виправдати ОСОБА_11 в порядку реабілітації, посилаючись на недоведеність поза розумним сумнівом в ході судового розгляду його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Однак, судом, в порушення норми п. 6 ч. 2 ст. 52 КПК України не було забезпечено участь захисника, яка була обов`язкова.

Таким чином було порушено право на захист ОСОБА_11 , що призвело до постановлення незаконного рішення.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20.03.2025 року частково задоволено апеляційну скаргу прокурора, апеляційну скаргу ОСОБА_17 задоволено, ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.11.2024 року про закриття кримінального провадження №0000495 відносно ОСОБА_11 за ч.2 ст. 194 КК України на підставі п. 5 ч.1 ст. 284 КК України скасовано та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки суд першої інстанції закрив кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку зі смертю, суд не вправі був посилатися у вироку суду на вказану особу в контексті вчинення ним кримінального правопорушення, що суперечить принципу презумпції невинуватості й може створити враження про його винуватість, що є неприпустимим.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що вирок ухвалено за відсутності захисника ОСОБА_11 .

Згідно із ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

У ст. 412 КПК України законодавець визначив, що невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесу» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення.

За вище наведених обставин, суд першої інстанції допустився істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які не можуть бути усунуті під час апеляційного розгляду, тому вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.11.2024 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 194 КК України є незаконним та підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст.409, п.4 ч.2 ст.412, п.1 ч.1 ст.415 КПК України з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду необхідно врахувати викладене, розглянути кримінальне провадження з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, з урахуванням доводів апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.404,405,407,409,412,419 КПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити частково.

Апеляційну скаргу захисника задоволити частково.

Вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.11.2024 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 194 КК України скасувати

Призначити новий судовий розгляд.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4