Справа №577/2278/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1339/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 травня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій останній просить змінити вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 травня 2024 року, яким йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, прийняти рішення, яким призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання, з застосуванням ст.69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу, залишено раніше встановлену - тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з 17 квітня 2024 року з часу затримання ОСОБА_7 , у строк відбування покарання за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати час попереднього ув`язнення з 17 квітня 2024 року до вступу вироку в законну силу, з розрахунку, що один такий день відповідає одному дню позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Скасовано арешт накладений ухвалами слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2024 року на речі, належні ОСОБА_9 та на грошові кошти в сумі 1000 грн. двома купюрами по 500 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, обвинувачений посилається на те, що свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину він визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, матеріальну та моральну шкоду потерпілій відшкодував. При цьому, прокурор просила, з застосуванням ст. 69 КК України, призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, однак, суд призначив йому 5 років позбавлення волі, і таке покарання, на його думку, є занадто суворим.

Крім того, обвинувачений зазначає, що він має молодий вік, на його утриманні перебуває новонароджена дитина, просить вказані обставини врахувати та за результатом апеляційного розгляду призначити йому саме те покарання, про яке просила прокурор ОСОБА_10 у виді 4 років позбавлення волі.

Інші учасники даного кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду відносно ОСОБА_7 не подавали.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 16 квітня 2024 року близько 18 год. 50 хв. ОСОБА_7 , знаходячись в електропоїзді №6545 сполученням «Хутір-Михайлівський-Конотоп», який прибував до станції Конотоп, у стані алкогольного сп`яніння, побачив у вагоні №3 раніше незнайому престарілу ОСОБА_9 , яка сиділа у вагоні В цей момент у ОСОБА_7 , виник злочинний корисливий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме грошових коштів потерпілої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, діючи умисно в умовах введеного Указом Президента України воєнного стану в Україні, який було неодноразово продовжено, ОСОБА_7 сів поряд з ОСОБА_9 з лівого боку та, розуміючи, що жінка сама і не зможе вчинити опір його протиправним діям, а також звернутися по допомогу до сторонніх, наказав віддати всі наявні у неї грошові кошти, а коли потерпіла йому відмовила, висмикнув з лівої кишені її куртки паперовий конверт з грошима в сумі 2500 грн.

Заволодівши чужим майном, ОСОБА_7 , ігноруючи крики потерпілої про повернення грошей, залишив місце скоєння злочину, вибіг з вагону електропоїзду, який у той час вже прибув на ст. Конотоп, а в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 2500 грн.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційних доводів та вимог, позицію прокурора, яка вважала рішення суду законним та обґрунтованим, просили залишити його без міни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 ніким не оспорюються і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК України також не оспорюється, тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції і в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що у даному випадку, достатнім для нього було б покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, не у виді позбавлення волі строком на 5 років, яке призначено судом першої інстанції, а у виді 4 років позбавлення волі, як просила під час судового розгляду прокурор, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями ст.ст. 50, 65 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що при вирішенні питання щодо виду та розміру покарання, яке слід призначити ОСОБА_7 , судом було враховано, що вчинений останнім злочин, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, в якому здобував освіту, є особою молодого віку, має сталі родинні стосунки, вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю, сприяв розкриттю злочину, дійсно щиро розкаявся, усвідомив свій негативний вчинок і запевнив не повторювати протиправну поведінку в майбутньому.

При цьому, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди було визнано судом як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а обставинами, які обтяжують покарання було визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння щодо особи похилого віку.

Саме з врахуванням зазначеного, суд і дійшов висновку, про можливість призначення ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст. 69 КК України, тобто, нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, у виді позбавлення волі на строк п`ять років, з чим колегія суддів погоджується в повному обсязі.

Крім того, колегія суддів зауважує, що підстави для заміни такого покарання на більш м`яке, а саме, у виді чотирьох років позбавлення волі, як просить обвинувачений у поданій апеляційній скарзі, в даному конкретному випадку, відсутні, і апелянтом не наведено додаткових обставин, які не були враховані, чи залишились поза увагою суду.

Також, колегія суддів зауважує, що суд не був зобов`язаний призначати покарання у тому виді та розмірі, як просив під час судового розгляду даної справи прокурор, на що зауважує апелянт, а при вирішенні вказаного питання мав лише врахувати мету, відповідно до якої покарання передбачає не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, та, виходячи як з цього, так і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, призначити покарання, адекватне характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного, що у даному випадку і було зроблено.

Крім того, колегія суддів наголошує, що санкцією ч. 4 ст. 186 КК України передбачено покарання на строк від семи до десяти років позбавленням волі, проте, у даному випадку, судом були встановлені обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, та дійшов висновку про можливість призначення йому покарання, нижчого від найнижчої межі, а саме, у виді п`яти років позбавлення волі, вважати яке несправедливим чи суворим підстави відсутні.

Таким чином, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження не було встановлено обставин, за яких обвинуваченому ОСОБА_7 можливо було б призначити більш м`яке покарання, ніж визначено судом, і саме таке покарання, як вважає колегія суддів, є необхідним й достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції відносно було прийнято законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, підстави для його зміни відсутні, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 травня 2024 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4