Справа № 136/2408/24
Провадження №11-кп/801/560/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 04.04.2025 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 в кримінальному провадженні №0000316 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 04.04.2025 продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на шістдесят днів до 02.06.2025.

Своє рішення суд мотивував тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого продовжують існувати, судовий розгляд триває, обставин, які б гарантували належну поведінку ОСОБА_7 не встановлено.

Адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування ухвали та застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Свої вимоги мотивує тим, що прокурором не доведено існування заявлених ризиків, а судом не в повній мірі досліджено підстави для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Судом не враховано, що ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні крадіжки продуктів харчування, домовився з потерпілим про відшкодування завданої шкоди, влаштувався на роботу, має постійне місце реєстрації та проживання, виріс без батьків, при затриманні не опирався, у справі допитані основні свідки та потерпілий, обвинувачений завірив, що буде з`являтись своєчасно на всі виклики прокурора, слідчого та суду.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу слідчого судді та обрати щодо його підзахисного більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу захисника.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 заперечив проти вимог захисту, вказав на законність судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Положеннями ст. 422-1 КПК України передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , дотримався вимог кримінального процесуального закону та достатньо обґрунтував своє рішення.

Суд першої інстанції, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , та продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшились та виправдовують обраний запобіжний захід.

Отже, з урахуванням особи обвинуваченого та характеру інкримінованого йому злочину, тяжкості покарання, що загрожує йому у разі доведення винуватості, реальними залишаються ризики, зазначені в оскаржуваній ухвалі: переховування ОСОБА_7 від суду, незаконний вплив на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує його тримання під вартою та унеможливлює застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При цьому суд обґрунтовано зазначив, що наявність соціальних зв`язків, на які вказує захист, не стали стримуючим фактором для обвинуваченого.

Оцінюючи вказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 04.04.2025 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3