Справа № 738/769/25
№ провадження 1-в/738/149/2025
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

судді - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засiданнi клопотання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» про приведення вироку суду стосовно ОСОБА_2 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3

учасників судового розгляду:

прокурора ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.

До Менського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» про приведення вироку суду стосовно ОСОБА_2 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ,

Виклад позиції учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання.

Представник установи виконання покарань та засуджений в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд клопотання без їх участі.

Встановлені судом обставини.

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 травня 2023 року ОСОБА_2 засуджений за ст.15 ч.3 ч.4 185, ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357, ч.1 ст.70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві приватної власності . На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 липня 2019 року та за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, належного йому на праві приватної власності.

Згідно з вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 липня 2019 року, який було враховано судом при призначенні ОСОБА_2 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 травня 2023 року, ОСОБА_2 засуджений за ч.2 ст. 289, ч.2 ст.185, ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Остаточне покарання за цим вироком йому визначено на підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом частково складання покарань за даним вироком та вироком Крюківського районного суду м. Кременчука 25 квітня 2018 року у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Вироком Крюківського районного суду м. Кременчука 25 квітня 2018 року ОСОБА_2 засуджений за ч.2 ст.185, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 70, ч.4 ст.70, ч.1 ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 лютого 2018 року, який був врахований при призначенні ОСОБА_2 остаточного покарання за вироком Крюківського районного суду м. Кременчука 25 квітня 2018 року, ОСОБА_2 засуджений за ч.2 ст.185, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 70, ч.1 ст.71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці.

Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.

В процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене ч. 2 ст. 74 КК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Слід зазначити, що застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях ст. 58 Конституції України про зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів та ст. 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі. Так, згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК).

Звільнення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України чи виконання вироку відстрочене ст. 536 КПК України). При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст. 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, відповідно до якого у новій редакції викладено статтю 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна».

Положеннями частини першої статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною другою статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового Кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1. ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Як убачається з вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 травня 2023 року ОСОБА_2 вчинив замах на таємне викрадення чужого майна та таємне викрадення чужого майна 30 липня 2022 року на суму 1700 грн (епізод 4), 11 вересня 2022 року на суму 600 грн (епізод 7), в ніч з 18 вересня 2022 року на 19 вересня 2022 року на суму 2209,55 грн (епізод 8), 11 жовтня 2022 року на суму 798 грн (епізод 12), 13 жовтня 2022 року на суму 696,40 грн (епізод 13), 14 жовтня 2022 року на суму 709,05 грн (епізод 14), 16 жовтня 2022 року на суму 893,79 грн (епізод) 15, 17 жовтня 2022 року близько 15 год.00 хв. на суму 1137,98 грн (епізод 16), 17 жовтня 2022 року близько 16 години на суму 794,20 грн (епізод 17), 24 жовтня 2022 року на суму 1876,56 грн (епізод 21), 02 листопада 2022 року близько 19.00 год на суму 940,51 грн (епізод 26), в ніч з 02 листопада 2022 року на 03 листопада 2022 року на суму 1527,50 грн (епізод 27), в ніч з 02 листопада 2022 року на 03 листопада 2022 року близько 02:00 год на суму 1908,60 грн (епізод 30).

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481,00 грн, а відповідно 50 відсотків від його розміру (соціальна пільга) становило 1240,50 грн.

З огляду на указані норми, на момент вчинення ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України, у 2022 році, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України становив 2481,00 (1240,50 * 2 = 2481,00).

Як убачається з вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 травня 2023 року вартість майна, яке ОСОБА_2 викрав та вчинив замах на його викрадення у 2022 році за кожним вказаним епізодом не перевищувала 2481,00 грн.

Отже, ОСОБА_2 вчинено таємне викрадення чужого майна та замах на його викрадення у 2022 році за даним вироком на суму, що становить менше 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час їх вчинення (менше 2481,00 грн), а тому суд дійшов висновку про необхідність звільнити засудженого ОСОБА_2 від призначеного покарання за цим вироком за вказаними епізодами на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності вчинених ним діянь відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ.

Згідно з вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 липня 2019 року ОСОБА_2 вчинив таємне викрадення чужого майна в період часу з 20 лютого 2018 року по 23 лютого 2018 року на суму 639 грн (епізод 1), 17 березня 2018 року на суму 1005,00 грн (епізод 5), 21 березня 2018 року на суму 1396,67 грн (епізод 8).

Згідно з вироком Крюківського районного суду м. Кременчука 25 квітня 2018 року ОСОБА_2 вчинив таємне викрадення чужого майна 28 січня 2018 року на суму 144 ,00 грн та 168, 00 грн; 03 лютого 2018 року на суму 264,00 грн; 07 лютого 2018 року на суму 216,00 грн; 21 лютого 2018 року на суму 264 грн; 24 лютого 2018 року на суму 120,00 грн та 1368,00 грн.

Згідно з вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 лютого 2018 року ОСОБА_2 вчинив таємне викрадення чужого майна 10 грудня 2017 року на суму 329 грн, 12 грудня 2017 року на суму 618 грн.

Станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762,00 грн, а відповідно 50 відсотків від його розміру (соціальна пільга) становило 881,00 грн.

Отже, на момент вчинення у 2018 році ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України становив 1762,00 (881,00 * 2 = 1762,00).

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1600,00 грн, а відповідно 50 відсотків від його розміру (соціальна пільга) становило 800,00 грн.

Отже, на момент вчинення у 2017 році ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України становив 1600,00 (800,00 * 2 = 1600,00).

Відтак, на день розгляду клопотання діяння, за вчинення яких засуджено ОСОБА_2 за вказаними вироками та епізодами наразі не можуть вважатися кримінальними правопорушеннями, оскільки вартість майна за кожним із зазначених епізодів не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність, а тому суд дійшов висновку про необхідність звільнити засудженого ОСОБА_2 від призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності вчинених ним діянь відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Керуючись п.13 ч.1 ст. 537, ч. 2 ст. 539 КПК України, ч.1 ст. 5, ч.4 ст. 74 КК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» про приведення вироку суду стосовно ОСОБА_2 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ - задовольнити.

Вироки Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 лютого 2018 року, Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської від 25 квітня 2018 року, Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 липня 2019 року, Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 травня 2023 року привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року:

Звільнити засудженого ОСОБА_2 від покарання, призначеного вироками: Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 лютого 2018 року в частині його засудження за ч.2 ст.185 КК України за епізодами від 10 грудня 2017 року, від 12 грудня 2017 року; Крюківського районного суду м. Кременчука від 25 квітня 2018 року за епізодами від 28 січня 2018 року, 03 лютого 2018 року, 07 лютого 2018 року, 21 лютого 2018 року, 24 лютого 2018 року; Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 липня 2019 року в частині засудження за ч.2 ст.185 КК України за епізодом 1 вчиненому в період часу з 20 лютого 2018 року по 23 лютого 2018 року, за епізодом 5 від 17 березня 2018 року, за епізодом 8 від 21 березня 2018 року; Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 травня 2023 року в частині засудження за ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України за епізодом 21 від 24 жовтня 2022 року, та в частині засудження за ч.4 ст. 185 КК України за епізодом 4 від 30 липня 2022 року, за епізодом 7 від 11 вересня 2022 року, за епізодом 8 від 18 вересня 2022 року, за епізодом 12 від 11 жовтня 2022 року, за епізодом 13 від 13 жовтня 2022 року, за епізодом 14 від 14 жовтня 2022 року, за епізодом 15 від 16 жовтня 2022 року, за епізодом 16 від 17 жовтня 2022 року близько 15-00 години, за епізодом 17 від 17 жовтня 2022 року близько 16-00 години, за епізодом 26 від 02 листопада 2022 року, за епізодом 27 від 02 листопада 2022 року, за епізодом 30 в ніч з 02 листопада 2022 року на 03 листопада 2022 року на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, негайно.

Вважати ОСОБА_2 таким, що засуджений вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 травня 2023 року за ч.4 ст. 185, ч.1 та ч.3 ст. 357, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві приватної власності. На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 липня 2019 року та за сукупністю вироків вважати ОСОБА_2 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, належного йому на праві приватної власності.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 18 квітня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1