Справа № 204/9482/24
Провадження №1-кп/204/589/25
29 січня 2025 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 , захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обраного відносно обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту, та відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді продовження строку дії обов`язків, покладених відповідно до застосовного запобіжного заходу у вигляді поруки. B обґрунтування своїх клопотань зазначив, що ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Є достатні підстави вважати, що, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обвинувачені, усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене ними кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності, будуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Санкція відповідної частини статті відносить інкриміноване кримінальне правопорушення до тяжкого і передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення. Отже, оцінюючи можливість обвинувачених переховуватися від органу досудового розслідування, такі дії спрямовані на переховування останнього є цілком вірогідними в будь-який момент кримінального провадження. Крім того, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України з 24 лютого 2022 року, враховуючи, що Дніпропетровська область значно наближена до кордонів, територія яких, визначена статусом тимчасово окупованою територію, останні можуть покинути території Дніпропетровської області та України. Окрім цього, із врахуванням того факту, що обвинуваченим відомі особисті дані та місця проживання свідків у даному кримінальному провадженні, а тому є всі підстава вважати, що існує обґрунтований ризик незаконного впливу як на свідків з боку обвинувачених або їх знайомих, підлеглих, з метою перешкоджання їх з`явлення, шляхом залякування, умовляння, пропонування неправомірної вигоди за надання неправдивих свідчень на свою користь, в тому числі, знаходячись на свободі, можуть інформувати та скеровувати дії та показання вказаних осіб. Обвинуваченим інкримінується саме зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої юридичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що дає змогу незаконно впливати на вказаних осіб шляхом погроз та вмовлянь з метою схилення свідків до зміни показів або відмови від показів, що у свою чергу зашкодить вирішенню завдань кримінального судочинства, та перешкоджатиме ефективному, повному, всебічному та неупередженому розслідуванню. Аналогічним чином обвинувачені зможуть впливати і на інших на цей час недопитаних у кримінальному провадженні свідків, відомості стосовно яких в порядку ст. 222 КПК України не підлягають розголошенню. Ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами, як наслідок встановлення ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. Крім того, не будучи обмеженими у вільному доступі до інших осіб, обвинувачені можуть здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі. Оцінюючи ризик перешкоджанню кримінальному провадженню, є висока ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначених осіб, спрямованих як на уникнення відповідальності, так і на певні вчинки, які будуть підставою для затягування до вчинення певних процесуальних дій процесуальних дій так і судового розгляду. Обвинувачені, з метою перешкоджання досудовому розслідуванню, також зможуть підшуковувати осіб, які нададуть вигідні для них показання. У тому числі, обвинувачені з використанням свого службового становища, можуть підробити або знищити документи, які мають суттєве значення для повного, об`єктивного та неупередженого розслідування кримінального провадження. Крім того, враховуючи що суворість призначеного покарання є суттєвим елементом при оцінюванні повторного вчинення злочину, а тому у досудового розслідування є неспростовні підстави вважати, що у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів, обвинувачені можуть переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, експертів та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 просив відмовити в задоволенні клопотань прокурора. Суду пояснив, що поведінка підзахисних не змінюється, а тому відсутні підстави для продовження строку дії запобіжного заходу. Ризик переховування відсутній та є безпідставний, оскільки жодних фактів переховування прокурором не було надано. Поведінка підзахисних не піддається сумніву, та із сторони обвинувачення не було натяків чи суперечок з приводу переховування. Щодо впливу обвинувачених на свідків та експертів то жодних доказів прокурором щодо намагання вчинення таких дій надано суду не було, тим паче обвинувачені працюють разом зі свідками, а тому бачитись вони із ними всерівно будуть. Прокурор не довів наявність вказаних ризиків суду.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_9 підтримав думку захисника ОСОБА_7 , просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали думку своїх захисників.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Суду пояснив, що його підзахисний відвідує кожне засідання. Щодо ризику переховування то ОСОБА_5 є військовозобов`язаним, а тому він не буде їхати на територію де ведуться бойові дії задля уникнення від суду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вважав, що клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК України, не зазначені обставини та матеріали які б підтверджували наявність ризиків на наявність яких посилається прокурор у своєму клопотанні.
Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані суду клопотання, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, запобіжні заходи.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2024 року було продовжено обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а відносно обвинуваченого ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді особистої поруки, із покладенням відповідних обов`язків, строком до 08 лютого 2025 року.
Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України - запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду.
Так, надаючи оцінку доводам прокурора, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно з вимогами ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.
Відповідно до вимог ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов?язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більши м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Оцінюючи ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на наявність якого прокурор посилається у своєму клопотанні, а також позицію сторони захисту щодо його недоведеності, суд зазначає наступне.
На користь реального існування вказаного ризику слід віднести ті обставини, що обвинувачені: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, а саме за ч. 2 ст. 364 КК України, за якою передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому можлива тяжкість покарання, на переконання суду, є достатнім мотивом та підставою для обвинувачених вчинити дії спрямовані на переховування від суду задля уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності.
Не може залишатися поза увагою суду, що Указом Президента України № 64/2022 на території України починаючи з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз?яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03 березня 2022 року № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, суд керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.
Таким чином, у зв?язку з тим, що на даний час в Україні введено воєнний стан у обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином виконувати органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинувачених.
Крім того, перевіряючи наявність ризику впливу ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на свідків, експерта та спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).
Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки, експерт чи спеціаліст допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.
Ризик впливу на свідків, експерта та спеціаліста існує не лише під час зібрання доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.
Оскільки, хоча судовий розгляд по кримінальному провадженню розпочато, однак свідки, експерт та спеціаліст залишаються не допитаними, а тому існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на свідків, експерта та спеціаліста вони можуть надавати неправдиві свідчення або ж відмовитись від їх надання, а тому існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Щодо наявності ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить й те, що ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , задля уникнення кримінальної відповідальності можуть вдатися до дій задля підшукування осіб, які можуть надати відповідні свідчення, які будуть спрямовані на вигородження останніх задля можливості уникнення останніми відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Що стосується клопотання сторони захисту про можливість застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, суд зазначає наступне.
Так, під час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчим суддею, та в подальшому й судом при продовженні такого запобіжного заходу, були враховані всі обставини, на які посилалася як сторона обвинувачення, так і сторона захисту та, враховуючи особу обвинувачених та кримінальні правопорушення, у вчиненні яких останній обвинувачення, дійшов до висновку, що застосування саме такого запобіжного заходу, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених під час судового розгляду вказаного кримінального провадження.
Більш м`які запобіжні заходи на думку суму не взмозі забезпечити належне виконання покладених на обвинувачених обов`язків судом, а тому в задоволенні клопотань сторони захисту слід відмовити.
Таким чином, беручи до уваги наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, клопотання прокурора про продовження обвинуваченим: ОСОБА_10 та ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, ОСОБА_5 строку дії обов`язків відповідно до запобіжного заходу у вигляді поруки, підлягають задоволенню, в повному обсязі оскільки на думку суду такі запобіжні заходи є достатніми та необхідними на даній стадії судового розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити.
Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком до 29 березня 2025 року включно.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 , в період часу з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин не відлучатися з місця фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_1 (за винятком виникнення надзвичайних ситуацій, які б унеможливили безпечне для життя та здоров`я перебування обвинуваченого у житлі).
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки: прибувати за вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду, за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога» та подальшого невідкладного повернення до житла; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати за наявності на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що працівники поліції, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком до 29 березня 2025 року включно.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 , в період часу з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин не відлучатися з місця фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_2 (за винятком виникнення надзвичайних ситуацій, які б унеможливили безпечне для життя та здоров`я перебування обвинуваченого у житлі).
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки: прибувати за вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду, за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога» та подальшого невідкладного повернення до житла; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати за наявності на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що працівники поліції, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Контроль за виконанням ухвали покласти на уповноважених працівників територіального відділу поліції за місцем проживання обвинувачених.
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строком на два місяці, а саме до 29 березня 2025 року, наступні обов`язки: повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у даному кримінальному провадженні, з питань, які так чи інакше стосуються обставин цього кримінального провадження; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Зобов`язати поручителів забезпечувати виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків та за необхідності забезпечити його явку до суду на першу про те вимогу.
Роз`яснити поручителям: депутату Дніпровської міської ради ОСОБА_11 , заступнику голови Дніпропетровської обласної ради, депутату Дніпровської міської ради ОСОБА_12 , голові Політичної партії «Пропозиція», члену виконавчого комітету Дніпровської міської ради ОСОБА_13 , депутату Дніпровської міської ради ОСОБА_14 , що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України, за яке передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Поручителі можуть відмовитись від взятих на себе зобов`язань до виникнення підстав, які тягнуть за собою його відповідальність. У такому разі вони забезпечують явку обвинуваченого до суду для вирішення питання про заміну йому запобіжного заходу на інший.
У разі невиконання поручителями взятих на себе зобов`язань на них накладається грошове стягнення в розмірі від десяти до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Контроль за виконанням зобов`язань особистої поруки покласти на прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 .
В задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1