УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001457 від 06.12.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, українця, із вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , старшого державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001457 від 06.12.2024 року за заявою ОСОБА_7 щодо вимагання службовою особою органу державної влади неправомірної вигоди за ч. 3 ст. 368 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється Одеською обласною прокуратурою.

Досудовим розслідуванням установлено, що Малиновським відділом Державної виконавчої служби у місті Одеса Пiвденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа Малиновського районного суду м. Одеси від 24.06.2020 року було розпочато виконавче провадження № 71671150 про стягнення з ОСОБА_7 аліментів на утримання дитини, яке перебуває у провадженні старшого державного виконавця ОСОБА_4 .

У зв`язку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів старшим державним виконавцем Малиновського відділу ДВС у м. Одеса ОСОБА_4 01.02.2024 року було винесено постанову про накладення арешту на банківські рахунки та кошти ОСОБА_7 , як боржника, що містяться на них.

Так, приблизно в липні 2024 року, з метою з`ясування обставин арешту рахунків ОСОБА_7 звернувся до ОСОБА_4 , який перебуваючи у службовому приміщенні Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за адресою: м. Одеса, вул. Старицького, 10-А, повідомив що зняти накладений арешт без письмової згоди його колишньої дружини не можливо.

Проте, надалі, на початку грудня але не пізніше 04.12.2024 року, у

ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 за вчинення дій в інтересах останнього зі зняття арешту з банківських рахунків, накладеного в рамках виконавчого провадження № 71671150.

З метою реалізації злочинного умислу, направленого на одержання неправомірної вигоди з метою особистого збагачення ОСОБА_4 04.12.2024 року біля 09 год. 28 хв. у месенджері «Viber» направив ОСОБА_7 повідомлення щодо стану вирішення ним питання зі сплати аліментів та в ході подальшої телефонної розмови, повідомив останньому, що має пропозицію зі зняття арешту з банківських рахунків, яку він викаже при особистій зустрічі з ОСОБА_7 .

У той же день, біля 17 год, ОСОБА_4 у ході телефонної розмови з ОСОБА_7 ініціював особисту зустріч з останнім 05.12.2024 року з метою врегулювання питання щодо накладеного арешту на банківські рахунки в рамках виконавчого провадження.

У подальшому, 05.12.2024 року ОСОБА_4 призначив за телефоном зустріч ОСОБА_7 о 19 год. 10 хв. цього ж дня біля будівлі торгівельного центру «Панорама», розташованого за адресою: м. Одеса, площа Незалежності, 1.

Так, в ході зустрічі за вказаною адресою, ОСОБА_4 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, виказав ОСОБА_7 вимогу про надання йому неправомірної вигоди у розмірі 50 000 гривень за вчинення ним, як службовою особою, в інтересах ОСОБА_7 , як того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої йому влади, а саме зняття арешту з банківських рахунків останнього, накладеного в рамках виконавчого провадження № 71671150.

При цьому, ОСОБА_4 наголосив ОСОБА_7 про необхідність надання йому неправомірної вигоди не пізніше 06.12.2024 року, а у разі відмови він додатково нарахує штрафні санкції за несплату боргу з виплати аліментів.

У свою чергу, ОСОБА_7 , будучи поставленим в умови, за яких відмова від надання неправомірної вигоди обмежить його законні права та інтереси, вимушено погодився на пропозицію ОСОБА_4 .

Після цього, 06.12.2024 року близько 13 год. 15 хв. ОСОБА_4 в ході телефонної розмови з ОСОБА_7 призначив останньому зустріч цієї ж дати о 19:00 год. біля будівлі торгівельного центру «Панорама» за адресою: м. Одеса, площа Незалежності, 1.

У ході даної зустрічі, яка відбулася 06.12.2024 року о 19 год. 15 хв. ОСОБА_4 надав вказівку ОСОБА_7 обміняти грошові кошти в сумі 50 000 грн на валюту долари США та одночасно передав останньому для написання зразок заяви про зняття арешту з банківських рахунків, зазначивши про необхідність її надіслання в електронному вигляді ОСОБА_4 .

У свою чергу ОСОБА_7 на виконання вказівок ОСОБА_4 у пункті обміну валют, розташованого поблизу торгівельного центру «Панорама», зумів здійснити купівлю лише 200 доларів США, у зв`язку з їх відсутністю.

Після цього, 06.12.2024 року о 19 годині 23 хвилин, біля житлового будинку за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушко, 11-Г, ОСОБА_4 будучи службовою особою, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення одержав для себе від ОСОБА_7 неправомірну вигоду у розмірі 200 доларів США (що відповідно до даних НБУ станом на 06.12.2024 складає 8 391 гривень 50 копійок) та 41 600 гривень за вчинення в інтересах останнього дій з використанням наданої йому влади, а саме за зняття арешту з банківських рахунків, накладеного в рамках виконавчого провадження № 71671150.

У подальшому, після одержання вищевказаним чином неправомірної вигоди, 09.12.2024 року ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні службового кабінету Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за адресою: м. Одеса, вул. Старицького, 10-А, здійснив знаття арешту з банківських рахунків ОСОБА_7 , який накладено в рамках виконавчого провадження № 71671150.

Після чого, 10.12.2024 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 615 КПК України та 10.12.2024 року йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за кваліфікуючими ознаками: одержання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення такою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їм влади, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Вважаючи, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, в цілях запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які стороною обвинувачення зазначається в рамках даного клопотання, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з клопотанням про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначеннмя застави у розмірі 331 (триста тридцять один) прожитковий мінімум для працездатних осіб, що становить 1 002 268 (один мільйон дві тисячі двісті шістдесят вісім) гривень.

У судовому засіданні -

Прокурор оголосив подане клопотання, зазначив, що підозра пред`явлена ОСОБА_4 є обґрунтованою, так як під час обшуку у службовому кабінеті останнього було вилучено грошові кошти, які надавалися йому в якості неправомірної вигоди. Розмір застави, який просить визначити сторона обвинувачення є вмотивованим, так як підозрюваний має у власності квартиру та офіційні доходи. Просив подане клопотання задовольнити в повному обсязі.

Захисник підозрюваного заперечувала проти задоволення клопотання сторони обвинувачення, посилаючись на своє письмове заперечення, зазначивши, що ризики про які заявляє прокурор є безпідставними, оскільки її підзахисний має міцні соціальні зв`язки, так як раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, постійне місце мешкання та місце роботи, за яким характеризується позитивно. Також має на утриманні батьків пенсіонерів. Звернула увагу на те, що запропонований розмір застави є непомірним у порівнянні із майновим станом підозрюваного. Просила застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем мешкання підозрюваного, а у випадку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити її підзахисному заставу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб. Долучила до письмового заперечення документи характеризуючі підозрюваного.

Підозрюваний відмовився надавати покази щодо пред`явленої йому підозри та щодо обрання йому запобіжного заходу підримав думку свого захисника.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання та додані в його обґрунтування матеріали, а також матеріали надані стороною захисту, приходить до наступного переконання.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст. 178 КПК України, повиннен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 10.12.2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за кваліфікуючими ознаками: одержання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення такою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їм влади, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумності підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування. Термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України підтверджується, зокрема: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_7 від 06.12.2024 року; протоколами допитів свідка ОСОБА_7 від 06.12.2024 року та 07.12.2024 року; протоколом огляду та вручення грошових коштів від 06.12.2024 року; протоколом огляду від 07.12.2024 року; протоколом проведення обшуку за місцем роботи ОСОБА_4 , а саме: у приміщенні Малиновського відділу ДВС в м. Одесі від 10.12.2024 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10.12.2024 року.

На підставі зазначеного, слідчий суддя вважає, що надані стороною обвинувачення матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування доводять обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у його вчиненні, а також враховуючи те, що підозрюваний відмовився надавати покази з приводу обставин викладених у повідомленні про підозру, що свідчить про його небажання співпрацювати з органом досудового розслідування з метою встановлення істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає доведеним прокурором існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя приймає до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_4 має відносно міцні соціальні зв`язки з огляду на те, що він одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, постійне місце мешкання та місце роботи, проте враховує те, що на даний час останній підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, а тому ризик переховування підозрюваного наразі не можна виключати в рамках кримінального провадження.

Також, обгрунтованими є посилання сторони обвинувачення на існування в рамках кримінального провадження ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки досудове розслідування в рамках кримінального провадження триває, злочин який інкримінується підозрюваному було вчинено на службовій посаді з використанням документів, які орган досудового розслідування повинен дослідити, а тому вказаний ризик не можна виключити.

Також, оскільки підозрюваному ОСОБА_4 відомі анкетні дані свідка на показання якого сторона обвинувачення посилається в обґрунтування пред`явленої йому підозри та який в подальшому буде допитуватися безпосередньо судом, у випадку направлення обвинувального акту до суду, слідчий суддя приходить до переконання про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого незаконного впливу підозрюванимна свідка, схиляючи його до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим слідчий суддя вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Сторона захисту зазначає, що відносно підозрюваного ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, так як він має міцні соціальні зв`язки.

Проте, встановлені під час судового засідання ризики, передбачені п. п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчать про те, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування і русі кримінального провадження. Слідчий суддя враховує суспільний інтерес у швидкому, повному і об`єктивному досудовому розслідуванні цього кримінального провадження, яке можливе за умов нівелювання ризиків кримінального провадження.

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 у судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

Стороною захисту у судовому засіданні недоведено можливість та необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш мякого запобіжного заходу.

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, зокрема, ризику можливого переховування підозрюваного, забезпечити належну процесуальну поведінку останнього можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для підозрюваного ОСОБА_4 не буде безальтернативною, оскільки передбачатиме можливість внесення останнім відповідного розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Як вбачається з наявних у слідчого судді матеріалів, які долучені стороною обвинувачення в обґрунтування поданого клопотання, ОСОБА_4 інкримінується можливе вчинення в умовах воєнного стану тяжкого злочину, пов`язаного із корупцією.

Так, згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, між тим згідно зазначеної статті у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину та покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вказані розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен враховувати положення ст. ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя при визначені розміру застави враховує те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого під час перебування на службовій посаді старшого державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), з метою забезпечення виконання останнім покладених на нього обов`язків, що створює в суспільстві негативне враження безладдя, безкарності та отримання з корисливих мотивів грошових коштів злочинним шляхом службовцями державної виконавчої служби, що є виключним випадком, зважаючи на суспільно-політичну ситуацію та військовий стан в державі.

Слідчим суддею було встановлено, що дійсно обставини імовірного вчинення злочину у своїй сукупності обумовлюють необхідність виходу слідчого судді за межі застави, передбаченої п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України з огляду на характер інкримінованого ОСОБА_4 злочину (одержання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення такою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди).

Відповідно до протоколу огляду від 10.12.2024 року вбачається, що відповідно до декларації особи, уповноваженої на виконання фінкцій держави ОСОБА_4 , останній має у частковій власності квартиру, розташовану у м. Одесі та отримав за 2023 рік заробітну плату у сумі 193 005 грн.

Сторона обвинувачення просить визначити підозрюваному ОСОБА_4 заставу у розмірі 331 (триста тридцять один) прожитковий мінімум для працездатних осіб, що становить 1 002 268 (один мільйон дві тисячі двісті шістдесят вісім) гривень.

Слідчий суддя вважає, що розмір застави, який просить визначити сторона обвинувачення є не вдосталь обґрунтованим та з урахуванням того, що ОСОБА_4 , будучи службовою особою, в умовах дії воєнного стану, підозрюється у вчиненні корупційного злочину, пов`язаного із вимаганням неправомірної вигоди, а також має у власності нерухоме майно та офіційні доходи, прийшов до висновку, що відносно підозрюваного ОСОБА_4 слід визначити заставу у розмірі 235 (двісті тридцять п`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 711 580 (сімсот одинадцять тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень, в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного у випадку її внесення, під загрозою звернення застави в дохід держави, у випадку порушення покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, надавши правову оцінку всім доводам, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність часткового задоволення поданого стороною обвинувачення клопотання.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193, 194-196 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001457 від 06.12.2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 07.02.2025 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 235 (двісті тридцять п`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 711 580 (сімсот одинадцять тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 07.02.2025 року, включно, в межах строку досудового розслідування, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до органу досудового розслідування та/або суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі м. Одеса без дозволу слідчого, прокурора та/або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками в рамках кримінального провадження;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1