ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3809/24 Справа № 187/68/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

законного представника

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000714 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Миколаївка Дніпропетровської області, освіта неповна середньо-спеціальна, не одруженого, не працює, не навчається, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Вирішено долю речових доказів та питання про стягнення процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

За встановлених судом обставин в період часу з 21-00 год. 17.10.2023 року до 05-00 год. 18.10.2023 року неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, за адресою проживання: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вживали алкогольні напої, в ході чого між ними виникла сварка на фоні спільного та тривалого вживання алкогольних напоїв і неповнолітній ОСОБА_7 почав проявляти неадекватну поведінку, влаштовуючи безлад в будинку. В ході сварки, у неповнолітнього ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 . З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання негативних наслідків та бажаючи їх настання, взяв правою рукою стілець з металевими ніжками, яким умисно наніс ОСОБА_11 один удар по голові, від чого останній упав на підлогу. Далі, неповнолітній ОСОБА_7 продовжив наносити вказаним дерев`яним стільцем ще не менше ніж 5 ударів у верхню частину тулуба ОСОБА_11 , та не менше ніж 4 удари руками та ногами в область голови та тулуба.

В результаті умисних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження, які розподілені судово-медичним експертом на 4 групи за ступенем тяжкості, давністю та механізмом утворення:

-1 група: забій головного мозку у товщі кори правої лобної та тім`яної часток; крововилив під м`яку мозкову оболонку базальних поверхнях обох півкуль головного мозку; крововиливи у м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні у правій тім`яній ділянці, у лівій тім`яній, лівій скроневій, у лобній ділянці ліворуч та у потиличній ділянці праворуч із переходом на тім`яну, лінійні та дрібно уламкові переломи: обох носових кісток, передньої поверхні, тіла та виличного відростку лівої верхньощелепної кістки, передньої поверхні та тіла правої верхньощелепної кістки; повний перелом обох верхньощелепних кісток на рівні носових вирізок та іклових ямок; уламкові переломи лобного та скроневого відростків лівої виличної кістки; переломи лівої гілки та тіла нижньої щелепи праворуч та ліворуч; крововиливи у оточуючі м`які тканини обличчя навколо ділянок переломів та товщі під`язикової слинної залози; забійні рани слизової лівої щоки, забійно-рвані рани обличчя, синці та садна волосистої частини голови і обличчя. Дані ушкодження виникли незадовго (у період часу, що вимірюється декількома десятками хвилин) до настання смерті, від дії тупих предметів, перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті та, стосовно до живих осіб, у своїй сукупності, мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, як небезпечні для життя у момент заподіяння;

-2 група: прямі переломи 4,9 ребер праворуч та 8.9 ребер ліворуч по переднім пахвовим лініям; з крововиливами у оточуючі м`язи грудної стінки, навколо ділянок переломів, та зливними крововиливами у товщі лівого куполу діафрагми; садно в проекції правої реберної дуги. Дані ушкодження виникли у період часу, що вимірюється декількома годинами (близько 2-3 годин) до настання смерті, від дії тупих предметів, не перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті та, стосовно до живих осіб, у своїй сукупності, мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я;

-3 група: синці та садна обох верхніх кінцівок, садна ділянок колінних суглобів, виникли незадовго до настання смерті, від дії тупих предметів або при ударі об такі, та стосовно до живих осіб, не перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті та мають ознаки легких тілесних ушкоджень

-4 група: різані рани волосистої частини голови, обличчя, шиї та 2-4 пальців правої кисті, які виникли незадовго до настання смерті, внаслідок ріжучої дії гострого предмету або предметів (рани мають рівні краї, гострі кінці, довжина ран переважає над глибиною ранових каналів), не перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті, та стосовно до живих осіб, мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Смерть ОСОБА_11 настала від комплексу внутрішньочерепної травми, у вигляді забою головного мозку, крововиливу під м`яку мозкову оболонку головного мозку, із численними лінійними та уламковими переломами кісток лицевого черепу та крововиливами у м`які покрови голови і обличчя.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок суду першої інстанції та призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за нижчою межею, із застосуванням положень статей 65-69 КК України, а саме до позбавлення волі на строк 6 років.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на незаконність судового рішення в частині призначеного покарання, вважає призначене покарання занадто суворим, без врахування відношення обвинуваченого до скоєного.

Крім того, захисник звертає увагу і на те, що судом першої інстанції не було враховано характер та наслідки вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, активно сприяв розкриттю злочину, щиро покаявся у вчиненому, оскільки скоїв злочин під впливом сильного душевного розладу, внаслідок негативної поведінки потерпілого, який протягом багатьох років, створював конфліктні ситуації з обвинуваченим, що безпідставно не визнано судом в якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а також соціальне та матеріальне становище обвинуваченого, його рівень культури та освіти. На переконання захисника, вказані обставини, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, що свідчить про наявність підстав для призначення обвинуваченому покарання, з урахуванням положень ст. 69 КК України.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою захисника прокурор подав заперечення, в яких просить залишити вирок суду без змін. Вважає, що вирок відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд взяв до уваги усі докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Вказує, що суд першої інстанції, також, врахував усі обставини злочину, включаючи те, що обвинувачений визнав свою вину, але не продемонстрував щирого каяття.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу, та з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_7 положення ст. 69 КК України.

Прокурор та потерпіла заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, а вирок суду вважала законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просила залишити його без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як видно з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вказаний злочин, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, санкція статті за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Разом з цим, з матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив інкримінований йому злочин в період часу з 21-00 год. 17.10.2023 року до 05-00 год. 18.10.2023 року, тобто на час вчинення злочину він був неповнолітній.

Особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх визначені в розділі XV КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 103 КК України, при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 98 КК України до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань, зокрема як позбавлення волі на певний строк.

Згідно з статтею 102 КК України покарання у виді позбавлення волі особам, які не досягли до вчинення злочину вісімнадцятирічного віку, може бути призначене на строк від шести місяців до десяти років, крім випадків, передбачених пунктом 5 частини третьої цієї статті. Неповнолітні, засуджені до покарання у виді позбавлення волі, відбувають його у спеціальних виховних установах.

Пунктами 4, 5 ч. 3 вказаної статті визначено, що покарання у виді позбавлення волі призначається неповнолітньому: за особливо тяжкий злочин - на строк не більше десяти років; за особливо тяжкий злочин, поєднаний з умисним позбавленням життя людини, - на строк до п`ятнадцяти років.

Обираючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, його наслідки, а саме позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 , яке згідно Конституції України є найвищою соціальною цінністю, що свідчить про відсутність достатніх моральних цінностей, характер скоєного правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, особу обвинуваченого, який визнав свою вину наприкінці судового засідання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, виховувався без батьків за участю опікуна ОСОБА_12 , за місцем проживання характеризується з негативної сторони, як особа схильна до крадіжок і хуліганству, часто вступав в конфлікти із жителями села, раніше працював водієм автотранспортного засобу, за місцем навчання характеризується задовільно, але як особа що мав схильність до правопорушень, а також думку потерпілої, яка наполягала на позбавленні волі обвинуваченому більше 8 років з посиланням на відсутність відшкодування матеріальної шкоди і спричинення моральних страждань у зв`язку із втратою сина ОСОБА_11 .

Крім того, суд взяв до уваги висновок досудової доповіді начальника сектору Державна установа « Центру пробації» Дніпровського районного сектору № 1 ОСОБА_13 від 25.10.2024 року, з якого видно, що ОСОБА_7 був схильний до вживання псих активних речовин та алкоголю, негативно ставився до навчання та мав низьку успішність, раніше притягувався до адміністративні правопорушення, однак мається можливість виправлення неповнолітнього ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Обставинами які обтяжують покарання відповідно до ст. 66 КК України обвинуваченого суд визнав, вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння

Обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 67 КК України суд визнав, вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення в неповнолітньому віці та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Цим обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , в межах санкції статті, у виді позбавлення волі на строк 8 років, з урахуванням норм Загальної частини КК України, з його реальним відбуванням, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції та не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, як про це просить захисник, з огляду на таке.

Статтею 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Частина 1 цього положення надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Суд, посилаючись при призначенні покарання на статтю 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

У даному випадку, суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції не встановив обставин, які істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та таких обставин, які б вказували на їх зв`язок з вчиненим злочином і чому вони та в який спосіб істотно знизили його тяжкість, що було б підставою для застосування положень ст. 69 КК України. Не зазначено таких обставин й в апеляційній скарзі захисника.

Що стосується посилання захисника на те, що суд безпідставно не визнав та не врахував при призначенні обвинуваченому покарання, обставин, що пом`якшують покарання, а саме те, що обвинувачений вину визнав, щиро розкаявся обвинувачений вину визнав, вчинив злочин під впливом сильного душевного розладу, внаслідок негативної поведінки потерпілого, який протягом багатьох років створював конфліктні ситуації з обвинуваченим, внаслідок збігу тяжких сімейних, особистих чи інших обставин, апеляційний суд зазначає таке.

Так, Верховний Суд у своїх рішеннях (ЄУН справ 199/6365/19, 643/13256/17, 166/1065/18) неодноразово зазначав про те, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею кримінального правопорушення, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти кримінальних правопорушень, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю кримінального правопорушення або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Отже, той факт, що обвинувачений визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого, оскільки щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль із цього приводу та осуд своєї поведінки.

На переконання апеляційного суду, у цьому випадку наявність у ОСОБА_7 такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття є сумнівним і носить формальний характер, й матеріали провадження не містять доказів на підтвердження того, що обвинувачений намагався залагодити свою провину, просив вибачення у потерпілої ОСОБА_10 чи намагався відшкодувати завдану їй шкоду, зокрема компенсувати витрати на поховання сина.

Разом з цим, за змістом п. 5 ч. 1 ст. 66 КК України вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, на що посилається в свої апеляційній скарзі захисник, це поєднання істотних для особи чинників фізичного, матеріального чи морального характеру, що негативно впливають на основні сфери її життя (особисте або сімейне життя, професійна діяльність, освіта, тощо). До них можуть бути віднесені тяжка хвороба, безробіття, смерть близької особи, дія наслідків стихійного лиха та ін. Тобто обставини, які зумовлюють у винного стан підвищеної нервозності, страху, переживання тощо, що визначило вчинення ним злочину.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 66 КК України однією з обставин, що пом`якшує покарання, визнається вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.

Перебування особи під впливом сильного душевного хвилювання передбачає, що у такої особи до початку вчинення злочину (або принаймні до його закінчення) раптово виник стан фізіологічного афекту, який був зумовлений систематичністю певних дій потерпілого, що мають багаторазовий характер.

Водночас матеріали кримінального провадження, так само як і апеляційна скарга захисника не містять жодних відомостей на підтвердження того, що обвинувачений піддавався впливу будь-яких з вище перерахованих чинників, які б стали причиною вчинення ним вказаного кримінального правопорушення, а зокрема з показів свідка ОСОБА_12 видно, що обвинувачений мешкав разом з нею та загиблим ОСОБА_11 з 2017 року, навчався, допомагав по господарству і відносини були в сім`ї нормальні коли він був тверезим, однак коли випивав то ставав агресивним і з чоловіком (загиблим) були сварки.

Так само, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей про те, що потерпілий будь яким чином систематично жорстоко поводився з обвинуваченим, принижував його честь та гідність, й захисник в апеляційній скарзі не зазначає про будь-які прояви жорстокості з боку потерпілого до обвинуваченого, про вказані обставини не зазначав і обвинувачений в суді першої інстанції.

Інших даних, які б вказували на перебування обвинуваченого під час нанесення потерпілому тілесних ушкоджень у стані сильного душевного хвилювання, або наявність інших обставин, що пом`якшують покарання, матеріалами кримінального провадження встановлено не було.

Таким чином, посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений вчинив злочин під впливом сильного душевного розладу, внаслідок негативної поведінки потерпілого, який протягом багатьох років, створював конфліктні ситуації з обвинуваченим, та збігу тяжких сімейних обставин, що на його переконання є обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому та істотно знижують суспільну небезпеку вчиненого, є необгрунтваними, а суд при призначенні обвинуваченому покарання належним чином врахував, зокрема відомості про особу обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, рівень культури та освіти, що також враховує і суд апеляційної інстанції, однак апеляційним судом не встановлено, що вищевказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 злочину.

Підсумовуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що у цьому випадку підстави для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України відсутні, оскільки судом першої інстанції не встановлено, а в апеляційних скаргах не наведено обставин які б істотно знижували тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та свідчили б про те, що призначення покарання у мінімальному розмірі, яке передбачено санкцією статті, буде явно не справедливим, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та достатньо мотивованим, у зв`язку з чим не підлягає зміні або скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2024 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту отримання ним копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4