Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/27/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно в режимі відеоконференції у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0001439 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 березня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноармійськ, Донецької області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні дітей, в силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховується з 28.03.2023, зараховано до строку позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення - один день позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення, за період з 29.07.2018 по день набрання законної сили даним вироком суду.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 скоїв умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, за таких обставин.

27.07.2018 приблизно об 11.30 годині, ОСОБА_8 , перебував у стані алкогольного сп`яніння, знаходився в кімнаті будинку домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_3 . В цей час між ОСОБА_8 та його співмешканкою ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_8 раптово виник умисел на заподіяння ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Реалізуючи даний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_8 , перебуваючи в кімнаті будинку, розташованого за вищевказаною адресою, сидячи на дивані, на якому в той час сиділа ОСОБА_9 , наніс останній не менше двох ударів кулаком правої руки в тім`яну частину голови та не менше двох ударів кулаком правої руки в ліву частину обличчя.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців та саден в ділянці голови, крововиливів в м`які тканини голови, підоболонкові крововиливи головного мозку, забою головного мозку, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 76 від 29.08.2018, по тяжкості відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 06.45 годині у палаті інтенсивної терапії Знам`янської міської лікарні імені А.В. Лисенка, знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та є наслідком внутрішньочерепної травми з підоболонковими крововиливами та забоями головного мозку. Безпосередньою причиною смерті є набряк головного мозку.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок районного суду.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції взяв до уваги ті показання, які написав слідчий. При цьому, він є неосвіченою людиною, яка не вміє а ні писати, а ні читати та не розумів, що підписує.

Під час надання пояснень слідчому у нього не було захисника. Разом з тим, усі пояснення він підписував під тиском. Крім того, матеріалами справи не підтверджено, що він вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та свідки не підтверджують наявність у нього такого стану.

Також, свідки не бачили, як він сварився з потерпілою, наявність між ним та нею конфлікту, а також застосування фізичної сили до потерпілої. При цьому, згідно із пояснень свідків він допоміг перенести потерпілу з вулиці в літню кухню, в цей час на ній не було а ні сінців, а ні ознак побиття. В той же час, він сам викликав швидку допомогу потерпілій, дочекався швидку та не переховувався. Разом з тим, лікарі швидкої допомоги зробили укол потерпілій, однак вона була у непритомному стані. Більш того, із показань свідка ОСОБА_10 потерпіла мала синці від побиття її Кузьмічем.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , просить скасувати вирок районного суду та ухвалити новий, яким виправдати його підзахисного.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що обвинувачений свою вину у вчиненні злочину категорично заперечив, пояснив, що того дня в обідній час дійсно прийшов в гості до ОСОБА_11 . Разом з ним були ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та потерпіла ОСОБА_9 . Жодних конфліктів у нього з потерпілою не було. Алкогольні напої не вживав.

Крім того, обвинувачений зазначив, що є малограмотним, під час досудового слідства, до нього застосовувалось фізичний та психологічний тиск, з метою надання показів про свою винуватість. Заперечував проти наявності будь-якого умислу на нанесення потерпілій тілесних ушкоджень.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , повідомили, що всі разом вживали спиртні напої, невеликий конфлікт, який виник вже в кінці дня, між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 який закінчився тим, що ОСОБА_8 дав ляпасу потерпілій, конфлікт одразу був вичерпаний. Більше жодних сварок, конфліктів та бійок між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вони не бачили. Жодних слідів тілесних ушкоджень у потерпілої вони не бачили. Вважали, що потерпілій стало зле в результаті надмірного вживання алкогольних напоїв.

Вважає, що висновок суду про наявність вини ОСОБА_8 в нанесенні тяжких тілесних ушкоджень потерпілий 27.07.2018 року приблизно об 11.30 годин, ні в інший час, не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Жодних доказів, які б незалежно підтверджували заподіяння ОСОБА_8 потерпілій тяжких тілесних ушкоджень немає.

Крім того, судом кваліфіковано та визначено, як обтяжуючою обставиною вчинення злочину знаходження обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, незважаючи на те, що ОСОБА_8 вказував, що не вживав алкоголю. Освідування особи не проводилось. Факт знаходження обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння матеріалами справи не доведено, доказів перебування обвинуваченого у стані сп`яніння під час скоєння ним правопорушення немає.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили скасувати вирок, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на безпідставність апеляційних доводів, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За результатами перевірки доводів поданих апеляційних скарг колегією суддів встановлено, що при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, дотримуючись вимог ст. 337 КПК України, безпосередньо дослідив докази у справі та з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для її правильного вирішення.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх в аспекті вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості й достатності, а також з`ясувавши передбачені ст. 91 цього Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зібрані докази в сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_8 в скоєнні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, - з приводу чого у вироку наведені належні і правильні мотиви.

Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 вину свою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України не визнав. Пояснив, що десь у липні 2018 року на вул. Ворошилова, де він знімав квартиру, до нього приїхали працівники поліції, привезли його у відділ поліції, де дали журнал і сказали розписатися, що він і зробив, на його питання чого привезли і тримають, сказали, що потім пояснять що сталося.

У подальшому привели його на третій поверх і вимагали розповісти, що він вчинив. Коли він спитав що він повинен розказувати, його почали бити, били по ниркам, ногам, спині, били ногами, не залишаючи слідів, називали прізвище людини, якої він не знає, потім відправили в ізолятор, в кабінеті били ОСОБА_14 та ще двоє поліцейських. Через деякий час привели в інший кабінет в тому кабінеті був слідчий ОСОБА_15 , який сказав що він винен у смерті ОСОБА_9 та ще двоє поліцейських, він заперечив свою вину. Дали йому щось підписати і він, не читаючи підписав. ОСОБА_9 знає, однак нічого їй не робив.

Він проживав по АДРЕСА_2 , вийшов на вулицю, побачив, що йде ОСОБА_9 , яка сказала, що йде до нього, бо його запросив до себе ОСОБА_11 . Вони разом пішли до ОСОБА_11 на вул. Будьоного, там були ОСОБА_19 і донька ОСОБА_11 - ОСОБА_12 і сам ОСОБА_11 .

Зайшли в будинок, де посеред кімнати стояв стіл з комп`ютером, він та ОСОБА_10 сіли біля комп`ютера та слухали музику, двері між коридором та верандою буди закриті. ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 були на веранді, при цьому ОСОБА_13 та ОСОБА_9 і донька ОСОБА_12 вживали алкогольні напої, як багато вони випили він не знає бо не бачив.

Коли вийшов у туалет, побачив, що ОСОБА_9 лежить на дивані у літній кухні, скільки вона перед цим випила він не знає, бо не бачив і скільки вона там пролежала, також не знає. Повернувся з туалету у кімнату до ОСОБА_10 і вони продовжили далі слухати музику. ОСОБА_13 і його донька спали, ОСОБА_9 не бачив.

У подальшому, коли вийшов з будинку з ОСОБА_24 , ще було видно, побачив, що на порозі лежить ОСОБА_9 , взяв її на руки та заніс на диван у літню кухню, ОСОБА_13 залишився з нею, а він пішов до сусідів викликати швидку допомогу.

Перед слідчим експериментом його забрав ОСОБА_14 і сказав, щоб він говорив те, що він скаже. Що він казав на слідчому експерименті не пам`ятає, усе було в тумані.

Так, незважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у повному обсязі, а також на заперечення стороною захисту взагалі будь-якої причетності його до нанесення останнім умисних тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, що спричинило смерть останньої, колегія суддів вважає, що наведене у вироку формулювання обвинувачення ОСОБА_8 , визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, форми вини та наслідків кримінального правопорушення, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин кримінальних правопорушень, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, які суд першої інстанції детально навів у своєму рішенні та надав їм відповідну правову оцінку.

Ретельно перевіривши та проаналізувавши такі показання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про те, що вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовуються сукупністю взаємоузгоджених між собою доказів у кримінальному провадженні.

Так, свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснив, що точної дати не пам`ятає, три роки тому, літом під осінь, до нього інколи приходили обвинувачений з ОСОБА_9 , вони слухали музику та вживали алкогольні напої.

У той день вони прийшли разом, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_27 . Прийшли вдень та вживали алкоголь, потім ОСОБА_8 пішов в кухню, повернувся, розбудив його, а він спав у будинку, і сказав, що ОСОБА_9 впала біля хвіртки.

Коли вийшли, ОСОБА_9 лежала на спині, ногами до хвіртки. Він не чув, щоб вона харчала, хоча точно цього не пам`ятає. ОСОБА_8 викликав швидку допомогу, що сталося він не питав. Ушкоджень на ОСОБА_9 він не бачив. Крові ні на ОСОБА_9 , ні біля неї, ні коло хвіртки не бачив, взагалі ніде крові не бачив.

Потім пішов додому і ліг спати, потім знову його розбудили, бо приїхала швидка допомога і ОСОБА_9 забрала, при цьому забирала її швидка вже з приміщення літньої кухні.

Судом першої інстанції, також досліджено показання свідка ОСОБА_10 , які відтворені з технічного носія - CD-R диску провадження №1-кп/389/235/18 - офіційного запису судового засідання по даній справі за 06.12.2018, здійснений судом у порядку передбаченому КПК України, яка померла, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (т.2 а.с.224), відповідно до яких влітку 2018 року, точної дати та часу не пам`ятає, десь в обід, вона прийшла у гості до дядька ОСОБА_30 , який проживає по АДРЕСА_3 . Там, крім неї, був дядько ОСОБА_31 , його донька, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , вони вживали алкогольні напої, а саме горілку та пиво і слухали музику. Алкогольні напої вживали усі присутні, у тому числі ОСОБА_8 , хоча сильно нетверезим він не був. У ОСОБА_9 ніяких тілесних ушкоджень не було, вона у тому будинку була десь 3-4 дні. Скаржилась їй, що десь 5 днів тому ОСОБА_34 , у якого вона тоді жила, бив її, показала синяк на нозі від цього.

На ОСОБА_8 вона не скаржилась. ОСОБА_8 і ОСОБА_9 були у стосунках, жили разом, у її присутності не конфліктували. Конфліктів і між присутніми не було. Однак, коли ОСОБА_9 почала сильно обзиватися, ОСОБА_8 замахнувся на неї рукою і контакт руки з обличчям був, однак незначний. Від ляпаса ОСОБА_8 ніякого звуку не було, він лише легко доторкнувся до обличчя ОСОБА_9 , як хлопнув. Після ляпасу ніякої фізичної реакції (крові, синця, тощо) не було, ОСОБА_9 не образилась, іншої реакції також не було, однак обзиватись перестала. Вона сиділа поряд і все бачила і чула.

За її присутності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 2-3 рази ходили до літньої кухні, коли повертались були задоволені, ніяких тілесних ушкоджень на них не було. Була в гостях до вечора, потім пішла, коли вона йшла, то ОСОБА_9 була сильно нетвереза, обзивалась, тому вона і пішла, а ОСОБА_8 був не сильно п`яний.

І ОСОБА_8 і ОСОБА_9 залишились ночувати у дядька ОСОБА_30 у літній кухні, він їм дозволив.

Наступного дня, десь в обід чи після обіду, вона знову прийшла до дядька ОСОБА_30 , пішла в літню кухню і побачила, що там лежить ОСОБА_9 та вирішила що остання спить нетвереза, бо вживала і горілку і пиво і пішла. Через деякий час вона знову прийшла, почала будити її, однак ОСОБА_9 не вставала, тож ОСОБА_8 побіг викликати швидку, швидка допомога приїхала, вколола укол і забрала її. В цей день на ОСОБА_9 ні тілесних ушкоджень, ні крові не бачила.

Свідок ОСОБА_11 суду першої інстанції пояснив, що точної дати не пам`ятає, три роки тому, літом під осінь, до нього інколи приходили обвинувачений з ОСОБА_9 , вони слухали музику та вживали алкогольні напої. У той день вони прийшли разом, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_27 .. Прийшли вдень та вживали алкоголь, потім ОСОБА_8 пішов в кухню, повернувся, розбудив його, а він спав у будинку, і сказав, що ОСОБА_9 впала біля хвіртки. ОСОБА_9 лежала на спині, ногами до хвіртки. Він не чув, щоб вона харчала, хоча точно цього не пам`ятає. ОСОБА_8 викликав швидку допомогу, що сталося він не питав. Ушкоджень на ОСОБА_9 він не бачив. Крові ні на ОСОБА_9 , ні біля неї, ні коло хвіртки не бачив, взагалі ніде крові не бачив. Потім пішов додому і ліг спати, потім знову його розбудили, бо приїхала швидка допомога і ОСОБА_9 забрала, при цьому забирала її швидка вже з приміщення літньої кухні.

Крім даних показань свідків, вина ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

- рапортом старшого інспектора чергового Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 29.07.2018, відповідно до якого 29.07.2018 о 09.20 год. надійшло повідомлення чергової медсестри палати інтенсивної терапії Знам`янської міської лікарні про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 о 06.45 год. в палаті інтенсивної терапії Знам`янської міської лікарні померла ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- протоколом огляду місця події від 29.07.2018 з фототаблицею, відповідно до якого оглянуто приміщення патологоанатомічного відділу моргу Знам`янської міської лікарні імені « ОСОБА_36 », де знаходиться труп ОСОБА_9 ;

- лікарським свідоцтвом про смерть №2876 від 29.07.2018, відповідно до якого, на підставі розтину, до смерті ОСОБА_9 - призвели: набряк головного мозку, підоболонкові крововиливи, забої головного мозку, внутрішньочерепна травма;

- висновком експерта №76 від 29.08.2018, відповідно до якого, при судово-медичному дослідження трупа ОСОБА_9 , було виявлено: тілесні ушкодження у вигляді синців та саден в ділянці голови, крововиливів в м`які тканини голови, підоболонкові крововиливи головного мозку, забою головного мозку, які утворились прижиттєво, від дії тупих, твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, та не менш як від 15 травматичних впливів; за тяжкістю тілесні ушкодження в ділянці голови, а саме крововиливи на обличчі, крововиливи в м`які тканини голови, підоболонкові крововиливи головного мозку, забої головного мозку, утворились від дії тупих твердих предметів та не менше як від 6 травматичних впливів, відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя під час утворення, за давністю утворення відносяться до строку за 2-3 доби до моменту смерті; крововиливи на тулубі і кінцівках утворились у строк до 5-7 днів до моменту смерті, за тяжкістю відносяться до категорії легких, утворились від дії тупих, твердих предметів, та не менш, як від 9 травматичних впливів; утворення таких тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту - виключається; смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 06.45 годині, знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та є наслідком внутрішньочерепної травми з підоболонковими крововиливами та забоями головного мозку, ускладнення основного захворювання: вогнищева пневмонія, білково-жирова дистрофія печінки, безпосередня причина смерті - набряк головного мозку; захворювань у ОСОБА_9 , які б могли призвести до смерті - не виявлено; у крові ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в кількості 1,40 г/дм3, що відносно живих осіб відноситься до легкого ступеню алкогольного сп`яніння;

- додатковою експертизою до висновку експерта №76 від 14.09.2018, відповідно до якої тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_9 , а саме тілесні ушкодження у вигляді синців та саден в ділянці голови, тулуба та кінцівок, крововиливи у м`які тканини голови, підоболонкові крововиливи головного мозку та забої головного мозку, могли утворитися при обставинах, на які вказав ОСОБА_8 під час проведення за його участю слідчого експерименту;

- протоколом огляду місця події від 29.07.2018, відповідно до якого оглядом місця пригоди являється територія домоволодіння АДРЕСА_3 , вилучено змив та контрольний змив речовини бурого кольору, капці;

- протоколом отримання зразків для експертизи від 29.07.2018, відповідно до якого у ОСОБА_8 відібрано зразки крові;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.07.2018 року та оглянутим відеозаписом до нього, у ході якого підозрюваний ОСОБА_8 в присутності свого захисника, спеціаліста ОСОБА_37 та понятих показав і розказав про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення та оглянутим відеозаписом до нього.

Зокрема, ОСОБА_8 добровільно та чітко розповів та показав на місці, що 27.07.2018 приблизно об 11.30 годині він разом зі співмешканкою ОСОБА_9 , перебував в кімнаті будинку по АДРЕСА_3 де розпивали спиртні напої. В цей час, у них виникла сварка. ОСОБА_9 сиділа на дивані, він наніс їй чотири удари кулаком правої руки по голові. В подальшому, 28.08.2018 приблизно об 11.00 годині на подвір`ї біля хвіртки, знову виникла сварка, під час якої, він наніс ОСОБА_9 два удари ногою в груди від яких остання впала на землю (т. 4 а.п. 57-63);

- висновками експерта №568 від 08.08.2019, №569 від 09.08.2018, №570 від 30.08.2018, №571 від 30.08.2018, №572 від 30.08.2018, №576 від 17.08.2018, відповідно до яких на змивах зі стіни в кімнаті і вхідних дверей та фрагментах шпалери, вилучених під час огляду місця події - домоволодіння АДРЕСА_3 - кров, яка може належати ОСОБА_9 і не може належати ОСОБА_8 , на парі гумових шльопанців світло-зеленого кольору сліди крові не знайдено;

- висновком судово-психіатричного експерта №335, відповідно до якого ОСОБА_8 в момент скоєння кримінального правопорушення психічним захворюванням не страждав, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України, у відношенні до інкримінуємого правопорушення слід вважати осудним, у даний час ОСОБА_8 психічним захворюванням не страждає, застосування заходів медичного характеру не потребує;

- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії -аудіо- відео контроль особи від 14.09.2018 та оглянутим DVD-R диском із записом - аудіо-, відео контролю, які підтверджують причетність ОСОБА_8 до скоєння даного злочину.

Оцінивши наведені докази в сукупності та взаємозв`язку і належним чином мотивувавши свої висновки, в тому числі з приводу спростування показань обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Виходячи з наведених вище доказів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вказані докази в сукупності беззаперечно підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. При цьому доводи викладені в апеляційних скаргах вказаного висновку місцевого суду не спростовують.

Так, доводи апеляційних скарг про застосування відносно ОСОБА_8 незаконних методів слідства є такими, що не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки за результатами проведеного досудового розслідування Третім слідчим відділом(з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, доводи обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів слідства не знайшли свого підтвердження (т.4 а.с.225-233).

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу того, що він не розуміє зміст тексту не приймаються апеляційним судом, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №335, ОСОБА_8 в момент скоєння кримінального правопорушення психічним захворюванням не страждав, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України, у відношенні до інкримінуємого правопорушення слід вважати осудним, у даний час ОСОБА_8 психічним захворюванням не страждає, застосування заходів медичного характеру не потребує.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 має базову середню освіту.

Що стосується апеляційних доводів про те, що ОСОБА_8 даного кримінального правопорушення не вчиняв, та взагалі не причетний до вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається з пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_38 та ОСОБА_10 відпочивали у ОСОБА_11 27.07.2018.

При цьому, з показань свідка ОСОБА_10 слідує, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були у стосунках, жили разом, однак коли ОСОБА_9 вживала алкоголь, то починала сильно обзиватися на ОСОБА_8 . Згідно показань вказаного свідка 27.07.2018 ОСОБА_9 в той вечір в її присутності почала ображати ОСОБА_8 , а той замахнувся на неї рукою і контакт руки з обличчям був, однак незначний.

З показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 слідує, що 27.07.2018 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишились ночувати у ОСОБА_11 в літній кухні, інших сторонніх осіб не було.

Відповідно до висновків експертів №568 від 08.08.2019, №569 від 09.08.2018, №570 від 30.08.2018, №571 від 30.08.2018, №572 від 30.08.2018, №576 від 17.08.2018, - на змивах зі стіни в кімнаті і вхідних дверей та фрагментах шпалери, вилучених під час огляду місця події - домоволодіння АДРЕСА_3 - кров, яка може належати ОСОБА_9 і не може належати ОСОБА_8 .

Отже, на думку колегії суддів тілесні ушкодження нанесено ОСОБА_9 в приміщенні домоволодіння АДРЕСА_3 , оскільки її кров знайдена зі стінах кімнати та вхідних дверях і фрагментах шпалери.

Також, висновком експерта №76 від 29.08.2018, встановлено, що при судово-медичному дослідження трупа ОСОБА_9 , було виявлено: тілесні ушкодження у вигляді синців та саден в ділянці голови, крововиливів в м`які тканини голови, підоболонкові крововиливи головного мозку, забою головного мозку, які утворились прижиттєво, від дії тупих, твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, та не менш як від 15 травматичних впливів; за тяжкістю тілесні ушкодження в ділянці голови, а саме крововиливи на обличчі, крововиливи в м`які тканини голови, підоболонкові крововиливи головного мозку, забої головного мозку, утворились від дії тупих твердих предметів та не менше як від 6 травматичних впливів, відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя під час утворення, за давністю утворення відносяться до строку за 2-3 доби до моменту смерті; утворення таких тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту - виключається; смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 06.45 годині, знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та є наслідком внутрішньочерепної травми з підоболонковими крововиливами та забоями головного мозку, ускладнення основного захворювання: вогнищева пневмонія, білково-жирова дистрофія печінки, безпосередня причина смерті - набряк головного мозку; захворювань у ОСОБА_9 , які б могли призвести до смерті - не виявлено; у крові ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в кількості 1,40 г/дм3, що відносно живих осіб відноситься до легкого ступеню алкогольного сп`яніння.

В той же час в матеріалах справи наявний протокол проведення слідчого експерименту від 30.07.2018 року та оглянутим відеозаписом до нього, у ході якого підозрюваний ОСОБА_8 в присутності свого захисника, спеціаліста ОСОБА_37 та понятих чітко та добровільно без примусу та підказок показав і розказав про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення.

Згідно висновку додаткової Судово-медичної експертизи №76 від 14.09.2018 - тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_9 , а саме тілесні ушкодження у вигляді синців та саден в ділянці голови, тулуба та кінцівок, крововиливи у м`які тканини голови, підоболонкові крововиливи головного мозку та забої головного мозку, могли утворитися при обставинах, на які вказав ОСОБА_8 під час проведення за його участю слідчого експерименту.

За таких підстав, враховуючи те, що 27.07.2018 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишились ночувати у ОСОБА_11 , інших сторонніх осіб не було, висновок експерта №76 від 29.08.2018 відповідно до якого тілесні ушкодження у ОСОБА_9 не могли утворитися з при падінні з висоти власного зросту, а також протокол проведення слідчого експерименту від 30.07.2018 року, у ході якого підозрюваний ОСОБА_8 в присутності свого захисника, спеціаліста ОСОБА_37 та понятих показав і розказав про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення та висновок експерта №76 від 14.09.2018, відповідно до якої тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_9 , а саме тілесні ушкодження у вигляді синців та саден в ділянці голови, тулуба та кінцівок, крововиливи у м`які тканини голови, підоболонкові крововиливи головного мозку та забої головного мозку, могли утворитися при обставинах, на які вказав ОСОБА_8 , колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляцій про те, що ОСОБА_8 не причасний до вчинення кримінального правопорушення, та вважає їх такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Що стосується доводів про визнання протоколу проведення слідчого експерименту від 30.07.2018 року неналежним доказом, необхідно зазначити наступне.

Термін «показання» в контексті ч. 4 ст. 95 КПК використовується для позначення відомостей, які надаються в судовому засіданні під час судового провадження. Правило, закріплене в цій нормі, має застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань, як самостійному процесуальному джерелу доказів за вимогами ст. 95 цього Кодексу.

Водночас, метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю свідка слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення таких відомостей, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Ч. 4 ст. 95 КПК не застосовується до показань, наданих під час слідчого експерименту, однак вони можуть бути визнані допустимими доказами, якщо при проведенні цієї слідчої дії була додержана належна процедура. На обґрунтування цього сторона обвинувачення має надати докази того, що: до особи, яка приймала участь у слідчій дії, не застосовувався протиправний тиск; слідча дія проведена за власною волею такої особи та її вільним волевиявленням; вона усвідомлювала право мовчати і не свідчити проти себе; її права на захист і правову допомогу були забезпечені; у слідчій дії приймали участь поняті або здійснювався її безперервний відеозапис; права та процесуальні наслідки участі особи в проведенні слідчого експерименту були детально і ґрунтовно роз`яснені.

Також, якщо слідчий експеримент полягає лише у повідомленні підозрюваним відомостей про факти і не містить відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, він має розцінюватися, як повторний допит, і не може мати в суді доказового значення з огляду на частину 4 статті 95 КПК.

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 30.07.2018 та переглянутого судом першої інстанції відеозапису вказану слідчу дію проведено за участю підозрюваного ОСОБА_8 , в присутності його захисника, спеціаліста ОСОБА_37 та понятих. Під час вказаної слідчої дії ОСОБА_8 на місці вчинення злочину не лише розповідав про обставини вчинення злочину, але і продемонстрував, яким чином він завдавав потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження. Вказана слідча дія була проведена за його добровільною згодою і за участі його захисника, понятих, спеціаліста, що об`єктивно зафіксовано у додатку до протоколу (відеозаписі).

Таким чином, у цьому випадку відсутні підстави для ототожнення показань та протоколу слідчого експерименту, які є окремими процесуальними джерелами доказів для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК, а тому колегія судді не може визнати протокол проведення експерименту від 30.07.2018 року неналежним доказом.

Не приймає до уваги колегія суддів і доводи апеляційних скарг про застосування до потерпілої ОСОБА_9 насильства з боку ОСОБА_34 , оскільки відповідно до висновку експерта №76 від 29.08.2018 крововиливи на тулубі і кінцівках утворились у строк до 5-7 днів до моменту смерті, за тяжкістю відносяться до категорії легких, та не перебувають у причинно-наслідкому зв`язку із смертю потерпілої.

При цьому, згідно показань свідка ОСОБА_10 , які досліджувались у суді першої інстанції слідує, що ОСОБА_9 показала синяк на нозі, як наслідок побиття нею з боку Кузьміча. При цьому, стан здоров`я ОСОБА_9 станом на момент вживання алкоголю 27.07.2018 був задовільний.

Також, колегія суддів не бере до уваги і апеляційні доводи про відсутність конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки як вбачається з показань обвинуваченого та свідків потерпіла після вживання алкоголю ображала обвинуваченого, а також могла піти до сусідів та пожити з ними.

Колегія суддів не приймає до уваги і доводи про те, що тілесні ушкодження у потерпілої могли утворитися від падіння на землю, оскільки відповідно до висновку експерта №76 від 29.08.2018, встановлено, що тілесні ушкодження на тілі потерпілої утворились від дії тупих, твердих предметів, та не менш, як від 9 травматичних впливів; утворення таких тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту - виключається.

Вказані доводи також спростовуються відеозаписом слідчого експерименту, окрім того, при огляді місця події, а саме приміщення літньої кухні, де ночували ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , на стінах та дверях, фрагментах шпалер були виявлені п`ятна крові, які відповідно до висновку експерта, можуть належати потерпілій, що також виключає можливість отримання тілесних ушкоджень потерпілою в наслідок падіння з висоти власного росту.

Не враховуються апеляційним судом і апеляційні доводи захисника про те, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не бачили тілесні ушкодження у ОСОБА_9 , оскільки після нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілій, останній з метою уникнення кримінальної відповідальності мав можливість змити сліди крові з обличчя потерпілої. Про це свідчить і наявність слідів крові ОСОБА_9 в приміщенні літньої кухні та відсутність слідів крові на обличчі, коли її бачили свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено. Також не встановленого упередженого ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_8 під час розгляду справи.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання то колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції дотримався наведених норм права.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, особу обвинуваченого, який на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проте, негативно характеризується за місцем проживання, не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, вважається таким, що не має судимості в силу ст.89 КК України.

Враховано наявність обставини, які обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах санкції визначеної ч. 2 ст. 121 КК України.

Не приймаються апеляційним судом доводи сторони захисту про відсутність обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, оскільки, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , ОСОБА_8 у своїх показах зазначали, що ОСОБА_8 27.07.2018 вживав алкоголь. Вказане також підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 30.07.2018 року, на якому ОСОБА_8 особисто пояснив, що в цей день 27.07.2018 він вживав алкоголь.

Що стосується доводів ОСОБА_8 про призначення йому судом суворого покарання та необхідність призначення більш м`якого покарання, необхідно зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження у обвинуваченого ОСОБА_8 не має жодної обставини, яка пом`якшує покарання та наявна обставина, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_8 як особа, за місцем проживання характеризується негативно, не одружений, не працює, суспільно корисною працею не займається, утриманців не має.

Не визнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 кК України, апеляційний суд розцінює, як обраний спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин.

З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, а також особу обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення ОСОБА_8 призначеного покарання.

При фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та ступінь його небезпечності для суспільства, а також наявності обставини, яка обтяжує покарання, враховуючи особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі буде достатнім для його виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення ним, так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Таке покарання на думку колегії суддів відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про призначення більш м`якого покарання - є безпідставними та необґрунтованими, тому не можуть бути задоволені.

Крім того, необґрунтованими та безпідставними є доводи апеляційної скарги про направлення справи на новий розгляд, оскільки ст. 412 КПК України, визначено вичерпний перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника щодо незаконності ухваленого вироку не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому задоволенню не підлягають.

Разом з цим, в ухваленому відносно ОСОБА_8 вироку суд першої інстанції помилково зарахував обвинуваченому до строку позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення, за період з 29.07.2018 по день набрання законної сили даним вироком суду, а тому вирок є неконкретним та незрозумілим для виконання.

Дотримуючись вимог п. п. 2 п.2 ч.4 ст.374 КПК України, суд в резолютивній частині ухваленого вироку правильно вказав «початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 28.03.2023», що є датою ухвалення вироку про засудження ОСОБА_8 до покарання у виді позбавлення волі, який останній має відбувати реально.

Крім того, відповідно до п.п. 12 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, суд у резолютивній частині вироку зазначає окрім початку строку відбування покарання, також рішення щодо заліку досудового тримання особи під вартою.

В розумінні ст. 1 Закону У країни «Про попереднє ув`язнення» суд має зараховувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення та фактично відбуту засудженим частину покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

При цьому, суд ухвалюючи рішення про зарахування в термін відбування покарання строку попереднього ув`язнення, посилаючись на ч. 5 ст. 72 КК України, повинен був вказати, про зарахування ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі - період з 29.07.2018 (тобто з моменту його фактичного затримання у порядку ст. 208 КПК України та початку строку попереднього ув`язнення) по 27.03.2023 (до дня ухвалення вироку, що є кінцевим строком попереднього ув`язнення).

Таким чином, суд першої інстанції помилково визначив для зарахування строку попереднього ув`язнення період з 29.07.2018 по день набрання вироку законної сили, що не відповідає вимогам закону.

Виходячи з наведеного колегія суддів прийшла до висновку про необхідність зміни вироку щодо ОСОБА_8 в частині зарахування у частині строку відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України, на підставі ст.404 КПК України в частині строку відбування покарання - змінити.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з 28.03.2023 по день набрання вироком законної сили.

Зарахувати відповідно до ч.5 ст.72 КК України строк відбування покарання ОСОБА_8 в строк попереднього ув`язнення з 29.07.2018 по 27.03.2023 року.

Врешті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4