КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/427/2025
Категорія КК: ч. 3 ст. 186 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 червня 2022 року ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення.

Згідно пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, 13.11.2017, близько 06 год 50 хв, він, перебуваючи навпроти багатоквартирного будинку в АДРЕСА_2 , діючи за попередньою змовою з двома невстановленими досудовим розслідуванням особами, маючи прямий спільний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, поєднане із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, підійшли до раніше незнайомого ОСОБА_11 ззаду. ОСОБА_9 наніс ОСОБА_11 два удари кулаком правої руки в область обличчя та вихопив з рук рюкзак чорного кольору, який передав невстановленому досудовим розслідуванням спільнику. Надалі з метою подолання супротиву ОСОБА_11 , діючи спільно, вказані особи повалили останнього на асфальтобетонне покриття та нанесли тілесні ушкодження у виді: забою лівого плечового суглобу, забою колінного суглобу, забою 4-го пальця лівої кисті, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 200 від 24.11.2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після цього, дві невстановлені досудовим розслідуванням особи з місця злочину зникли у невідомому напрямку разом з викраденим майном - рюкзаком чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілого не становить, в якому знаходилась сумка чорного кольору, яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, в якій, в свою чергу, знаходились грошові кошти в сумі 100 000 грн, 320 дол США (в перерахунку згідно курсу НБУ на момент вчинення злочину становить 8480 грн) та посвідка на тимчасове проживання в Україні на ім`я ОСОБА_11 , а ОСОБА_9 був зупинений потерпілим та свідком ОСОБА_12 при спробі втечі з місця вчинення злочину, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 108480 грн.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 ,просить скасувати вказаний вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Істотне порушення кримінального процесуального закону апелянт вбачає у відсутності в мотивувальній частині виправдувального вироку мотивів, з яких суд відхилив докази сторони обвинувачення.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження прокурор вбачає у тому, що досліджені судом письмові докази, такі як дані протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого, протоколи пред`явлення особи для впізнання від 13.11.2017 та від 28.11.2017, показання потерпілого доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому апелянт вважає, що суд незаконно визнав протоколи пред`явлення особи для впізнання від 13.11.2017 та від 28.11.2017 за участю свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 недопустимими доказами лише з тих підстав, що участь останніх не була забезпечена стороною обвинувачення з метою їх допиту. Вказані протоколи апелянт вважає самостійним процесуальним документом, який складений з метою фіксації вказаних у ньому відомостей. Посилання суду першої інстанції на показання, які давали зазначені свідки під час судового розгляду в попередньому складі суду вважає незаконним.

Дані протоколів проведення слідчого експерименту за участю потерпілого та прийняття заяви про злочин помилково, на думку прокурора, були визнані судом неналежними доказами, оскільки вони узгоджуються з даними відеозапису, дослідженого під час судового розгляду, на якому потерпілий вказав, що сумку з грошовими коштами у нього вирвав саме обвинувачений. Аналогічні показання потерпілий підтвердив і під час судового розгляду.

Крім того, прокурор вважає незаконним прийняття до уваги та покладення в основу виправдувального вироку показання свідка ОСОБА_16 , який не був допитаний в ході досудового розслідування та показання не відкривались стороні обвинувачення в порядку ч. 6 ст. 290 КПК України. Показання вказаного свідка не були відкриті стороні обвинувачення в ході судового розгляду у відповідності до ч. ч. 11, 12 ст.290 КПК України.

Натомість дослідженим показанням потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , які затримали обвинуваченого на місці в момент вчинення злочину, суд не надав жодної правової оцінки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого та захисника, які заперечили проти скасування вироку та призначення більш суворого покарання, дослідивши докази, зокрема показання потерпілого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , письмові докази, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 407, ст. 411, ст. 413, ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Однак суд першої інстанції вказаний вимог закону не дотримався.

Як видно з обвинувального акту, який міститься в матеріалах судового провадження, ОСОБА_9 обвинувачується органами досудового розслідування у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому, тобто кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 186 КК України.

Суд першої інстанції після безпосереднього дослідження доказів, виправдав ОСОБА_9 у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції про невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину суперечать фактичним обставинам кримінального провадження та доказам, які були досліджені судом першої та апеляційної інстанції.

Зокрема з показань потерпілого ОСОБА_11 , які він надавав суду першої інстанції та під час апеляційного розгляду вбачається, що 13.11.2017, у ранній час, близько 07 години, він вийшов з будинку по АДРЕСА_2 . З собою мав рюкзак, в якому була сумка з грошима та іншими особистими речами, про які він детально описав у заяві про злочин. Коли потерпілий направився у бік арки, на нього позаду напали невідомі. Потерпілий відчув удар у задню частину голови, від чого впав на землю. Йому ще нанесли удар і вирвали рюкзак. Він почав кликати на допомогу і в цей час схватив когось з осіб, які напали і більше не відпустив. Крики на допомогу почув брат потерпілого, який намагався наздогнати одного з нападників з рюкзаком із грішми. Двоє з нападників були у масках. ОСОБА_9 був тією особою, яку потерпілий вхопив і не відпустив до приїзду поліцейських. Потерпілий заявляв позовну заяву про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, в сумі 108 480 грн, оскільки саме ця сума була в його рюкзаку, який викрадено. В подальшому матір обвинуваченого відшкодувала заподіяну шкоду у повному розмірі, тому до обвинуваченого жодних претензій потерпілий не має.

Показання потерпілого ОСОБА_11 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_12 , який будучи допитаним під час судового розгляду, підтвердив що 13.11.2017, у ранній час, близько 07 години, він вийшов з будинку по АДРЕСА_2 . Почув крик свого брата ОСОБА_11 про допомогу. Коли підбіг до нього, то побачив нападників, двоє яких були у масках. Свідок намагався наздогнати одного з них, у якого був рюкзак потерпілого, однак цього зробити не зміг. Коли повернувся до місця події, то побачив, що ОСОБА_11 тримає одного з нападників, яким виявися ОСОБА_9 . Свідок допоміг брату затримати обвинуваченого до приїзду поліцейських.

Зазначені показання колегія суддів вважає правдивими, оскільки вони є логічними послідовними, узгоджуються між собою, не мають суперечностей. Крім того вони узгоджуються з даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.11.2017 від потерпілого ОСОБА_11 з затриманням одного з нападників, протоколу огляду місця злочину від 13.11.2017, протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.11.2017. Останніми підтверджується той факт, що потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_12 упізнали за фотознімками ОСОБА_9 як особу, яка була ними затримана під час скоєння грабежу 13.11.2017, близько 07 години та викрадення грошових коштів у розмірі 100 000 грн та 320 доларів. Вказані слідчі дії проведені з дотриманням положень ст. 223, 228 та зафіксовані за правилами, визначеним ст. 231 КПК України. Тому колегія суддів вважає здобуті докази належними і допустимими.

Крім того, показання потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 узгоджуються з даними протоколу проведення слідчого експерименту від 30.11.2017 з фототабалицями до нього. Згідно з останніми, потерпілий вказав на місце вчинення щодо нього грабежу та затримання ОСОБА_9 . Слідча дія проведена за участю понятих, з дотриманням положень КПК України.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , наданими під час апеляційного розгляду, підтверджується факт того, що 13.11.2017, близько 05 години 30 хвилин вона бачила з вікна свого балкону трьох осіб, які перебували у дворі їх будинку по АДРЕСА_2 . В подальшому свідок вийшла на прогулянку зі своєю донькою ОСОБА_15 , близько 06 години 30 хвилин та вони знову зустрілись з тими ж людьми, яких вона бачила у дворі свого будинку. Серед цих осіб був ОСОБА_9 . Його було затримано на місці скоєння грабежу і саме ОСОБА_9 свідок впізнала за фотознімками під час проведення досудового розслідування. ОСОБА_14 підтвердила факт проведення з нею слідчих дій та вказувала, що надавала правдиві пояснення слідчому з більшими деталями, так як тоді краще пам`ятала обставини.

Даними протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 13.11.2017 підтверджується факт впізнання свідком ОСОБА_14 по фотознімку ОСОБА_9 , який 13.11.2017, близько 6 години 40 хвилин був затриманий її сусідами братами ОСОБА_18 в АДРЕСА_2 після вчинення грабежу. Крім того свідок бачила ОСОБА_9 разом з іншими двома хлопцями за вищевказаною адресою за декілька годин до грабежу.

Даними протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 28.11.2017 підтверджується факт впізнання свідком ОСОБА_15 по фотознімку ОСОБА_9 , якого вона бачила разом ще з двома чоловіками напередодні скоєного грабежу, 13.11.2017, близько 05 годин у АДРЕСА_2 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав вказаним доказам неправильну правову оцінку, безпідставно визнавши їх недопустимими лише з тих підстав, що стороною обвинувачення не забезпечено явку свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 для здійснення їх допиту.

Даним протоколу затримання від 13.11.2017 підтверджується факт затримання ОСОБА_9 13.11.2017, о 13 год. 45 хв. на місці вчинення злочину біля будинку № 1 по вул. Пушкіна у м. Боярка. Під час проведення особистого обшуку ОСОБА_9 , останній був одягнений в темно-зелену куртку, чорні брюки, чорні кросівки, при собі має чорну кепку-бейсболку, пару чорних рукавичок (виготовлених зі шкіри та тканини), виявлено наплічну чоловічу сумочку синього кольору, всередині якої знаходиться паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 та особисті речі. На обличчі у ОСОБА_9 на момент складання протоколу виявлено параорбітальні гематоми (синці) під очима, подряпини та садна лівої скроневої лобної частини голови.

Факт заподіяння насильства ОСОБА_11 підтверджується даними висновку експерта № 200 від 24.11.2017, згідно з яким у потерпілого виявлено легкі тілесні ушкодження, які могли утворитись від дії тупого предмету 13.11.2017.

Зазначені вище докази, на думку колегії суддів, отримані у передбачений КПК України спосіб, з дотриманням положень кримінального процесуального законодавства та містять відомості, які обґрунтовано свідчать про причетність ОСОБА_9 до вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

З показань обвинуваченого ОСОБА_9 , наданих під час апеляційного розгляду, вбачається, що останній свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину заперечив. Обвинувачений вказував, що напередодні події, він у ніч з 12 на 13 листопада 2017 року перебував на рибалці зі своїм товаришем ОСОБА_16 . ОСОБА_9 зазначив, що 12 листопада 2017 року в денний час доби йому раптово зателефонував ОСОБА_16 , з яким вони раніше вже їздили на риболовлю, та запропонував порибалити. Для цього ОСОБА_9 приїхав самостійно та ОСОБА_16 забрав його на легковому автомобілі сірого кольору і вони поїхали спочатку додому до свідка за знаряддям та іншими речами в с. Зазим`я. В подальшому обвинувачений та свідок поїхали до заливу, де перебували до 05 години. Близько 06 години 13 листопада 2017 року ОСОБА_16 відвіз до вокзалу обвинуваченого і він звідти мав намір поїхати до с. Тарасівка, а звідти до м. Києва. До якого саме населеного пункту ОСОБА_16 привіз обвинуваченого, останній не зрозумів та просто запитував як саме йому можна доїхати до с. Тарасівка. Коли обвинувачений приїхав на місце призначення, вийшов, то почув крики про допомогу і побачив бійку. Він вирішив втрутитись, однак не зрозумів хто кого б`є та в результаті сам був побитий і затриманий. При цьому ОСОБА_9 зазначив, що матеріальну шкоду потерпілому дійсно було відшкодовано його матір`ю, однак це було її рішення і він не знає чому вона так вчинила.

Свідок ОСОБА_16 , будучи допитаним під час апеляційного розгляду, вказав, що є знайомим ОСОБА_9 , з яким вони познайомились за декілька тижнів до подій грабежу в районі Гідропарку м. Києва. Вони декілька тижнів планували порибалити і домовились на 12 листопада 2017 року. Це була їх перша спільна риболовля. ОСОБА_9 приїхав до свідка у м. Боярку Київської області з м. Києва. Свідок зустрів обвинуваченого поблизу автостанції на своєму автомобілі червоного кольору. Так як необхідне знаряддя було в автомобілі, то додому до свідка не заїжджали. Вони одразу поїхали до ставу, де пробули до 05 години 13 листопада 2017 року. Свідок відвіз ОСОБА_9 до вокзалу і більше вони не бачились.

На думку колегії суддів, показання обвинуваченого містять суттєві суперечності з показаннями свідка ОСОБА_16 щодо деталей попередніх домовленостей з приводу риболовлі, їх подальшого руху. Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно розцінив показання свідка ОСОБА_16 як такі, що спростовують комплекс зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів. Показання обвинуваченого ОСОБА_9 колегія суддів оцінює як неправдиві, оскільки вони спростовуються вищевикладеними показаннями потерпілого та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також належними та допустимими письмовими доказами. Колегія суддів розцінює надані показання ОСОБА_9 , як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

При цьому колегія суддів не вважає, що показання свідка ОСОБА_16 не можуть бути враховані лише з огляду на те, що останній не допитувався під час досудового розслідування, як про це вказує прокурор в апеляційній скарзі. Показання свідка ОСОБА_16 , на думку колегії суддів, не спростовують пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення за ч. 3 ст. 186 КК України, оскільки суперечать іншим дослідженим доказам.

Таким чином, колегія суддів вважає, що під час апеляційного розгляду встановлено, що 13.11.2017, близько 06 год. 50 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи навпроти багатоквартирного будинку в АДРЕСА_2 , діючи за попередньою змовою з двома невстановленими досудовим розслідуванням особами, маючи прямий спільний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, поєднане із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, підійшли до раніше незнайомого ОСОБА_11 ззаду. ОСОБА_9 наніс ОСОБА_11 два удари кулаком правої руки в область обличчя та вихопив з рук рюкзак чорного кольору, який передав невстановленому досудовим розслідуванням спільнику. Надалі з метою подолання супротиву ОСОБА_11 , діючи спільно, вказані особи повалили останнього на асфальтобетонне покриття та нанесли тілесні ушкодження у виді: забою лівого плечового суглобу, забою колінного суглобу, забою 4-го пальця лівої кисті, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 200 від 24.11.2017 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після цього, дві невстановлені досудовим розслідуванням особи з місця злочину зникли у невідомому напрямку разом з викраденим майном - рюкзаком чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілого не становить, в якому знаходилась сумка чорного кольору, яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, в якій, в свою чергу, знаходились грошові кошти в сумі 100 000 грн, 320 дол США (в перерахунку згідно курсу НБУ на момент вчинення злочину становить 8480 грн) та посвідка на тимчасове проживання в Україні на ім`я ОСОБА_11 , а ОСОБА_9 був зупинений потерпілим та свідком ОСОБА_12 при спробі втечі з місця вчинення злочину, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 108480 грн.

При цьому факт нанесення ударів потерпілому ОСОБА_9 доводиться тим, що саме обвинуваченого ОСОБА_11 вхопив і більше не відпускав, тобто він знаходився у безпосередній близькості до потерпілого і між ними виникла в процесі боротьба. Даних, які б свідчили про намагання обвинуваченого втрутитись у бійку з метою захисту, в ході судового та апеляційного розгляду надано не було.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_9 відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому, тобто кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 186 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 186 КК України, відповідно до ст. 65 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України належить до категорії тяжких, фактичні обставини скоєного, особу винного, який вину у вчиненому не визнав, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, за місцем служби та навчання характеризується позитивно, має нагороди.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 колегія суддів визнає добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів, відповідно до ст. 50 КК України, вважає що ОСОБА_9 має бути призначено покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, відповідно до ст. 75 КК України, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має статус учасника бойових дій, одружений, на його утриманні перебуває малолітня дитина, а також враховуючи значний період часу, який минув з дня вчинення злочину у 2017 році та відсутність даних, які б свідчили про продовження злочинної діяльності, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без реального відбування покарання, у зв`язку з чим обвинувачений підлягає звільненню від його відбування з випробуванням. Крім того, на ОСОБА_9 має бути покладено обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а виправдувальний вирокКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 27 червня 2022 року скасуванню повністю, на підставі ст. 413, ст. 420 КПК України, із ухваленням свого вироку.

Керуючись ст. 404, ст. 407, ст. 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 червня 2022 року щодо ОСОБА_9 скасувати.

Ухвалити новий вирок.

Визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня його проголошення.

С у д д і :

______________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3