Справа № 161/3159/25
Провадження № 1-кс/161/1098/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про застосування запобіжного заходу

м. Луцьк 16 лютого 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання старшого СВ СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Луцьк, Волинської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше не судимого,

про те, що він підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло клопотання старшого СВ СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 .

14.02.2025 року ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст 307 КК України.

Підозрюваний та його захисник отримали копію клопотання та матеріалів, що обґрунтовують клопотання 14.02.2025 року, що підтверджується розписками, долученими до клопотання.

В клопотанні зазначено, що ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, керуючись метою незаконного збуту психотропних речовин, їх аналогів, посягаючи на порядок обігу наркотичних засобів, встановлений Законом України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 та Законом України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 28.01.2025 незаконно придбали психотропну речовину «амфетамін» та зберігали у невстановленому місці з метою подальшого збуту.

В подальшому, 28 січня 2025 року близько 23 год. 30 хв., ОСОБА_8 , з відому ОСОБА_6 , реалізовуючи злочинний умисел спрямований на незаконний збут психотропної речовини, знаходячись в автомобілі марки «Mercedes-Benz CLA 200», державний номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований вулиці Об`їзної в місті Луцьку Волинської області, за грошову винагороду у розмірі 25 000 гривень, незаконно збув ОСОБА_9 (анкетні дані змінено), два зіп-пакети із вмістом психотропної речовини «амфетамін», яку в подальшому вилучено працівниками правоохоронних органів.

Згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/103-25/1407-НЗПРАП від 04.02.2025, надані на дослідження порошкоподібні речовини містять у своєму складі психотропну речовину амфетамін. Маса амфетаміну становить 10, 2526 г, що відповідно до Таблиці № 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України за № 188 від 01.08.2000, є великим розміром.

Своїми умисними діями, які виразилися у незаконному придбанні з метою збуту, зберіганні з метою збуту та збуті психотропної речовини, якщо предметом таких дій була психотропна речовина у великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 14.02.2025 незаконно придбав психотропну речовину «амфетамін» у невстановленому місці з метою подальшого збуту, після чого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, керуючись корисливим мотивом та метою незаконного збуту психотропної речовини, умисно, повторно, незаконно придбану психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, зберігав з метою збуту за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 та який знаходився у його куртці в полімерному зіп-пакеті, до моменту його виявлення та вилучення працівниками правоохоронних органів в ході санкціонованого обшуку 14 лютого 2025 року.

Згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/103-25/2291-НЗПРАП від 14.02.2025, надана на експертизу речовина, містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін. Маса амфетамін становить 4,1523 г.

Амфетамін згідно «Таблиці II», «Списку №2 психотропних речовин, обіг яких обмежено», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», є психотропною речовиною обіг якої обмежено.

Своїми умисними діями, які виразилися у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту психотропної речовини, вчиненими повторно, ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України.

14 лютого 2025 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Таким чином, досудовим розслідуванням кримінального провадження здобуто вагомі докази про вчинення підозрюваним ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, що підтверджується: Протоколом обшуку від 14.02.2025; Протоколом затримання ОСОБА_6 від 14.02.2025; висновками проведених судових експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів; висновок експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/103-25/2291-НЗПРАП від 14.02.2025; протоколами за результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій; іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлені ризики, передбачені у п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема це можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідка у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Наявність ризику, передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тяжкістю покарання у вигляді реального позбавлення волі від 6 до 10 років, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання винним у вчиненні злочинів, в яких він підозрюється. Окрім цього, ОСОБА_6 має можливість безперешкодно перетнути державний кордон України, тому перебуваючи на волі, існує високий ризик переховування його від слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Наявність ризику, передбаченого у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 можуть стати відомі анкетні дані та адреса проживання свідка у даному кримінальному провадженні тому існує ризик незаконного впливу на дану потерпілу з метою схиляння їх давати неправдиві покази.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України слід зазначити, що при обранні більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме не дотримуватись покладених на нього процесуальних обов`язків, зокрема перешкодити збору в повному об`ємі матеріалів, які характеризують його особу, вчинити інші дії (не з`явитись для проведення необхідних слідчих дій) з метою затягування слідства та судового розгляду.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України слід зазначити, що при обранні більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_6 , останній матиме можливість вчинити нове аналогічне кримінальне правопорушення.

Вищевказане обґрунтовується встановленими слідством обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України, а саме тим, що: наявні вагомі докази вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких; у разі визнання ОСОБА_6 винним у його вчиненні йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років; підозрюваний молодого віку, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою, не встановлено.

Застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, зокрема особистого зобов`язання відносно ОСОБА_6 не може запобігти вищевказаним у клопотанні ризикам та не може бути застосовано відносно останнього, оскільки він підозрюється у вчинені злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого умисного злочину. Особиста порука не може бути застосована відносно підозрюваного тому, що особа, яка б заслуговувала на довіру та яка зможе поручитися за виконання останнім обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутня.

При застосуванні домашнього арешту до останнього, надасть йому можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду та незаконного впливати на свідка у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, зважаючи на достатність доказів вини ОСОБА_6 та тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винним у даному кримінальному правопорушенні, враховуючи ті обставини, що існують достатні дані вважати, що ОСОБА_6 не буде дотримуватися покладених на нього процесуальних обов`язків, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким шляхом застосування до неї більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

Враховуючи викладене, а також те, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , скоєний з корисливих мотивів заставу підозрюваному слід визначити на підставі ч. 3 ст. 183 КПК України в максимальному розмірі.

Беручи до уваги наведене, в разі застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просить визначити йому розмір застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора чи суду; не спілкуватися із свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, та інші документи, які надають право на виїзд за межі України.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Суд заслухав учасників судового провадження, дослідив матеріали клопотання, надані стороною захисту докази, дійшов висновку, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В судовому засіданні встановлено, що ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування № 0000108 від 15.04.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

14.02.2025 року ОСОБА_6 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

14.02.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину та карається позбавленням волі на строк до десяти років з конфіскацією майна.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором та слідчим не доведено обставин, передбачених ч.3 ст.194 КПК України, зокрема того, що у даному конкретному випадку є недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, згідно зі ст.194 ч.4 КПК України, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

-тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

-у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Крім того, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Зважаючи на практику Європейського суду, враховуючи, що матеріалами клопотання не доведена реальна можливість підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню, а тому вважати, що існують обґрунтовані ризики щодо цього у суду немає підстав. Тяжкість покарання не є безумовною підставою для обрання запобіжного заходу, що вказаний у клопотанні. Разом з тим, слідчий враховує, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, дружина перебуває у відпустці для догляду за дитиною, має на утриманні двох малолітніх дітей, батька пенсіонера по інвалідності, та брата, який є інвалідом першої групи з дитинства, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, за місцем роботи характеризується з позитивної сторони. Виходячи з викладених вище обставини у їх сукупності, приходжу до висновку про доцільність та можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, визначеного ст.176 КПК України, зокрема, у виді домашнього арешту, що достатньою мірою буде гарантувати виконання підозрюваним покладених обов`язків.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Згідно зі ст.181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

З урахуванням викладеного та оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, враховуючи докази надані стороною обвинувачення та стороною захисту, з метою забезпечення належного проведення досудового розслідування, явки даної особи для надання показань тощо, доходжу висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про застосовування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважаю за необхідне застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час строком в межах строку досудового розслідування (повідомлення про підозру було вручено 14.02.2025 року, відповідно до ч. 3 ст 219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене, зокрема: протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину), заборонивши останньому залишати житло в період часу з 20-00 години до 07-00 години за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою ж їх вимогою; не відлучатися з місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи; здати на зберігання у відповідний орган Управління Державної міграційної служби паспорт України для виїзду за кордон.

Керуючись ст.ст.7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого СВ СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, заборонивши останньому залишати житло в період часу з 20-00 години до 07-00 години за адресою: АДРЕСА_2 , в межах строку досудового розслідування, тобто з 16.02.2025 року до 14.04.2025 року включно, за виключенням оголошення у зазначений період повітряної тривоги у Волинській області для переходу у спеціально обладнане приміщення (укриття).

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

-прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою ж їх вимогою;

-не відлучатися з місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;

-здати на зберігання у відповідний орган Управління Державної міграційної служби паспорт України для виїзду за кордон.

У відповідності до вимог, передбачених п. 2 ч. 3 ст 202 КПК України, негайно звільнити підозрюваного ОСОБА_6 з-під варти та зобов`язати останнього невідкладно прибути до місця свого проживання.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 передати для виконання відділу Національної поліції за місцем його проживання - АДРЕСА_2 .

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконання після її проголошення.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту становить по 14.04.2025 року включно, якщо строк домашнього арешту не буде продовжено.

На ухвалу, протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно, після її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 17 лютого 2024 року о 09-25 годині.

Слідчий суддя Луцького

міськрайонного суду ОСОБА_1