Справа № 583/1421/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2025 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка клопотання слідчого СВ Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області, погоджене прокурором, у кримінальному провадженні № 0000361 від 05.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

07.04.2025 року надійшло зазначене клопотання, яке обґрунтовують тим, що 05.04.2025 до чергової частини Охтирського РВП ГУНП в Сумській області надійшло повідомлення про те, що 05.04.2025 приблизно о 19 годині ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні кафе-бару "Стожари" по вул. Снайпера в м. Охтирка, Сумської області, грубо порушила громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, погрожувала застосуванням предмету схожого на гранату, щодо присутніх там осіб, що могло призвести до суспільно-небезпечних наслідків. Крім цього, встановлено, що ОСОБА_3 у невстановлений час та місці придбала та носила без передбаченого законом дозволу гранату.

05.04.2025 старшим слідчим СВ Охтирського РВП ГУНП в Сумські області капітаном поліції ОСОБА_4 проведено невідкладний обшук квартири та сарайного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого у квартирі виявлено та вилучено майно зазначене в клопотанні.

Вказане майно має істотне значення для встановлення всіх обставин вчиненого правопорушення, тому його вилучено та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу, тому на нього необхідно накласти арешт.

В судове засідання прокурор, слідчий, не з`явилися, надали заяви, в яких просять розглянути клопотання у їх відсутність.

Вивчивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Встановлено, що Охтирським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області здійснюється досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000361 від 05.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, що підтверджується витягом з зазначеного кримінального провадження.

05.04.2025 року під час невідкладного обшуку квартири та сарайного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено:

- зв`язку ключів із семи штук у вхідних дверях до квартири, запаковані до спец пакету WAR0030443;

- предмет схожий на магазин до пістолету «Макарова», який споряджений вісьма предметами схожими на набої до пістолета «Макарова», запаковані до спец пакету WAR0030440.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 07.04.2025 року в задоволенні клопотання слідчого Охтирського РВП ГУНП в Сумській області у кримінальному провадженні № 0000361 від 05.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, про дозвіл на обшук відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання про накладення арешту повинно відповідати вимогам статті 171 КПК України. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Вказана норма також узгоджується з статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Слідчий суддя зазначає, що вилучення вказаного майна відбувалося з порушенням, оскільки огляд слідчим проведено з недотриманням вимог КПК України, оскільки фактично був проведений обшук, без ухвали слідчого судді.

Як свідчить аналіз практики ЄСПЛ, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді - органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля ( рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар ( серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

При здійсненні оцінки правомірності та виправданості допустимих обмежень прав і свобод ЄСПЛ послідовно вирішує чотири групи питань: 1) чи було оскаржуване обмеження (втручання) передбачене законом; 2) чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини; 3) чи було воно «необхідним у демократичному суспільстві»; 4) чи було воно пропорційним до тієї правомірної мети, якої намагалися досягти.

З урахуванням вищевикладених обставин, на переконання слідчого судді під час розгляду клопотання не встановлено належних, законних та достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно в розумінні ст.ст. 98, 170-173 КПК України, а тому слід відмовити у задоволенні клопотання, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167, 170, 172, 173, 237, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області, погоджене прокурором, у кримінальному провадженні № 0000361 від 05.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Охтирського

міськрайонного суду ОСОБА_1