ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/2806/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/379/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та прокурора Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2024 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді клопотання слідчого задоволено частково. Обрано стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк два місяці і заборонено йому залишати житло, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Строк дії ухвали - до 14 січня 2025 року включно.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено обґрунтованість пред`явленої підозри за ч.3 ст.296 КК України і застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту в нічну пору доби зможе запобігти встановленим у судовому засіданні ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. При цьому, доводи слідчого, що для запобігання вказаним ризикам буде недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою слідчий суддя визнав необґрунтованими.

В апеляційних скаргах:

адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді триманням під вартою із можливістю внесення застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 58 400 (п`ятдесят вісім тисяч чотириста) гривень. Застосувати до ОСОБА_7 менш суворий запобіжний захід, у вигляді особистого зобов`язання.

Свої вимоги мотивує тим, що у діях ОСОБА_7 не було доведено умислу на вчинення дій з особливою зухвалістю або чинення опору представникам громадськості.

Також вказує, що його дії не спрямовувалися на систематичне або цілеспрямоване порушення громадського порядку. Конфлікт мав спонтанний характер і не був спрямований на підрив загальновизнаних правил поведінки у суспільстві.

Також звертає увагу на те, що ОСОБА_7 перебував у стресовому стані, що свідчить про відсутність прямого умислу на вчинення дій, спрямованих на грубе порушення громадського порядку, а тому, його дії не мали мети демонстрації явної неповаги до суспільства або вчинення опору громадянину, який намагався припинити хуліганські дії.

Також вказує, що дії ОСОБА_7 полягали в короткочасній шарпанині з ОСОБА_10 і не носили характеру дій з особливою зухвалістю. А також відсутність завдання тілесних ушкоджень та відсутність значного порушення громадського порядку і те, що потерпілий не має претензій матеріального чи морального характеру, свідчать про те, що об`єктивна сторона складу злочину за ч.3 ст.296 КК України відсутня.

Адвокат вважає, що дії ОСОБА_7 з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22 грудня 2006 року "Про судову практику у справах про хуліганство" свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, а тому її слід кваліфікувати за ч.1 ст.296 КК України, оскільки вони не супроводжувалися ознаками особливої зухвалості чи грубого порушення громадського порядку.

Також вважає, що підозра не містить відомостей про те, що ОСОБА_7 до конфлікту із ОСОБА_10 вчиняв будь-які дії, які б мали ознаки хуліганських. Крім цього, суд не врахував, що його дії були короткочасними, спонтанними та не мали характеру систематичного порушення громадського порядку. А також, не було доведено, що ОСОБА_7 чинив опір громадянину, який намагався припинити його дії.

Також вказує, що агресивні дії ОСОБА_7 були короткочасними, непередбачуваними і не мали систематичного характеру, що підтверджується допитом потерпілого ОСОБА_10 , який вказав, що конфлікт із ОСОБА_7 виник спонтанно, коли останній перебував у стресовому стані. А він став свідком дорожньо-транспортної пригоди і вирішив підійти, аби допомогти учасникам події. І саме в цей момент ОСОБА_7 неочікувано почав поводитися агресивно, конфлікт загострився, і між ними виникла шарпанина.

Захисник звертає увагу на заяву потерпілого ОСОБА_10 , який зазначив, що не має жодних претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_7 , не вважає себе потерпілим у повному обсязі та не наполягає на притягненні останнього до відповідальності за ч.3 ст.296 КК України. Також вказав, що його честь і гідність не були принижені, а заподіяні ушкодження не мали суттєвих наслідків для його здоров`я.

Також вказує, що кваліфікація дій ОСОБА_7 не відповідає дійсності, а підозра є необґрунтованою, оскільки у досудовому розслідуванні не надано жодних доказів того, що ОСОБА_7 чинив опір громадянину, який намагався припинити його дії у спосіб який вимагав би застосування ч.3 ст.296 КК України.

Також зазначає, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків: переховування оскільки, ОСОБА_7 має постійне місце проживання позитивно характеризується, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, про яких він піклується; вплив на свідків та потерпілого оскільки, усі свідки та потерпілий були допитані, а їхні покази зафіксовані, і потерпілий не має претензій до ОСОБА_7 ; продовження кримінальних правопорушень оскільки його дії мали одноразовий характер, викликаний ситуаційним конфліктом, і не був помічений у вчиненні аналогічних правопорушень, та не має намірів повторювати подібну поведінку.

Вважає, що судом першої інстанції не було враховано відповідну практику ЄСПЛ.

прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2024 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів. У разі задоволення клопотання, визначити розмір застави в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 58400 (п`ятдесят вісім тисяч чотириста) гривень. У разі сплати розміру застави, покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Свої вимоги мотивує тим, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Звертає увагу на те, що підставою обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, а також встановлено обставини, які виправдовують даний запобіжний захід та підтверджують наявність зазначених ризиків. Зокрема, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 2 до 5 років. На даний час, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, з метою уникнення покарання ОСОБА_7 може різними способами переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки, будучи неодноразово судимим, в тому числі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, достовірно знаючи, що на розгляді у Чортківському районному суді Тернопільської області перебуває обвинувальний акт відносно нього про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, вчинив новий злочин, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком 2 до 5 років.

Також вказує, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 з метою дачі ними неправдивих показів, що мають суттєве значення у даному кримінальному провадженні.

Звертає увагу на той факт, що слідча суддя не поклала на ОСОБА_7 обов`язку здати на зберігання до органів Державної міграційної служби України свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, які дають право виїзду за кордон та в`їзду в Україну, оскільки, ОСОБА_7 з метою уникнення відповідальності може безперешкодно залишити територію України, зокрема перетнути кордон з Республікою Польща, з метою переховування від органу досудового розслідування.

Також вказує, що органом досудового розслідування вживаються заходи щодо встановлення інших осіб, які були очевидцями або яким відомі обставини вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Прокурор зазначає, що слідча суддя в оскаржуваній ухвалі не мотивувала своє рішення щодо відмови у задоволенні клопотання заступника начальника слідчого відділення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, та не послалась на докази, які б підтверджували її висновки, викладені у судовому рішенні.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить визнати апеляційну скаргу прокурора такою, що не підлягає до задоволення.

Свої вимоги мотивує тим, що прокурором не надано належних доказів про вчинення ОСОБА_7 саме кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України. А тому вважає, що його дії підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, оскільки до конфлікту з ОСОБА_10 він не вчиняв кримінально карного хуліганства, а вчинив правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП. За вчинення даного злочину, не передбачено покарання у вигляді позбавлення волі і відповідно до приписів ст.ст. 181, 183 КПК України до підозрюваного не може бути застосовано такі запобіжні заходи, як домашній арешт та тримання під вартою.

Також вказує, що слідчим суддею не дотримано вимоги щодо перевірки обґрунтованості висуненої ОСОБА_7 підозри, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, а саме така обставина безпосередньо впливає на суворість обрання запобіжного заходу, а отже безпідставно застосовано до нього цілодобовий домашній арешт.

Адвокат вважає, що не заслуговують до уваги доводи сторони обвинувачення, що ОСОБА_7 раніше судимий, оскільки відповідно до ст.89 КК України судимість за ст.345 КК України (вирок Чортківського районного суду Тернопільської області, набрав законної сили 28.02.2023, яким ОСОБА_7 призначено покарання - 8500 грн. штрафу) погашена.

Також зазначає, що згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000028 від 13.09.2022, який перебуває на розгляді в Чортківському районному суді, ОСОБА_7 інкриміновано кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.332 КК України, яке було вчинено 22 листопада 2022 року, тобто до засудження його за ст.345 КК України і не підпадає під визначення: вчинення кримінального правопорушення протягом року, з дня відбуття покарання.

Також вказує, що на утриманні в ОСОБА_7 на даний час перебуває двоє неповнолітніх дітей, він має міцні соціальні зв`язки, а тому відсутній ризик ухилення від слідства і суду шляхом виїзду за кордон, так як в Україні введено воєнний стан та існують обмеження щодо виїзду за кордон чоловіків мобілізаційного віку, жодних, передбачених законом підстав, для перетину кордону в нього не має. Також він не зможе впливати на свідків та потерпілих, оскільки потерпілий ОСОБА_12 за власної ініціативи подав заяву, що не має жодних претензій до ОСОБА_7 , не вважає себе потерпілим від злочину.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи підозрюваного та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній мотивів, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просить залишити її без змін, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається із матеріалів справи, СВ Чортківського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000454 від 13.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України.

В цьому кримінальному провадженні 14.11.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч.3 ст.296 КК України, хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, пов`язане з опором громадянину, який припиняв хуліганські дії.

Згідно пред`явленої підозри досудовим розслідування встановлено, що 13 листопада 2024 року близько 18 год. 40 хв. у ОСОБА_7 , який в стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом «Skoda» моделі «Octavia» р.н. НОМЕР_1 , допустив порушення Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода з потерпілими, та надалі будучи на місці події, усвідомлюючи, що знаходиться у громадському місці на проїзній частині автодороги, що по вул. В. Великого в м. Чортків, виник злочинний умисел направлений на вчинення хуліганства. Реалізуючи свій злочинний умисел, 13 листопада 2024 року близько 18 год. 40 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у громадському місці - на проїзній частині автодороги, що по вул. В. Великого в м. Чортків неподалік магазину «Європа», грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в побуті, а також ігноруючи правила дорожнього руху маючи на меті показати свою винятковість та розгнузданість самолюбства, пов`язану з неповагою до особи та людської гідності, діючи з хуліганських спонукань, бажаючи самоутвердитися, безпідставно та умисно розпочав словесний конфлікт із очевидцями ДТП, в ході якого нецензурно лаявся, погрожував фізичною розправою, а також виходив на проїзну частину дороги, тим самим створював аварійну ситуацію учасникам дорожнього руху.

В цей час повз місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди проходив ОСОБА_10 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 , одягнутий у формений одяг Збройних сил України, який побачивши хуліганські дії ОСОБА_7 , зробив останньому усне зауваження на припинення таких дій. Однак, ОСОБА_7 , не реагуючи на зауваження ОСОБА_10 , продовжив вищевказаний конфлікт. Надалі, ОСОБА_10 з метою припинення хуліганських дій ОСОБА_7 , повторно просив останнього покинути проїзну частину дороги та припинити нецензурно висловлюватись в громадському місці. В цей момент ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що перед ним перебуває представник Збройних сил України, який одягнений у однострій із наявними на ньому розпізнавальними знаками у вигляді шевронів та погонів, з метою власного самоствердження, продовжив вчинення хуліганських дій, пов`язаних з вчиненням опору ОСОБА_10 . Надалі ОСОБА_7 близько 18:40, перебуваючи у громадському місці на проїзній частині автодороги, що по вул. В. Великого в м. Чортків, після того, як ОСОБА_10 своїми діями розпочав перешкоджати вчиненню хуліганських дій ОСОБА_7 , розвернувся, підійшов та почав шарпати за верхній одяг ОСОБА_10 , розпочав випихати його на проїзну частину дороги, де рухались транспортні засоби та намагався кинути під колеса проїжджаючого автомобіля, водію якого внаслідок таких дій було створено аварійну дорожню ситуацію, що призвело до зупинки дорожнього руху на вказаній ділянці дороги, також у ході чого почав наносити удари руками та ногами в різні частині тіла останнього від яких той впав на асфальтобетонне покриття проїзної частини дороги вул. В. Великого в м. Чортків. В цей момент до них підійшов ОСОБА_13 та інші очевидці, які почали відтягувати ОСОБА_7 . Під час того, як ОСОБА_7 відтягували, він намагався продовжити актині дії спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . В цей момент до чоловіків підбігли ОСОБА_13 та інші очевидці, які почали відтягувати ОСОБА_7 , який продовжував чинити активні хуліганські дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 завдано фізичного болю та спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця правої скроневої ділянки голови, тим самим заподіяно шкоду особистим інтересам ОСОБА_10 , наданих йому Конституцією України правам на повагу до своєї гідності, свободи та особистої недоторканності, а також було грубо порушено громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою нетяжкого кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що висновок слідчого судді про наявність зазначених обставин є правильним, оскільки пред`явлена ОСОБА_7 підозра за ч.3 ст.296 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, якими зокрема є дані: протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_10 , від 13.11.2024; протоколу допиту потерпілого ОСОБА_10 , від 13.11.2024; протоколу допиту свідка ОСОБА_11 від 13.11.2024; протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 14.11.2024.

Оцінюючи достатність зафіксованих під час досудового розслідування даних для висновку про обґрунтованість підозри у причетності підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що вона доведена прокурором.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частини 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії кримінального розслідування (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86; пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04; Мюррей проти Сполученого Королівства).

На переконання апеляційного суду, в даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними доказами, зазначеними в ухвалі слідчого судді, що дає підстави для застосування до нього такого різновиду заходів забезпечення кримінального провадження, як запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з метою здійснення подальшого розслідування.

Викладені в апеляційній скарзі доводи захисника про те, що у пред`явлена ОСОБА_7 підозра за ч.3 ст.296 КК не підтверджується наявними доказами є безпідставними, оскільки на даному етапі провадження слідчий суддя не вирішує питання про наявність чи відсутність в діях підозрюваного усіх ознак складу кримінального правопорушення, оскільки обставини вчинення підозрюваним конкретних дій, їх кваліфікація та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час досудового розслідування.

Також, апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника про невідповідність оскарженої ухвали практиці ЄСПЛ, оскільки в даному випадку рішення слідчого судді цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу до підозрюваного слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування того чи іншого запобіжного заходу.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, якими є фактичні обставини, наведені у клопотанні слідчого з доданими до нього матеріалами.

Таким чином, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів слідчий суддя правильно визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувальних заходів.

Крім цього колегія суддів погоджується з висновками про наявність у цьому кримінальному провадженні ризиків, існування яких визнано доведеним в оскарженій ухвалі.

Так, при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя оцінивши в сукупності всі обставини, які мають значення для прийняття правильного рішення, врахував, що ОСОБА_7 на даний час повідомлено про підозру у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 2 до 5 років, і те, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників та вчиняти інші кримінальні правопорушення, що вказує на доцільність застосування до підозрюваного ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Висновки слідчого судді про існування та вагомість вказаних ризиків в оскарженій ухвалі належним чином вмотивовані і обґрунтовані відповідними обставинами.

Так, щодо ризику переховуватись від органів досудового розслідування слідчий суддя правильно вказав, що у випадку доведення його вини, йому буде призначено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк мінімум 2 роки, а тому спокуса ухилитися від слідства та суду у нього є великою.

Також ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_10 та на свідка ОСОБА_11 та інших свідків, які в подальшому будуть встановлені по даному кримінальному провадженні з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, його протиправна поведінка є систематичною, про що свідчить також і те, що злочин вчинений за наявності обтяжуючих обставин, а саме перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прокурор не довів обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, то слідчий суддя, правильно застосував більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Застосований в даному випадку запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відповідно ст.181 КПК України полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово, що за встановлених в ході судового і апеляційного розгляду обставин зможе запобігти наявним у цьому провадженні ризикам.

Доводи сторони захисту, щодо позитивних характеризуючих даних про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання і на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також заява потерпілого про відсутність претензій до підозрюваного не є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Доводи захисника про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжних заходів, у тому числі і у вигляді цілодобового домашнього арешту, належним чином врахувавши усі встановлені в ході судового розгляду обставини, в тому числі і ті, на які посилаються сторони в апеляційних скаргах.

На переконання колегії суддів, в даному випадку рішення слідчого судді не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, на яку посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора то колегія суддів приходить до висновку, що вони містять лише твердження прокурора про недостатність застосування домашнього арешту для запобігання ризикам і не містить належного обґрунтування і конкретних доводів щодо того в чому полягає неправильність висновку слідчого судді про достатність застосування в даному випадку менш суворого запобіжного заходу ніж просив слідчий. Тому, суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, а доводи апеляційної скарги прокурора наведених в оскарженій ухвалі висновків не спростовують.

Перевіривши матеріали провадження в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що висновки слідчого судді є обґрунтованими, а застосований запобіжний захід відповідає вимогам закону і є пропорційним ступеню тяжкості інкримінованого підозрюваному нетяжкого злочину та достатнім для досягнення завдань кримінального провадження на даному етапі досудового розслідування, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,419,422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та прокурора Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2024 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді