КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/6143/2024
ЄУН: 761/5348/22 Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого за ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2024 року частково задоволено клопотання прокурора; продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 15 січня 2025 року включно.

Визначено ОСОБА_8 розмір застави у вигляді 450 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1362600 (один мільйон триста шістдесят дві тисячі шістсот) гривень, з покладенням у разі внесення застави на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Визначено строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 ухвалою суду обов`язків - 60 днів з моменту внесення обвинуваченим (заставодавцями) застави у розмірі, визначеному судом.

У задоволенні інших вимог клопотання - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 терміном на 60 діб; застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави, який буде посильним для нього та членів його сім`ї, а саме в межах вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб або змінити запобіжний захід шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що він вважає ухвалу суду такою, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, а тому такою, що підлягає скасуванню. Так захисник наголошує, що ОСОБА_8 має постійне місце реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , а також постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ., а отже ОСОБА_8 не може переховуватися від суду. Наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання та родини свідчить про міцність у останнього соціальних зв`язків. За таких обставин, а також за відсутності у ОСОБА_8 намірів ухилятися, сховатися від суду, відсутній і ризик ухилення від суду. Будь-яких доказів на підтвердження вказаного ризику у клопотанні прокурора, як і в оскаржуваній ухвалі, не вказано, що свідчить про необґрунтованість та невмотивованість оскаржуваної ухвали.

Також захисник наголошує, що ОСОБА_8 не може незаконно впливати на свідків, і прокурором не долучено до клопотання жодного доказу, який би підтвердив, що ОСОБА_8 здійснював або ж намагався здійснити на свідків будь-який вплив. Крім того, у сторони обвинувачення відсутні клопотання про застосування заходів безпеки у даному кримінальному провадженні стосовно даних свідків.

На переконання захисника, відсутній і ризик перешкоджання ОСОБА_8 іншим чином кримінальному провадженню, який також не підтверджений стороною обвинувачення жодним доказом.

З посиланням на рішення Європейського суду з прав людини захисник наголошує, що лише тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, не може виправдовувати тримання його під вартою.

Окрім того, як вказує апелянт, під час розгляду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сторона захисту вказувала на те, що сторона обвинувачення, стверджуючи про винуватість ОСОБА_8 , а також посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не підкріплює свою позицію належними та допустимими доказами. Проте, такі доводи сторони захисту судом не взяті до уваги.

Окремо захисник посилається на те, що судом визначений необґрунтований розмір застави, без наведення в оскаржуваній ухвалі, які ж саме виключні випадки слугували тому, що відносно ОСОБА_8 необхідно застосувати заставу саме у розмірі 450 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1362600 гривень. Таким чином, на думку апелянта, вищевикладені обставини вказують на необґрунтованість і невмотивованість оскаржуваної ухвали. Захисник наголошує, що такий розмір застави з урахуванням майнового, сімейного стану обвинуваченого є непосильним для ОСОБА_8 та його сім`ї, а тому запобіжний захід у виді тримання під вартою фактично є безальтернативним. При цьому захисник звертає увагу, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року ОСОБА_8 було визначено заставу у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 567500 грн., яка не оскаржувалась стороною захисту. До 8 лютого 2022 року сторона обвинувачення, всупереч вимог ст. 200 КПК України, не зверталась до слідчого судді із клопотанням про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 та не оскаржувала ухвалу Шевченківського районного суду Києва від 13 грудня 2021 року.

Окрім того, захисник наголошує, що 7 вересня 2023 року ним направлено адвокатський запит № 303-КП/09/23 щодо наявності на території Державної установи «Київський слідчий ізолятор» захисних споруд цивільного захисту населення. 14 вересня 2023 року адміністрація Державної установи «Київський слідчий ізолятор» надала відповідь, що на балансі державної установи «Київський слідчий ізолятор» захисні споруди цивільного захисту не перебувають. З метою забезпечення безпеки осіб, які утримуються в установі всі режимні заходи та вивід ув`язнених (засуджених) з камерних приміщень для проведення необхідних слідчих та процесуальних дій під час «Повітряна тривога» в установі -припиняються. За таких обставин, на думку захисника, держава України не виконала позитивних зобов`язань передбачених п. 18. 18-1, 18-2 ч. 1 ст.18 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», ст. 32 Кодексу цивільного захисту населення, ст.61, 62 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 8 червня 1977 року та не вжила превентивних заходів по спорудженню укриттів і захисних споруд, прийняття евакуаційних заходів під час повітряної тривоги у місті Києві з метою захисту життя осіб, у тому числі обвинуваченого, що тримається під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», України, місто Київ, вулиця Дегтярівська,13, з 24 лютого 2022 року. Таким чином, як вказує апелянт, ОСОБА_8 , починаючи з 24 лютого 2022 року, тримається під вартою без належних заходів безпеки (відсутність укриття).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії наведених документів.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вказавши про те, що судовий розгляд відбувається відповідно до вимог закону, і судом з`ясовано всі обставини для вирішення питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перевірені ризики; перевіривши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом оскаржуваної ухвали встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0004842 від 11 грудня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали під час судового розгляду прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, за невстановлених обставин, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут особливо небезпечних наркотичних засобів та особливо небезпечних психотропних речовин, шляхом відправлення поштових відправлень. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , використовуючи месенджер «Телеграм», встановлений на власний мобільний телефон, вступив у закриту групу з розповсюдження наркотичних засобів та психотропних речовин, де отримав від адміністратора вищевказаної Групи (невстановленої особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) дані про направлення ОСОБА_8 поштових відправлень з особливо небезпечними наркотичними засобами та особливо небезпечними психотропними речовинами, в особливо великих розмірах, та після чого, у невстановленому досудовим розслідуванням місці отримав, тобто, незаконно придбав від невстановленої в ході досудового слідства особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, поштове відправлення з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом та особливо небезпечною психотропною речовиною PVP, у особливо великих розмірах, які переніс та почав зберігати з метою подальшого збуту за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 . У подальшому, 11 грудня 2021 року, в період часу з 22.07 год. до 22.32 год. за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 , працівниками поліції проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено з скляної банки речовину рослинного походження, що згідно з висновком експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - канабісом, масою у перерахунку на висушену речовину 59,16 г., та розфасовану у 180 (сто вісімдесят) полімерних пакетиків кристалічну речовину, що згідно висновку експерта є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, - PVP, в особливо великих розмірах, а саме масою 50,735 г., яку останній незаконно придбав, зберігав з метою збуту.

Окрім цього, діючи повторно, відповідно до заздалегідь розробленого злочинного умислу, ОСОБА_8 , використовуючи месенджер «Телеграм», встановлений на власний мобільний телефон, перебуваючи у закритій групі з розповсюдження наркотичних засобів (далі Група), отримав від адміністратора вищевказаної Групи (невстановленої особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) дані про направлення ОСОБА_8 поштового відправлення з особливо небезпечними психотропними речовинами, у особливо великих розмірах, які в подальшому, із урахуванням вказівок та інструкцій адміністратора Групи (невстановленої особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) ОСОБА_8 мав розфасовувати за місцем власного проживання та розповсюджувати, тобто, незаконно збувати, дрібними партіями шляхом здійснення поштових відправлень за грошову винагороду. 11 грудня 2021 року близько 18.10 год. ОСОБА_8 відповідно до отриманих у адміністратора Групи (невстановленої особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) даних, перебуваючи біля поштомату поштового сервісу «Нова Пошта», по вул. О.Теліги, 41, у м. Києві, отримав тобто повторно, незаконно придбав, від невстановленої в ході досудового слідства особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, поштове відправлення з особливо небезпечною психотропною речовиною PVP, у особливо великих розмірах, який поклав до власного рюкзака, де почав незаконно зберігати з метою збуту. У подальшому, 11 грудня 2021 року, в період часу з 20.45 год. до 21.11 год., біля будинку 41 по вул. О.Теліги, у м. Києві, працівниками поліції в ході особистого обшуку ОСОБА_8 в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, виявлено та вилучено 2 (два) поліетиленові пакети з кристалічною речовиною, яка згідно висновку експерта є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP, масою 719, 805 г., що становить особливо великі розміри, яку останній повторно, незаконно придбав, зберігав з метою збуту.

У клопотання прокурор наводить докази з розкриттям їх змісту, які, на переконання прокурора, підтверджуються винуватість обвинуваченого. Прокурор наголошує, що з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись в місцях, не пов`язаних з триманням під вартою, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Наявність обґрунтованих ризиків вважати, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду, підтверджується тим, що ОСОБА_8 не одружений, офіційно не працевлаштований, малолітніх дітей на утриманні не має, суспільно-корисною працею не займається, що, на переконання прокурора, у сукупності свідчить про відсутність у нього міцних сімейних та соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, санкція яких передбачає максимальне покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Враховуючи вищевикладене та усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, обвинувачений може ухилятися від кримінальної відповідальності.

На переконання прокурора, наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 вилучено особливо небезпечні наркотичні засоби та особливо небезпечні психотропні речовини в особливо великих розмірах, а також при затриманні останнього в порядку ст. 208 КПК України вилучено особливо небезпечні психотропні речовини у особливо великих розмірах, які останній зберігав з метою подальшого збуту, та у разі обрання останньому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, то ОСОБА_8 зможе продовжити вчиняти злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Також прокурор наголошує про наявність обґрунтованих ризиків вважати, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, так як отримав їх особисті дані при ознайомленні з матеріалами провадження. На даний час свідки ще не допитані в суді. При цьому прокурор вказує, що у даному кримінальному провадженні обґрунтовано існує вірогідність незаконного впливу обвинуваченого на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, що, у свою чергу, зможе перешкодити проведенню належного судового розгляду. При оцінці ризику впливу на свідків по кримінальному провадженню, слід виходити із встановленого нормами КПК України порядку безпосереднього сприйняття судом показів від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні. Суд під час судового провадження може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав, отримав усно від свідків (ст. ст. 23, 224 КПК України).

Прокурор зазначає, що ОСОБА_8 у теперішній час обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, за які передбачено максимальне покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Усвідомлюючи невідворотність покарання, обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, фізично здоровий, спеціального лікування не потребує, міцних соціальних зв`язків немає, не має джерела прибутку, а тому, враховуючи вищевикладені ризики, викладені обставини, що підтверджують наявність зазначених ризиків, а також обґрунтування неможливості запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, єдиним запобіжним заходом, який зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку буде тримання під вартою. У разі застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, таких як домашній арешт, застава чи особисте зобов`язання, орган досудового розслідування не матиме можливості запобігти вище вказаним ризикам у кримінальному провадженні з таких причин: особисте зобов`язання - у зв`язку з тим, що цей запобіжний захід вимагає наявності особливої довіри до обвинуваченого в підтвердження можливості дотримання процесуальних обов`язків, враховуючи його особу, його неналежну процесуальну поведінку в минулому, вимагається постійний контроль за поведінкою ОСОБА_8 , що може бути досягнуто лише при застосуванні запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням його свободи; особиста порука - на адресу слідчого відділу Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві у ході досудового розслідування не надходили письмові звернення осіб, які б могли поручитися за ОСОБА_8 , такі ж клопотання не надійшли на даний час і на адресу суду, оскільки будь-які міцні соціальні зв`язки в останнього у м. Києві та Київській області відсутні та ніхто не наважується поручитися за нього, що негативно характеризує його особистість; застава - на адресу суду чи прокуратури не надходили заяви або клопотання від ОСОБА_8 , його захисника, рідних чи інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, при зверненні прокурора до судді з клопотанням про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу; домашній арешт - неможливо застосувати до ОСОБА_8 , оскільки під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 вилучено особливо небезпечні наркотичні засоби та особливо небезпечні психотропні речовини в особливо великих розмірах, що вказує, що останній зберігав з метою збуту, та свідчить про те, що у разі обрання останньому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою останній продовжить вчиняти кримінальні правопорушення, та також останній підлягає постійному візуальному контролю, з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки. Вищевикладене, на переконання прокурора, свідчить про неможливість запобіганням наявним ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за яке санкцією передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк до 12 років та, усвідомлюючи невідворотність покарання, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, фізично здоровий, спеціального лікування не потребує, міцних соціальних зв`язків немає, не має джерела прибутку, а тому враховуючи вищевикладені ризики, викладені обставини, що підтверджують наявність зазначених ризиків, а також обґрунтування неможливості запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, єдиним запобіжним заходом, який зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку буде тримання під вартою.

Водночас, наряду з продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор просить визначити ОСОБА_8 розмір застави достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у вигляді 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1514000 (один мільйон п`ятсот чотирнадцять тисяч) гривень, та, у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, з визначенням строку дії покладених на обвинуваченого ухвалою суду обов`язків - 60 днів з моменту внесення обвинуваченим (заставодавцями) застави у розмірі, визначеному судом.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

За результатами розгляду клопотання ухвалою суду частково задоволено клопотання прокурора; продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 15 січня 2025 року включно; визначено ОСОБА_8 розмір застави у вигляді 450 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1362600 (один мільйон триста шістдесят дві тисячі шістсот) гривень, з покладенням у разі внесення застави на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Визначено строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 ухвалою суду обов`язків - 60 днів з моменту внесення обвинуваченим (заставодавцями) застави у розмірі, визначеному судом. У задоволенні інших вимог клопотання - відмовлено.

Ухвала обґрунтована тим, що судом враховані відомості, які характеризують особу ОСОБА_8 , і хоча останній є раніше не судимим, однак на даний час обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних та психотропних речовин в особливо великих розмірах та за ознаками повторності, яке має значний ступінь суспільної небезпеки, що, у свою чергу, беручи до уваги відсутність у нього стійких соціальних зв`язків (неодружений, відсутність дітей на утриманні), на переконання суду, створює реальні ризики щодо можливості ОСОБА_8 , перебуваючи в умовах менш тяжкого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, переховуватися від суду. При цьому, зважаючи, що кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_8 , пов`язано зі збутом наркотичних засобів та психотропних речовин, а отже з метою отримання прибутку, на переконання суду, обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема, аналогічне. Сукупність всіх цих обставин вказує на необхідність продовження стосовно ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Разом з тим, суд взято до уваги певну тривалість кримінального провадження, а також тривалість утримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, що свідчить про зменшення ризику непроцесуальної поведінки обвинуваченого зі спливом часу, за умови відсутності появлення нових обставин, що виправдовуватимуть застосування раніше обраного запобіжного заходу, а тому суд дійшов висновку, що у даному конкретному випадку є доцільним визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. При визначенні розміру застави судом врахований не лише обсяг інкримінованого обвинувачення, а й те, що розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу обвинуваченого, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Суд дійшов висновку, що у даному конкретному випадку, у порядку виключення, що обумовлено обставинами справи (в тому числі характером кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченому), обвинуваченому слід визначити заставу у розмірі 450 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1362600 (один мільйон триста шістдесят дві тисячі шістсот) гривень, що у достатній мірі буде гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків і не суперечитиме положенням ст. 182 КПК України.

Також судом роз`яснено, що у випадку внесення застави, на обвинуваченого ОСОБА_8 слід покласти обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися з місця проживання чи перебування без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду, з огляду на таке.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого, та за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано, та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

З наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого застосований під час досудового розслідування, що свідчить про те, що під час здійснення досудового розслідування у ході вирішення питання застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу слідчим суддею перевірялося питання щодо наявності достатніх даних, які поза розумним сумнівом свідчили про обґрунтованість повідомленої йому підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

При цьому колегія суддів враховує, що за змістом оскаржуваної ухвали питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів,оцінка яким, як і обставинам інкримінованого кримінального правопорушення, кваліфікації дій обвинуваченого, надається в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Наведене свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, його наслідків, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

За матеріалами справи обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, не працює, відомості про наявність в обвинуваченого утриманців відсутні.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_8 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

При цьому колегія суддів враховує, що практика ЄСПЛ свідчить, що загроза відносно суворого покарання може враховуватися поряд з іншими обставинами при обранні виду запобіжного заходу (пункт 76 рішення ЄСПЛ у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25 квітня 2000 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що під час розгляду питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер і тяжкість інкримінованого злочину. Відповідно до вказаної Рекомендації важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом. При цьому колегія суддів враховує, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням висунутого обвинувачення, характеру інкримінованих обвинуваченому дій, те, що свідки у даному кримінальному провадженні ще не допитані, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ризик впливу на свідків у даному кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати, а, відтак, посилання захисника в апеляційній скарзі на відсутність вказаного ризику, є непереконливими.

Також з огляду на встановлені на даний час як дані щодо особи обвинуваченого, у тому числі, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, не працює та суспільно корисною працею не займається, джерел доходу не має, так і інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у тому числі, обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, його наслідки, те, що станом на час розгляду клопотання прокурора не допитані свідки, колегія суддів вважає, що встановлені обставини у своїй сукупності переконливо свідчать, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про реальність у кримінальному провадженні ризиків, наявність яких на даному етапі судового розгляду виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти спробам обвинуваченого вчинити вказані дії, як і забезпечити його належну процесуальну поведінку, а саме, за відсутності заяв відповідних осіб - як передача обвинуваченого на поруки, за відсутності даних про наявність в обвинуваченого сталих міцних соціальних зв`язків та роботи, що може бути стримуючим фактором для настання встановлених ризиків, - як домашній арешт або особисте зобов`язання.

Водночас колегія суддів враховує, що судом першої інстанції при вирішенні питання застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою прийнято рішення про можливість застосування до обвинуваченого застави у розмірі 450 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осібу сумі 1362600 грн., з покладенням на обвинуваченого у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, з встановленням терміну дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави на 60 днів.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до положень ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням обставин інкримінованого обвинуваченому злочину, даних про його особу, з огляду на положенняст.ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатись, на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що обвинуваченому слід визначити розмір застави 450 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, враховуючи, що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими обставинами, а тому колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на час постановлення оскаржуваної ухвали обставин, з призначенням обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави з визначенням її розміру, який буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати через побоювання втратити заставу, з покладенням на нього передбачених законом обов`язків.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 15 січня 2025 року включно, з визначенням розміру застави у вигляді 450 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1362600 (один мільйон триста шістдесят дві тисячі шістсот) гривень, з покладенням у разі внесення застави на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4