Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/105/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.307 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000707 заапеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 жовтня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Харків, двома повними вищими освітами, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працює, учасник бойових дій та АТО, має ряд державних нагород, розлучений, співмешкає, має на утриманні неповнолітню дитину 2010 року, неповнолітню дитину співмешканки 2011 року та двох батьків похилого віку, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.307 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахується з моменту його фактичного затримання, тобто з 04 липня 2024 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 04.07.2024 до 08.10.2024 з розрахунку день за день.

Залишено в силі запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів за проведення судових експертиз на загальну суму 11 359,20 грн.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив незаконне придбання, зберігання особливо небезпечної психотропної речовини, з метою збуту, у великих розмірах, та незаконне придбання і зберігання наркотичного засобу, з метою збуту,за таких обставин.

ОСОБА_8 точного часу встановити не представилося можливим, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини - PVP, та наркотичного засобу метадону, з метою збуту, в порушення вимог Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" №60/95-ВР від 15.02.1995 та Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними" №62/95-ВР від 15.02.1995, придбав особливо небезпечну психотропну речовину PVP, та наркотичний засіб «метадон», які залишив зберігати за своїм місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, 04.07.2024 в період часу з 06 год. 24 хв. по 08год. 24 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_8 , в присутності понятих та інших учасників, проведено обшук зазначеного домоволодіння, під час якого виявлено та вилучено: 1 зіп-пакетик з кристалічною речовиною, яка, відповідно до висновку судової експертизи матеріалів, речовин і виробів №СЕ-19/112-24/8948-НЗПРАП від 08.07.2024, містить наркотичний засіб «метадон», обіг якого обмежено, масою 0,533 грама, 2 прозорих, безбарвних полімерних зіп пакетики, в яких знаходилась кристалічна речовина, 31 згорток, обклеєний клейкою стрічкою сірого кольору, в середині яких по одному зіп-пакетику з кристалічною речовиною, яка, відповідно до висновків судової експертизи матеріалів, речовин і виробів №СЕ-19/112-24/8925-НЗПРАП від 04.07.2024, №CE-19/112-24/8950-НЗПРАП від 10.07.2024, №CE-19/112-24/8947-НЗПРАП від 08.07.2024, №CE-19/112-24/8945-НЗПРАП від 05.07.2024, містить особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», обіг якої заборонено, загальною масою 7,559 грама, яку ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав з метою збуту, у великих розмірах.

Загальна маса вилученої особливо небезпечної психотропної речовини «PVP», обіг якої заборонено, становить 7,559 грама, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я №188 від 01.08.2000 "Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що знаходяться у незаконному обігу" є великим розміром.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання його підзахисному та призначити йому покарання із застосуванням положення ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у вигляді позбавлення волі строком 5 років, та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з максимальним іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення. Має хронічне захворювання на астму. На утриманні має 2-х малолітніх дітей та своїх батьків пенсійного віку НОМЕР_1 та 1945 року народження. Батько має інвалідність 2 групи.

ОСОБА_8 має звання підполковника служби цивільного захисту Головного управління ДСНС в Кіровоградській області, має безліч заохочень, нагород та подяк, зокрема від начальника Головного управління служби цивільного захисту м. Сєверодонецьк і Луганської області, начальника АРЗСП У ДСНС і України в Кіровоградській області, та багато інших. Учасник АТО на території. Луганської та Донецької областях, має статус учасника бойових дій. Приймав участь у ліквідації масштабних пожеж на території Чорнобилю, неодноразово приймав участь у ліквідації наслідків стихійних лих та надзвичайних ситуацій. Після повномасштабного вторгнення РФ приймав участь в очищенні від вибухонебезпечних приладів на звільнених територіях Чернігівської та Харківських областях. Приймав участь у знищенні вибухонебезпечних приладів на території Кіровоградської області. Приймав участь, у заходах щодо захисту будівлі Кропивницького апеляційного суду та облдержадміністрації. Приймав участь у міжнародних навчаннях «Україна НАТО».

Нагороджений:

- відзнаками керівника сил АТО «Козацький хрест за мужність та відвагу при виконанні завдань» І, II та III ступенів;

- відомчою відзнакою ДСНС України «Хрест за розмінування II ступеню»;

- відомчою відзнакою - нагрудний знак «За відвагу в надзвичайній ситуації»;

- почесною грамотою від Міністра МНС України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 ,які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який погодився частково з вимогами апеляційної скарги, у зв`язку з наявністю численних пом`якшуючих обставин просив застосувати ст. 69 КК України та призначити покарання обвинуваченому 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з таких підстав.

Обвинуваченого ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційної скарги вказав, що злочин вчинив у звязку зі збігом важких сімейних обставин, оскільки посварився з дружиною, під час службового відрядження пошкодив автомобіль, у батька трапився важки інсульт тому він повірив телеграм каналам про швидкий заробіток та отримав поштове відправлення, проте коли дізнався про необхідність здійснення закладок наркотичних засобів, так і не наважився це зробити вагаючись щоб знищити їх. Вибачився перед учасниками процесу за скоєне, висловив щирий жаль та вказав, що він вчиняв багато корисних справ, ризикуючи життям та просив зжалитися над ним та запевний що ніколи у житті не буде вчиняти кримінальні правопорушення.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК України, у колегії суддів сумнівів не викликає. Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання особливо небезпечної психотропної речовини, з метою збуту, у великих розмірах, та незаконне придбання і зберігання наркотичного засобу, з метою збуту.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено. Також, не встановленого упередженого ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_8 під час розгляду справи.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винуватого, який до затримання, ніде не працював, наявність непрацездатних батьків, в т. ч, батька-інваліда 2 групи, неповнолітньої дитини; нагородження відомчою заохочувальною відзнакою ДСНС України нагрудний знак «За відвагу в надзвичайній ситуації» за мужність та відвагу, виявлені під час виконання службових обов`язків (наказ ДСНС України від 30.05.2022 № 292). стан здоров`я, зокрема, що ОСОБА_8 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення обставиною є щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З таким доводами та висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, вважає, що призначене ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна є явно несправедливим через суворість.

Так, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає можливим при призначенні ОСОБА_8 покарання, застосування ст. 69 КК України зважаючи на положення наступних наведених нижче норм закону України про кримінальну відповідальність, положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховуючи наступні обставини, що їх встановлено колегією суддів під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.

Положеннями ст. 65 КК України регламентовані загальні засади призначення покарання, зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) обвинувачення.

Частиною 2 ст. 69 КК України визначено, що на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткове покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Як встановлено, обвинувачений ОСОБА_8 , як особа характеризується виключно позитивно по місцю проживання, про що свідчать наявні у матеріалах кримінальної справи дані.

Також необхідно зазначити про те, що обвинувачений ОСОБА_8 з 20.02.2007 до 09.02.2023 проходив службу цивільного захисту в Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Кіровоградській області та за час проходження служби цивільного захисту ОСОБА_8 вручено відзнаку МНС України «За розмінування II ступеня» за мужність і відвагу, проявлені під час ліквідації надзвичайної ситуації (наказ МНС України від 20.11.2008 № 504); вручено відомчу заохочувальну відзнаку ДСНС України - нагрудний знак «За відвагу в надзвичайній ситуації» за мужність і відвагу, виявлені під час виконання службових обов`язків (наказ ДСНС України від 30.05.2022 № 292); неодноразово оголошувалась подяка АРЗ СП та управління ДСНС України в Кіровоградській області.

Також колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що від скоєних кримінальних правопорушень тяжких наслідків не настало, відтак, колегія суддів вважає за можливе, за наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, на підставі ч. 1 ст. 69 КК України, призначити покарання у виді позбавлення, у розмірі нижчому від найнижчої межі, встановлено санкції ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

А тому враховуючи те, що ОСОБА_8 тривалий час проходив службу цивільного захисту, розміновував територію України, у тому числі в період дії військового стану, позитивно характеризувався за місцем роботи, беручи до уваги відсутність тяжких наслідків, на переконання колегії суддів є підставами для застосування до ОСОБА_8 положень ч. 1 ст. 69 КК України в силу яких йому слід призначити покарання у виді позбавлення, у розмірі нижчому від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років без застосування конфіскації майна.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення обставиною, які на думку апеляційного суду, безпідставно не врахував суд першої інстанції при призначенні покарання - є:

- щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, ОСОБА_8 вибачився перед учасниками процесу за скоєне, висловив щирий жаль, вказав, що він вчиняв багато корисних справ, ризикуючи життям, запевнив, що ніколи у житті більше не буде вчиняти кримінальні правопорушення;

- перебування на утриманні обвинуваченого двох неповнолітніх дітей;

- перебування на утриманні обвинуваченого двох батьків похилого віку, утому числі батька інваліда 2 групи, який є ветераном ЗСУ;

- участь обвинуваченого у бойових діях та АТО, тривале проходження служби в органах ДСНС України, виконання корисних справ з ризиком для життя по розмінуванню територій;

- наявність у обвинуваченого численних державних нагород;

- неналежний стан здоров`я обвинуваченого, який хворіє бронхіальною астмою

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Як встановлено, обвинувачений ОСОБА_8 , як особа характеризується виключно позитивно за місцем проходження цивільної служби, отримував подяки та нагороди, що підтверджується листом начальника АРЗ СП та управління ДСНС України в Кіровоградській області від 25.09.2024.

Також необхідно зазначити про те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, має на утриманні свою неповнолітню дитину та неповнолітню дитину співмешканки, а також батька-інваліда 2 групи, ветерана ЗСУ.

На підставі викладеного, беручи до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки, обвинувачений не є суспільно небезпечною особою, зважаючи на тривале проходження цивільної служби в органах ДСНС України, у тому числі в період військового стану, брав участь у бойових діях, здійснюючи розмінування території України, що підтверджується наявністю нагород, відсутність жодної шкоди, суд визнає, що виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових злочинів можливе без ізоляції її від суспільства, і можливо звільнити від відбування покарання з випробуванням на визначений іспитовий строк з покладанням на неї, передбачених ст.76 КК України обов`язків.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Враховуючи мету, принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке є формою реалізації кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, з урахуванням конкретних обставин цієї справи та характеризуючих даних, пом`якшуючих обставин, які в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме:

- щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, ОСОБА_8 вибачився перед учасниками процесу за скоєне, висловив щирий жаль, вказав, що він вчиняв багато корисних справ, ризикуючи життям, запевнив, що ніколи у житті більше не буде вчиняти кримінальні правопорушення;

- перебування на утриманні обвинуваченого двох неповнолітніх дітей;

колегія суддів вважає можливим призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням положень ч.1 ч. 2 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції вказаної норми, а саме покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, без конфіскації майна, з чим обґрунтовано погодився і прокурор в апеляційній інстанції.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що, хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування Суд сприймає як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації та обставинах, при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Крім того, у цій справі, покарання суд призначає, в тому числі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 634/609/15-к, де останній роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, відповідно до якої, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення або обмеження волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Таким чином, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення , відсутності тяжких наслідків, наявності пом`якшуючих обставин,а саме:

- перебування на утриманні обвинуваченого двох батьків похилого віку, утому числі батька інваліда 2 групи, який є ветераном ЗСУ;

- участь обвинуваченого у бойових діях та АТО, тривале проходження служби в органах ДСНС України, виконання корисних справ з ризиком для життя по розмінуванню територій;

- наявність у обвинуваченого численних державних нагород;

- неналежний стан здоров`я обвинуваченого, який хворіє бронхіальною астмою

колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції її від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК України звільняє його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки, які визначені ч. 1 ст. 76 КК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На підставі вищевикладеного, апеляційна скарга скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 414, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 жовтня 2024 рокущодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_8 вважати засудженим, із застосуванням ст.69 КК України, за ч. 2 ст. 307 КК Українидо покарання, у виді позбавлення волі на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 3 (три) роки.

У відповідності до ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_8 обов`язки:

- періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Звільнити ОСОБА_8 з під-варти негайно в приміщенні апеляційного суду.

В решті вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 жовтня 2024 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4