Справа № 314/1423/25
Провадження № 1-кс/314/394/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025 м. Вільнянськ

Слідчий суддя Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання старшого дізнавача Сектору дізнання Відділення поліції № 2 Запорізького районного управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування за № 0000078, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

старшого дізнавача ОСОБА_3 ,

володільця майна-підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

25.03.2025 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання старшого дізнавача Сектору дізнання Відділення поліції № 2 Запорізького районного управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування за № 0000078, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України. Клопотання обґрунтовано тим, що з початку вересня 2024 року до кінця жовтня 2024 року ОСОБА_5 достовірно знаючи про наявність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Петро-Михайлівської об`єднаної територіальної громади Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту, без кадастрового номеру, площею 15,2515 га, яку можливо використати для вирощування сільськогосподарської продукції шляхом обробки, посіву та збору врожаю, не маючи при цьому укладених та зареєстрованих в передбаченому законом порядку щодо вказаної земельної ділянки правочинів, вирішив самовільно зайняти вказану земельну ділянку, яка на праві комунальної форми власності належить Петро-Михайлівській об`єднаній територіальній громаді Запорізького району Запорізької області, з метою особистого збагачення за рахунок збільшення прибутків.

Із початку вересня 2024 року до кінця жовтня 2024 року ОСОБА_5 , діючи з умислом, направленим на самовільне зайняття вищевказаної земельної ділянки з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, передбачаючи можливість настання наслідків в результаті своїх протиправних дій та бажаючи їх досягнення, порушуючи вимоги ст. 14 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про оренду землі», ч. 1 ст. 82, ст. ст. 116, 125, 126 Земельного кодексу України, за відсутності будь-яких законних підстав, достовірно знаючи, що він не має права використовувати дану земельну ділянку комунальної форми власності сільськогосподарського призначення, всупереч встановленому законом порядку, з початку вересня 2024 року по кінець жовтня 2024 року, з використанням сільськогосподарської техніки, яка перебуває у користуванні останнього, а також техніки, що належить іншим особам, яким не було повідомлено про протиправність його дій, самовільно, з використанням найманих працівників, а також особисто здійснив розорювання вказаної земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що належить на праві комунальної форми власності Петро-Михайлівській об`єднаній територіальній громаді Запорізького району Запорізької області, та розташована на території вказаної об`єднаної територіальної громади за межами населеного пункту, без кадастрового номеру, площею 15,2515 га, та не надана у власність або користування фізичним чи юридичним особам, чим спричинив Петро-Михайлівській об`єднаній територіальній громаді Запорізького району Запорізької області шкоду у розмірі 168829,30 грн., що в 100 разів і більше перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. За таких обставин, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Старший дізнавач зазначає, що 24.03.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 0000078 від 18.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Старший дізнавач просить накласти арешт назареєстровані за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , транспортні засоби , а саме на:

- автомобіль марки ГАЗ 3307 (ВАНТАЖНИЙ САМОСКИД), 1990 року випуску, дата реєстрації за особою 03.11.2023;

- автомобіль марки ГАЗ 53А (ВАНТАЖНИЙ ЦИСТЕРНА), 1985 року випуску, дата реєстрації за особою 23.03.2019;

- автомобіль марки КАМАЗ 5511 (ВАНТАЖНИЙ САМО), 1985 року випуску, дата реєстрації за особою 21.01.2020;

- автомобіль марки ВАЗ 210700-20, 2008 року випуску, дата реєстрації за особою 09.09.2023;

- автомобіль марки ЗИЛ-ММЗ 554М (ВАНТАЖНИЙ САМОСКИД), 1993 року випуску, дата реєстрації за особою 20.01.2024, в обсязі заборони на їх відчуження та розпорядження.

У судовому засіданні прокурор, старший дізнавач клопотання підтримали. Зазначили, що у кримінальному провадженні подано цивільний позов про стягнення із ОСОБА_5 на користь Петро-Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 168829,30 грн., відтак на задоволенні клопотання наполягали.

ОСОБА_5 , його захисник адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на необгрунтованість підозри врученої ОСОБА_5 . Зазначили, що ОСОБА_5 до вказаного кримінального правопорушення не причетний. Старшим дізнавачем не доведено ризиків необхідності накладення арешту на майно. Прокурор, старший дізнавач не наводять конкретну підставу накладення арешту, не посилаються на конкретний пункт ст. 170 КПК України, у прохальній частині клопотання як підставу для задоволення клопотання про арешт майна, що свідчить про очевидну необгрунтованість клопотання. У задоволенні клопотання просили відмовити.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, вислухавши учасників справи, розглянувши надані у судовому засіданні документи, приходить до висновку, що у задоволенні клопотання старшого дізнавача слід відмовити з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що Сектором дізнання Відділення поліції № 2 Запорізького районного управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000078, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

З приводу необгрунтованості підозри повідомленої ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає доводи підозрюваного безпідставними та наголошує, що наразі вирішується питання арешту майна, а тому слідчий суддя не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Положеннями ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 20.03.1952 встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп.49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У постанові від 18.09.2013 у справі №6-92цс13 Верховний Суд зазначив, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства та дотриманням фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в ст. 1 Першого протоколу, де йдеться про досягнення обґрунтованої пропорційності між ужитими заходами та метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Прокурором, старшим дізнавачем в судовому засіданні не обґрунтовано необхідності використання об`єктів рухомого майна як доказу у кримінальному провадженні, окрім того, не було доведено, що вищезазначений об`єкт рухомого майна містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі можуть бути об`єктом кримінально протиправних дій чи набуте кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку (ч. 1 ст. 170 КПК України).

За приписами ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна.

За положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1)збереження речових доказів;

2)спеціальної конфіскації;

3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Санкція ч. 1 ст. 197-1 КК України, не передбачає конфіскації майна як виду покарання.

Слідчий суддя враховує, що дійсно в рамках кримінального провадження Петро-Михайлівською сільською радою Запорізького району Запорізької області подано цивільний позов про стягнення із ОСОБА_5 заподіяної матеріальної шкоди у сумі 168829,30 грн.

Разом з тим, прокурор та старший дізнавач не звернули уваги на вимоги ч. 8 ст. 170 КПК України, відповідно до якої вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Матеріали клопотання не містять жодних відомостей про вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, що позбавляє слідчого суддю можливості визначитись зі співмірністю вимог клопотання з розміром цивільного позову.

Слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором, старшим дізнавачем не доведена мета арешту транспортних засобів ОСОБА_5 , адже відповідно до ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стандарт доведення «достатні підстави», передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про необхідність застосування арешту.

За таких обставин, враховуючи відсутність пропорційного співвідношення між арештом транспортних засобів та сумою заявленого цивільного позову слідчий суддя, дійшов висновку щодо очевидної необґрунтованості клопотання про арешт майна, а відтак у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 107, 167, 170-173, 175, 372, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого дізнавача Сектору дізнання Відділення поліції № 2 Запорізького районного управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування за № 0000078, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

27.03.2025