У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 , у рамках кримінального провадження, відомості про яке 04.11.2024 року, внесені до ЄРДР за №0000516, про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :

З внесеного слідчим клопотання, погодженого з прокурором та доданих матеріалів вбачається, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.332 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2024 за №0000516.

Під час досудового розслідування встановлено, що в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 04.11.2024, у невстановленому місці, але на території Закарпатської області у ОСОБА_4 та інших наразі достовірно невстановлених осіб виник злочинний умисел на організацію незаконного переправлення осіб, що підлягають призову на військову службу під час мобілізації через державний кордон України та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, з корисливих мотивів.

Так, у кінці жовтня 2024 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, та в невстановленому місці ОСОБА_4 , у ході телефонної розмови за допомогою мобільного застосунку «Телеграм» з свідком ОСОБА_5 запропонував останньому допомогу у протиправному переправленні через державний кордон України поза межами пунктів пропуску, за грошову винагороду в розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США.

Так, 20.11.2024 року ОСОБА_4 , здійснюючи свою діяльність з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою отримання незаконного прибутку, о 16 годині10 хвилин приїхав на автомобілі «Фольксваген Гольф» д.н.з. НОМЕР_1 до свідка ОСОБА_5 , за місцем його проживання в АДРЕСА_1 , де зустрівся особисто із останнім, з метою обговорення можливого незаконного переправлення ОСОБА_5 через державний кордон України поза межами пункту пропуску, та в ході спілкування, роз`яснив останньому порядок та особливості протиправного переправлення ОСОБА_5 через державний кордон України та висунув вимогу останньому щодо передачі йому ( ОСОБА_4 ) 6600 (шість тисяч шістсот) Євро.

У подальшому, ОСОБА_4 22.11.2024 о 4 годині 40 хвилин забрав свідка ОСОБА_6 за місцем його проживання, а саме: в АДРЕСА_1 , на автомобілі «Фольксваген Гольф» д.н.з. НОМЕР_1 , з метою його доставки до м. Мукачево, де за попередньо узгодженим з іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами злочинним планом, мав передати ОСОБА_6 іншими невстановленим досудовим розслідуванням особам. Крім цього, ОСОБА_4 здійснюючи свою діяльність з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою отримання незаконного прибутку, перебуваючи в автомобілі з свідком ОСОБА_5 додатково роз`яснив останньому механізм та особливості його незаконного переправлення через державний кордон України, та додатково висунув свідку ОСОБА_5 вимогу, щодо передачі йому грошових коштів за переправлення останнього через державний кордон України.

Надалі, 22.11.2024 о 05 годині 40 хвилин, перебуваючи на АЗС «UPG», що розташоване на об`їзній дорозі м. Мукачево, ОСОБА_4 , здійснюючи свою діяльність з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою отримання незаконного прибутку, реалізуючи злочинний умисел на незаконне збагачення, отримав від свідка ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 6 600 (шість тисяч шістсот) Євро, після чого надав вказівку останньому пересісти в інший автомобіль, під керуванням наразі достовірно невстановленої особи, та додатково висловив вимогу ОСОБА_5 , щоб останній не розмовляв з іншими, на даний час невстановленими досудовим розслідуванням особами.

Після чого, ОСОБА_4 22.11.2024 о 05 годині 40 хвилин вирушив в напрямку м. Ужгород, де о 07 годині 24 хвилини, на трасі Київ-Чоп в с. Барвінок, Ужгородського району, за географічними координатами 48.5641663, 22.3556579, був затриманий, в порядку статті 208 КПК України працівниками правоохоронних органів.

Після вчинення таких дій ОСОБА_4 , 22.11.2024 було затримано працівниками правоохоронних органів у порядку ст. 208 КПК України, в результаті чого було припинено його протиправну діяльність, спрямовану на організацію незаконного переправлення ОСОБА_5 через державний кордон України.

За таких обставин, ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, вчинені за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

22.11.2024 року стороною обвинувачення, відповідно до ст.278 КПК України повідомлено про підозру ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Разом із тим, 22.11.2024 в період з 08.05 по 08.07 год., відповідно до положень ст.ст. 233, 237 КПК України, у зв`язку із наявністю невідкладної необхідності, що було пов`язано із безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення та збереження майна було проведено обшук транспортного засобу марки «Volkswagen» моделі «Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Барвінок, траса Київ-Чоп, за географічними координатами 48.5641663, 22.3556579, який перебував під керуванням та у фактичному користуванні ОСОБА_4 , в ході якого було виявлено та вилучено:

- транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , яким фактично володіє підозрюваний ОСОБА_4 , який вилучено та поміщено на спец. майданчик тримання транспортних засобів.

22.11.2024 вилучений т/з постановою слідчого визнано речовим доказом по справі.

Вищеперераховане майно, а саме автомобіль, на якому їздив затриманий ОСОБА_4 , підпадає під ознаки, перераховані у ч. 1 ст. 98 КПК України, а саме є носієм збереження інформації, використовувався як засіб при вчиненні даного злочину із незаконного переправлення осіб через кордон, тобто є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Приймаючи до уваги викладене і те, що тимчасово вилучений транспортний засіб, на якому рухався підозрюваний ОСОБА_4 вилучений в ході проведення обшуку 22.11.2024 містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту, що встановлюються під час кримінального провадження, являється речовим доказом, оскільки відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів та проведення їх огляду, слідчий просить накласти арешт на вищезазначений транспортний засіб.

У судове засідання прокурор подав письмову заяву про розгляд клопотання без його участі. Клопотання підтримав.

ОСОБА_4 та його адвокат ОСОБА_7 , подали суду заяву про розгляд клопотання у їх відсутності. Проти задоволення клопотання заперечили.

Власник майна у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неявка вказаних осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Зважаючи на неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, фіксування за допомогою технічних засобів, відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, не здійснювалося.

Дослідивши матеріали внесеного клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

В частині 1 статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

З матеріалів клопотання слідує, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.332 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2024 за №0000516.

Встановлено, що в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 04.11.2024, у невстановленому місці, але на території Закарпатської області у ОСОБА_4 та інших наразі достовірно невстановлених осіб виник злочинний умисел на організацію незаконного переправлення осіб, що підлягають призову на військову службу під час мобілізації через державний кордон України та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, з корисливих мотивів.

22.11.2024 року стороною обвинувачення, відповідно до ст.278 КПК України повідомлено про підозру ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Разом із тим, 22.11.2024 в період з 08.05 по 08.07 год., відповідно до положень ст.ст. 233, 237 КПК України, у зв`язку із наявністю невідкладної необхідності, що було пов`язано із безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення та збереження майна було проведено обшук транспортного засобу марки «Volkswagen» моделі «Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходився за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Барвінок, траса Київ-Чоп, за географічними координатами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , який перебував під керуванням та у фактичному користуванні ОСОБА_4 , в ході якого було виявлено та вилучено транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Golf», д.н.з. НОМЕР_1

22.11.2024 вилучений т/з постановою слідчого визнано речовим доказом по справі.

Прокурором доведено, що вилучений під час проведення обушку транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , яким фактично володіє підозрюваний ОСОБА_4 , є речовим доказом по справі та підпадає під ознаки, перераховані в ч. 1 ст. 98 КПК України, а саме: міг бути знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, прокурор довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речового доказу, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя враховує можливість використання вказаного у клопотанні транспортного засобу, як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, в цій частині.

Разом з тим, слідчий суддя приймає до уваги те, що у відповідності до вимог ч.11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Положеннями ч.4 ст.173 КПК України визначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що заборона користуватися транспортним засобом марки автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , може завдати надмірного обмеження прав власника (володільця) майна. В той же час, заборона розпорядження вказаним транспортним засобом забезпечить збереження речового доказу та не призведе до приховування, знищення, перетворення чи відчуження останнього.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173,309,395КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого задоволити частково.

Накласти арешт у кримінальному провадженні №0000516 на виявлений і вилучений 22.11.2024 в ході проведення обшуку транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у фактичному володінні підозрюваного ОСОБА_4 , із забороною розпорядження ним (зняття з обліку, перереєстрацію, відчуження).

В решті вимог клопотання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1