СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/8423/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року місто Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання представника власника майна ТОВ «ТОРІНО-ЛТД+» - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000338 від 23.02.2023,

ВСТАНОВИВ

До Святошинського районного суду міста Києва 26.11.2024 надійшло клопотання клопотання представника власника майна ТОВ «ТОРІНО-ЛТД+» - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000338 від 23.02.2023.

В обґрунтування клопотання адвокат зазначає, що 13.11.2024 за результатами розгляду клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть роботу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000338 від 23.02.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 367 КК України, слідчим суддею Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_5 постановлено ухвалу у справі № 1-кс/759/8056/24.

Відповідно до вказаної ухвали накладено арешт на майно виявлене та вилучене 07.11.2024 згідно протоколу обшуку нежитлових (офісних) приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , саме: мобільний телефон марки «Samsung» серійний номер НОМЕР_1 , імеі1: НОМЕР_2 ; імеі 2: НОМЕР_3 ; грошові кошти в сумі 987 615, 00 грн.

Однак за адресою: м. Харків, вул. Гостинний двір (Суздальські ряди), 12, орендує офісне приміщення № 302 ТОВ «ТОРІНО ЛТД +» де здійснює свою діяльність.

ТОВ «ТОРІНО ЛТД +» не має відношення до інкримінованого органом досудового розслідування кримінального правопорушення, про що повідомлено під час обшуку орган досудового розслідування. Однак незважаючи на те, що в ухвалі не було надано дозволу на проведення обшуку в ТОВ «ТОРІНО ЛТД +» , обшук проведено.

Під обшуку слідчий на власний розсуд визначив яке підприємство здійснює господарську діяльність в офісному приміщенні № 302, без посилання на будь які документи.

На переконання володільця майна, ухвала слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 13.11.2024 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно за адресою: м. Харків, вул. Гостинний двір (Суздальські ряди), 12, постановлена незаконно, при цьому сам арешт накладений необґрунтовано.

Представник ТОВ «ТОРІНО ЛТД+» - адвокат ОСОБА_3 подала письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності, клопотання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 ПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як встановлено у судовому засіданні, ГСУ НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000338 від 23.02.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 367 КК України.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 13.11.2024 накладено арешт на тимчасово вилучене майно 07.11.2024 під час обшуку нежитлових (офісних) приміщень за адресою: м. Харків, вул. Гостинний Двір (Суздальські Ряди), 12.

Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що арешт на вказане майно накладався з метою збереження речових доказів. Задовольняючи клопотання прокурора про накладення арешту, слідчий суддя обґрунтовано врахував наявність правових підстав, передбачених ч. 1-3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на таке майно.

Крім того, матеріали провадження, на підставі яких вирішувалося питання про накладення арешту свідчать, що на тому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження.

В ході судового розгляду слідчим суддею встановлено, що ТОВ «ТОРІНО ЛТД+» є власником арештованого майна та у вказаному крімінальному провадженні не має статусу підозрюваного, крім того, відсутні відомості, що вилучене майно отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що з моменту вилучення майна 07.11.2024 та накладення на нього арешту, минуло понад один місяць, а тому прокурор зобов`язаний довести необхідність та наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, наявність потреб досудового розслідування у такому арешті майна, актуальність цього питання.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Разом з тим, такі додаткові доводи щодо необхідності продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт, прокурором не наведено.

Також у відповідності з практикою Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСі проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108. п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 КПК України слід зобов`язати уповноважену службову особу після отримання копії ухвали негайно вжити заходи щодо її виконання та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника власника майна ТОВ «ТОРІНО-ЛТД+» - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000338 від 23.02.2023 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 13.11.2024 (ун. №752/23797/24) у кримінальному провадженні за №0000338 від 23.02.2023, на майно, що належить ТОВ «ТОРІНО ЛТД+», а саме: мобільний телефон марки «Samsung», серійний номер НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , грошові кошти в сумі 987615 грн 00 коп.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1