Справа № 738/2763/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/266/25
Категорія - в порядку виконання Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку апеляційного розгляду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2024 року про відмову у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_7 ,

У С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді пробаційного нагляду.

Відмовляючи у задоволенні подання суд І інстанції зазначив, що засуджений, перебуваючи в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12» порушень режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав, за час перебування в ДУ «Менська виправна колонія №91» характеризується посередньо, порушень встановленого режиму тримання не допускає, розпорядку дня дотримується під контролем, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, разом з тим, жодного разу не заохочувався, заяв про працевлаштування до адміністрації установи виконання покарань не подавав, залучається до робіт із благоустрою установи та робіт з поліпшення житлово-побутових умов у гуртожитку відділення, однак ставиться до них посередньо. Рішенням комісії ДУ «Менська виправна колонія № 91» від 29.11.2024 року засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України через те, що він на шлях виправлення не став. Також було враховано судом висновок щодо ступеня виправлення підсистеми «КАСАНДРА», яким встановлено, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення та не може бути представлений до заміни покарання більш м`яким. Тому дійшов висновку, що посилання засудженого на відбуття ним встановленої частини покарання, яка дає право на звернення з клопотанням про заміну покарання та на належну поведінку і позитивні характеристики не є визначальним при вирішенні такого питання.

Не погодившись із таким рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про заміну йому невідбутої частини покарання у виді тримання під вартою на пробаційний нагляд.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновок суду про відмову постановлений з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. Зазначає, що розгляд справи відбувся без його участі, без повідомлення дати та часу розгляду та нероз`яснення йому можливої участі в режимі відеоконференції. Про існування рішення комісії про відмову йому у зверненні до суду в порядку ст. 82 КК України йому не було відомо, про його існування він дізнався коли ознайомився із ухвалою суду. Вважає, що суд не врахував належним чином усі обставини, з якими закон пов`язує можливість заміни невідбутої частини покарання та не врахував його належну поведінку протягом усього часу відбування покарання: стягнень не мав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, на профілактичному обліку не перебував, до адміністрації установи відносився ввічливо, їх законні вимоги виконував. До роботи ставився позитивно. Просить врахувати всі обставини, які характеризують його особу, повне визнання вини під час розгляду справи щодо нього, наявність пом`якшуючих покарання обставин, те, що він являється пенсіонером МВС та людиною похилого віку (66 років), має статус учасника бойових дій, нагородження орденами, медалями та відзнаками України і СРСР, мав поранення під час бойових дій в Афганістані, внаслідок чого стан здоров`я погіршився, має на утриманні одну неповнолітню дитину, 2009 р.н., непрацездатну матір похилого віку, з якими підтримує зв`язок, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках не перебував, має хворобу серця. Тому вважає, що судом було порушено його право на захист, оскільки справу розглянуто в його відсутність, через що він не зміг донести безпосередньо суду всі ці обставини, в наслідок чого суд прийняв неправильне рішення.

Заслухавши доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених в ній підстав та письмових поясненнях, наданих суду, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином обгрунтував своє рішення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 хоча і намагається дотримуватися умов відбування покарання, однак не довів своє виправлення в обсязі, достатньому для застосування положень ст. 82 КК України. З цими висновками апеляційний суд погоджується, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 був засуджений вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2022 року за ч. 1 ст. 109 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з 18 травня 2022 року та зараховано строк його попереднього ув`язнення з 18 травня 2022 року по день набрання вироком суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 січня 2023 року вирок суду першої інстанції залишено без змін та вирок набув чинності.

Засуджений ОСОБА_7 відбув більше 1/2 частини призначеного судом покарання.

Згідно характеристики на засудженого, ОСОБА_8 перебуває в місцях позбавлення волі з 18 травня 2022 року. За час перебування в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» порушення режиму тримання не допускав, заохочень та стягнень не мав.

В ДУ «Менська ВК (№91)» відбуває покарання з 13 березня 2023 року, де характеризується посередньо, розпорядок дня виконує під контролем, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не має. Після розподілу з дільниці КДіР заяв засуджений щодо працевлаштування не подавав. Згідно з графіком залучається до робіт з благоустрою установи та робіт з поліпшення житлово-побутових умов у гуртожитку відділення, до яких ставиться посередньо. Залучений до програми диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура та спорт», заходи вказаної програми намагається виконувати, відвідує заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі, реагує на них посередньо. До суспільно корисної праці не залучався.

Відповідно до витягу з рішення комісії ДУ «Менська виправна колонія (№ 91)» від 29 листопада 2024 року) засудженому ОСОБА_7 одноголосно відмовлено у застосуванні до нього ст. 82 КК України, оскільки останній не став на шлях виправлення. Так само у застосуванні пільги про зміну умов тримання рішенням комісії від 18.01.2024 засудженому було відмовлено.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно приділяти увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що намагання засудженим дотримуватися вимоги режиму відбування покарання та позитивні дані про його особу, вік та сімейний стан не можуть стати визначальними у вирішенні питання можливості застосування щодо нього пільги у виді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки матеріли його особової справи містять ряд даних представників органу, який відає виконанням покарання про посередню характеристику засудженого та спостережної комісії щодо недоведеності того, що засуджений став на шлях виправлення, що суперечить застосуванню положень закону, про які йдеться в його клопотанні та поданій апеляційній скарзі.

І його послання на порушення права на захист під час розгляду клопотання судом першої інстанції непереконливі, оскільки матеріали справи містять дані про його повідомлення судом про день та час розгляду справи та за відсутності клопотання останнього про розгляд справи за його участі, враховуючи положення ст. 539 КПК України, судом не допущено порушення його права на захист.

При цьому колегією суддів враховується, що судом апеляційної інстанції було відновлено право засудженого на участь у судовому засіданні.

При прийнятті рішення суд першої інстанції, врахувавши дані про поведінку засудженого ОСОБА_7 за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують його особу в цілому, дійшов правильного висновку, що він на шляху до виправлення, проте, не довів своє виправлення в обсязі, достатньому для застосування положень ст. 82 КК України на даний час.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про необґрунтованість оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду. Тому, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2024 року відносно ОСОБА_7 про відмову у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4