Справа № 205/2628/23
Провадження № 1-в/191/808/24
У Х В А Л А

іменем України

03 січня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про приведення вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2023 року за ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 190, ч.1 ст.70, ч.4 ст. 70 КК України стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідність до вимог чинного законодавства, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про приведення вироку вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2023 року за ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 190, ч.1 ст.70, ч.4 ст. 70 КК України стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідність до вимог чинного законодавства.

Від представника державної установи та засудженого надійшли заяви про розгляд клопотання без їхньої участі.

У судовому засіданні прокурор зазначив, що вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню.

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали долучені до клопотання, приходить до наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Положеннями частини 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми основного Закону України також знайшли своє відображення в частині 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що , якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими відповідно до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливим для обвинувачення.

Судом встановлено, що вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2023 року ОСОБА_4 засуджений за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2022 року та остаточно визначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Строк відбування покарання відраховувати з 26.01.2023 року.

Ухвалою Кіровського районного суд м. Дніпропетровська від 05.06.2023 року виправлена допущена описка у вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2023 року та вважати вірним строк відбування покарання відраховувати з 24.01.2023 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04.10.2023 року вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2023 року скасовано в частині призначення покарання. Та ОСОБА_4 призначено покарання за ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків з урахуванням положень ч.3 ст. 72 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання у виді позбавлення волі та повністю приєднано покарання у виді штрафу за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2022 року та призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі та штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. без конфіскації майно, які виконувати самостійно. В іншій частині вирок залишений без змін.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.11.2024 року ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання, призначеного вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2023 року, з урахуванням ухвали Дніпровського апеляційного суду від 04.10.2023 року за ч.4 ст. 185, ст. 71 КК України у зв`язку усуненням караності вчиненого ним діяння. Вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2022 року за ч.2 ст. 369 КК України до 3 років позбавлення та штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. без конфіскації майна.

За вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2023 року ОСОБА_4 засуджений за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волію На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2023 року остаточно призначити покарання за сукупністю вироків у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2022 року в частині призначеного покарання у виді штрафу в сумі 8500грн. виконувати самостійно. Строк покарання рахувати з 29.05.2023 року, зарахувавши в строк відбування покарання строк перебування ОСОБА_4 під вартою за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2023 року, з 26.01.2023 року по 29.05.2023 року.

Частина 2 ст. 74 КК встановлює кримінально-правовий наслідок зворотної дії закону, що скасовує злочинність діяння. Якщо злочин декриміналізовано після набуття законної сили вироком суду, яким особа засуджена за такий злочин із призначенням їй покарання, вона має бути негайно звільнена від призначеного судом покарання. Це, зокрема, означає, що якщо покарання особі призначене за сукупністю злочинів або сукупністю вироків і один із вчинених нею злочинів декриміналізовано - вона звільняється від покарання, призначеного окремо за декриміналізований злочин, після чого суд повинен заново визначити остаточне покарання без урахування того, від якого особу було звільнено.

Таким чином, звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2023 року унеможливлює призначення покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2023 року ОСОБА_4 за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волію із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України ( шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2023 року із остаточним призначенням покарання за сукупністю вироків у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі). Водночас, враховуючи, що згідно з ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.11.2024 року ОСОБА_4 вважається засудженим вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2022 року за ч.2 ст. 369 КК України до 3 років позбавлення та штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. без конфіскації майна, при призначенні покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2023 року ОСОБА_4 слід призначити покарання із застосуванням ст. 71 КК України, оскільки після постановлення вироку Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська від 17.11.2022 року за ч.2 ст. 369 КК України, але до повного відбуття покарання, призначеного цим вироком ОСОБА_4 вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, за яке засуджений вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2023 року.

Відповідно до положень ст. 71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків застосовується правило повного або часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що у даному випадку погіршує становище засудженого ОСОБА_4 .

На теперішній час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2023 року за ч.2 ст.190, ч.1 ст. 263, ч.1 ст.70 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення призначеного покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, призначеного за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2023 року остаточно визначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Таким чином, призначення покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2023 року із застосуванням ст. 71 КК України може призвести до збільшення строку покарання призначеного вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2023 року.

Суд зауважує, що в порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України суд може вирішувати на стадії виконання вироків лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого. Не підлягають розгляду у такому порядку питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Таким чином, застосування в даному випадку щодо засудженого ОСОБА_4 вимог ст. 71 КК України за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2023 року, може погіршити становище засудженого, наслідком чого може бути збільшення строку покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2023 року, що на стадії виконання вироку суду є неприпустимим та виходить за межі наданих суду першої інстанції повноважень чинним Кримінальним процесуальним кодексом України.

На підставі викладеного, керуючись Законом України № 3886-IX від 18.07.2024, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про приведення вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2023 року за ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 190, ч.1 ст.70, ч.4 ст. 70 КК України стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідність до вимог чинного законодавства, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1