МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/2135/24
Провадження № 1-кп/945/576/24
Ухвала

Іменем України

18 грудня 2024 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

захисника ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 (який бере участь у режимі відеоконференції з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 ),

у судовому засіданні в місті Миколаєві, у режимі відеоконференції з Білоцерківським ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

встановив:

05 вересня 2024 року до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , в умовах гауптвахти Військової служби правопорядку. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та просив продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений у судовому засіданні залишив вирішення клопотання на розсуду суду, однак зауважив, що вдома в нього є мати та неповнолітня дитина.

Захисник у судовому засіданні просив обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання, оскільки ризики вказані у клопотанні є необґрунтованими.

Заслухавши сторін кримінального провадження та вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, судом встановлено таке.

16.07.2024 ОСОБА_5 затримано в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України.

ОСОБА_5 під час проведення досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказаний захід забезпечення кримінального провадження також було продовжено судом.

Згідно з ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, і може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, у тому числі: згідно з п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховуватися від суду; згідно з п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; згідно з п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який є військовослужбовцем Збройних Сил України за мобілізацією, виконував бойові завдання, отримував бойове поранення та за місцем служби характеризується нейтрально.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, але наразі обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а тому суд, поміж іншого, враховує і тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Також, суд враховує і те, що, злочин у вчиненні якого наразі обвинувачується ОСОБА_5 був вчинений під час несення служби, і потерпілий і обвинувачений є військовослужбовцями, а також у реєстрі матеріалів досудового розслідування також є свідки, і сукупність вказаних обставин може створити сприятливі умови для вчинення обвинуваченим будь-якого впливу на вказаних осіб.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, то суд враховує те, що ОСОБА_5 раніше не судимий і доводи щодо цього ризику є безпідставними, оскільки вказаний ризик є викладеним прокурором, але належним чином такий ризик прокурор не обґрунтував, а клопотання містить лише припущення прокурора про зв`язок між грубим порушенням військової дисципліни обвинуваченим та його можливого ухилення від кримінальної відповідальності, зокрема, шляхом самовільного залишення військової частини.

Сторона захисту правом збирання та подання до суду документів та інших доказів, в порядку, визначеному ст. 22 КПК України, не скористалась.

У судовому засіданні ОСОБА_5 повідомив суд, що він має матір та неповнолітню дитину, однак доказів на підтвердження вказаних обставин суду не представлено.

З огляду на викладене, суд вважає, що є підстави вважати, що у обвинуваченого наявні ризики: переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Зазначені ризики є суттєвими, не зменшилися і продовжують існувати, і їх неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу більш м`якого ніж тримання під вартою.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , з метою запобігання переховування обвинуваченого та унеможливлення впливу на потерпілого та свідків, відносно останнього слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

У той же час, судом враховане таке.

Згідно з положеннями ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Оскільки, з ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2024 року про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідує, що кінцевий строк дії цієї ухвали 09 січня 2025 року і відомості щодо скасування запобіжного заходу ОСОБА_5 у матеріалах кримінального провадження відсутні, отже вказана ухвала не припинила своєї дії, і строк тримання ОСОБА_5 під вартою ще не сплив.

З огляду на викладене, ОСОБА_5 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який закінчується 09 січня 2025 року, на шістдесят днів - до 09 березня 2025 року (включно).

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України.

Пунктом 2 частини 4 статті 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Так, оскільки ОСОБА_5 при постановленні ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом вже вирішено питання про невизначення розміру застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу, то при продовженні дії запобіжного заходу суд не вирішує це питання.

Так щодо вимог сторони обвинувачення про визначення установи попереднього ув`язнення, а саме: тримання ОСОБА_5 на гауптвахті, то судом враховане таке.

Зі змісту ч. 1 ст. 196 КПК України слідує, що в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

Частиною 4 статті 196 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

Отже, вказане свідчить про те, що положеннями ст. 196 КПК України не передбачено, що суд визначає місце де особа повинна утримуватись під вартою.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 199, 205, 331, 350, 369, ч. 1 ст. 370 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Строк дії даної ухвали закінчується 09 березня 2025 року (включно).

На ухвалу щодо продовження строку дії запобіжного заходу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня оголошення ухвали. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя ОСОБА_1

18.12.2024