Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 505/4127/22
Провадження № 1-кп/506/40/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2024селище Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши в залі судового засідання у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 01.02.2022 року за №0000101 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Берізки Чечельницького району Вінницької області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, в шлюбі не перебуває, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20.12.2011 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 13.03.2012 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, в силу ст.71 КК України приєднано 6 місяців позбавлення волі не відбутих за вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.12.2011 та до відбуття рахувати 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 16.05.2017 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано з 16.05.2017 до вступу вироку в закону силу, залишений в Одеському слідчому ізоляторі №21 по іншому провадженню;

- 12.07.2017 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі; 21.06.2019 звільнений Казанковською виправною колонією Миколаївської області (№93) на підставі ст. 81 КК України, не відбутий строк 1 рік 1 місяць 1 день,

- 02.03.2022 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.1 ст.395 КК України до 2 місяців арешту,

- 13 жовтня 2023 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.2 ст.15, ч.2 ст.190, ч.1 ст.162, ч.4 ст.185, ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі ;

- 12 лютого 2024 року Балтським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.185, ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України ,ч.ч.1,4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі ;

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.162 ч.1, 185 ч.3, 185 ч.4 КК України,

за участю сторони обвинувачення

прокурора ОСОБА_4

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5

сторони захисту

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :

30 січня 2022 року в вечірній період доби, більш точного часу в ході судового розгляду не встановлено, у ОСОБА_3 , який перебував біля домоволодіння АДРЕСА_2 виник умисел на проникнення до вказаного домоволодіння з метою викрадення будь-якого майна.

Реалізуючи свій намір, в той же день та час, ОСОБА_3 , який раніше був судимий за аналогічний злочин , судимість не знята і не погашена ,діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка, на його переконання, виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання , з метою власного збагачення, умисно , таємно, повторно , руками відкрив незачинені вхідні двері та проник до будинку ОСОБА_7 , що розташований у АДРЕСА_2 , звідки викрав електричний кабель «Одесакабель» марки ВВГнг 3х4, довжиною 80 м, вартістю 4528 грн 80 коп, електричний кабель «Одесакабель» марки ШВВП 3х25 , довжиною 30 м, вартістю 905 грн 10 коп , електричний кабель «Одесакабель» марки ШВВП 3х1,5, довжиною 30 м, вартістю 539 грн 10коп , електричний кабель «Одесакабель» марки ПВС 3х2,5, довжиною 35 м, вартістю 1286 грн 25 коп , завдавши потерпілому шкоду на загальну суму 7259 грн 25 коп.

Крім того, у ОСОБА_3 , який в середині квітня 2022 року ,у вечірній час, перебував біля домоволодіння ОСОБА_8 , що розташоване у АДРЕСА_3 , у період дії воєнного стану, який у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Верховною Радою України (Закон України № 2102-IX від 24.02.2022), з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб і Указом Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року строк його дії з 26 березня 2022 року продовжено на 30 днів, виник умисел на проникнення до вказаного домоволодіння з метою викрадення будь-якого майна .

Реалізуючи свій намір, в той же день та час , ОСОБА_3 , який раніше був судимий за аналогічній злочин , судимість не знята і не погашена, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка, на його переконання, виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи , що на території України діє воєнний стан , з метою власного збагачення, умисно , таємно, повторно відкрив незачинені вхідні двері та проник до будинку ОСОБА_8 , що розташований у АДРЕСА_3 , звідки викрав грошові кошти в сумі 3000 грн, дриль-шуруповерт «VORHUT VDS85» вартістю 733 грн 33 коп , дриль-шуруповерт «BOSCH PSR 1080 LI», вартістю 1633 грн 33 коп, штангенциркуль, вартістю 260 грн, завдавши потерпілій шкоду на загальну суму 5626 грн 66 коп.

Крім того, 05 жовтня 2022 року близько 22 год. у ОСОБА_3 виник умисел на протиправне та незаконне проникнення до домогосподарства ОСОБА_8 , яке розташоване у АДРЕСА_3 ,

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до володіння особи, а саме до будинку ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, якою проголошено, що кожному гарантується недоторканість житла, та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, якою закріплено право людини на недоторканість житла або іншого володіння особи, умисно, протиправно, всупереч волі власника будинку, без законних на те підстав, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, будучи впевненим, що за ним ніхто не спостерігає, таємно, незаконно, шляхом зламу дошок ,через вхід, який розташований на горищі , проник до будинку ОСОБА_8 , який розташований у АДРЕСА_3 , звідки, усвідомивши, що його помітила власниця ,втік.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, щиросердно розкаявся та дав пояснення, які за своїм змістом відповідають вищевикладеним обставинам.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, однак у письмовій заяві просив розглядати справу у його відсутність і покарання призначити на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_8 суду повідомила, що обвинувачений проживав з нею в одному дворі, вона знала його ще дитиною, завжди був неблагонадійним, і, на її думку, він вчинив відносно неї не лише ті злочини, які йому інкримінуються , а ще ряд крадіжок її майна. У них спільне горище, то він через нього, мабуть, і проникав до її будинку. Викрадення інструментів та грошей у квітні вона не одразу виявила- лише коли знадобився дриль , його не знайшли, а потім виявили, що і іншого дриля , штангенциркуля та 3000 грн не стало. Що стосується проникнення у її будинок 05 жовтня 2022 року, то вона була вдома, вийшла в коридор , щоб перевірити, чи закрила вхідні двері і пробачила у кутку ОСОБА_3 . Побачивши її, останній втік через горище, вхід на яке був саме у цьому коридорі. Потерпіла вважала, що відносно ОСОБА_9 слід обрати покарання, пов`язане з позбавленням волі .

Судом було роз`яснено учасникам судового процесу положення ч.3 ст.349 КПК України і за їх згодою суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. .

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.ч. 3 ,4 ст. 185 КК України та за ч.1 ст.162 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно ,поєднане з проникненням у житло, а також як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно , в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у житло, а також у незаконному проникненні у житло особи.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,4 ст. 185 КК України, ч.1 ст.162 КК України повністю доведена.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії тяжких ( ч.ч. 3,4 ст.185 КК України) та кримінального проступку , обставини вчинення кримінальних правопорушень ,особу обвинуваченого.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття, позитивну характеристику за місцем проживання, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень .

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Що стосується такої обтяжуючої обставини як рецидив, яка зазначена у обвинувальному акті, то суд вважає ,що така обтяжуюча обставина вказана помилково.

Так, відповідно до положень ст.67 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, зокрема вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.

Якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини КК України як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує, так як цим порушується відомий принцип права - не можна судити за те саме двічі.

Так , якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої ст. 67 КК України як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Якщо має місце сукупність злочинів, для одного з яких рецидив утворює повторність, що передбачена як ознака цього злочину, яка впливає на його кваліфікацію, а для іншого рецидив злочинів такої ознаки не утворює, то при призначенні покарання за інший злочин суд може врахувати рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання.

При цьому суд звертає увагу, що хоча відповідно до ст.34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення, однак положеннями ст. 67 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, зокрема вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів , а не кримінальних проступків.

Таким чином , відносно кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4 ст.185 КК України ,які інкриміновані обвинуваченому , повторність є кваліфікуючою ознакою , а щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, яке відноситься до кримінальних проступків, то така обтяжуюча обставина як рецидив положеннями п.1 ч.1 ст. 67 КК України щодо кримінальних проступків не передбачена.

На думку суду, обвинуваченому ОСОБА_3 слід було інкримінувати таку обтяжуючу обставину як вчинення кримінально правопорушення відносно особи похилого віку, так як потерпіла ОСОБА_8 є особою похилого віку і обвинуваченому про це було достеменно відомо.

Однак слід зауважити, що відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

При цьому ,за змістом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, окрім іншого, "виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення" (п. 5), а також "обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання" (п. 6).

Згідно з ч.1 ст.91 КПК України в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, "подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення)" (п. 1) та "обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження" (п. 4).

Виходячи із системного правового аналізу наведених норм, «межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта», як передбачено у ч.1 ст.337 КПК України, визначаються не тільки "формулюванням обвинувачення", але й викладеним у обвинувальному акті змістом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та визначеною в обвинувальному акті правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.5 ч.2 ст.291 КПК України), оскільки "формулювання обвинувачення" є підсумком кримінально-правової оцінки фактичних обставин, а тому безпосередньо та нерозривно з ними пов`язане.

Цей висновок підтверджується й положеннями ч. 3 ст. 337 КПК України, згідно з якою з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Положення ч. 1 ст. 337 КПК України мають на меті забезпечити особі можливість знати точний обсяг висунутого обвинувачення, від якого вона повинна захищатися (включаючи як фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими та які будуть предметом доказування в суді, так і відповідну правову кваліфікацію).

Як зауважив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Малофєєва проти Росії" (Malofeyeva v Russia, заява № 36673/04, рішення від 30 травня 2013 року, § 112) вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) є спеціальними аспектами права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. Відповідно до підпункту "a" пункту 3 статті 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Підпункт "b" пункту 3 статті 6 Конвенції гарантує обвинуваченому "достатній час і можливості для підготовки свого захисту" і, отже, передбачає, що суть діяльності щодо захисту його інтересів може включати все "необхідне" для підготовки до основного судового розгляду. Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист відповідним чином і без обмеження можливості висувати всі доречні доводи захисту в суді першої інстанції і, таким чином, впливати на результат розгляду.

Так, визнання судом такої обставини як вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку, призвело б до порушення права обвинуваченого бути проінформованим про "характер і причини висунутого обвинувачення" та права "мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту", особливо з огляду на те, що ця обставина тягне за собою такі серйозні наслідки, як неможливість застосування положень ст.69-1 КК України.

Така позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №556/588/18 (провадження № 51-569км19).

Згідно із досудовою доповіддю про обвинуваченого ОСОБА_3 , складеною органом пробації відповідно до положень ст.314-1 КПК України , судом прийнято до уваги висновок щодо дуже високого ризику повторного кримінального правопорушення та дуже високого ризику небезпеки для суспільства, при цьому, на думку органу пробації, виправлення обвинуваченого неможливо без позбавлення волі ,так як може становити небезпеку для суспільства .

Так, ст.ст. 50 і 65 КК передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Призначаючи покарання, суд дає оцінку всім обставинам даного кримінального провадження, враховуючи при цьому фактичні обставини справи, суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень, їх характер та тяжкість , спосіб їх вчинення, беручи до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, проаналізувавши докази кримінального провадження з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності. При цьому суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, охорони прав і свобод громадян, власності, встановленого правопорядку, забезпечення зміцнення законності, сприяння запобігання правопорушенням, виховання у дусі точного та неухильного додержання норм Конституції та законів України, поваги до прав, свобод, честі й гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, будуть досягнуті лише в умовах його ізоляції від суспільства в місцях позбавлення волі з призначенням покарання в межах санкції статті.

За таких обставин суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.3 та ч.4 ст.185 КК України, ч.1 ст.162 КК України з урахуванням положень ст.69-1 КК України.

Враховуючи, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим до ухвалення вироків Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13.10.2023 року та Балтського районного суду Одеської області, суд призначає йому остаточне покарання у відповідності до вимог ч.ч.1,4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань. При цьому строк відбування покарання слід обчислювати від дати набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк відбування ОСОБА_3 покарання період попереднього ув`язнення з 03 травня 2022 року до 02 липня 2022 року та відбуту частину покарання за вироками Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13.10.2023 року та Балтського районного суду Одеської області від 24 лютого 2024 року.

Інформація щодо накладення арешту на майно прокурором не надана.

Відповідно до ст.100 КПК України, речовий доказ - штангенциркуль вважати переданим потерпілій ОСОБА_8 ; речові докази предмет, схожий на фінський ніж електротехнічний виріб струмовід ,ліхтарик знищити.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_3 слід стягнути на користь держави процесуальні витрати : по проведенню експертиз №СЕ- 19/116-22/13142-ТВ від 26 серпня 2022 року 1510,24 грн , №СЕ- 19/116-22/19010-ТВ від 22 листопада 2022 року - 1132,68 грн .

Що стосується цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 , то він підлягає залишенню без розгляду відповідно положень п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Так , 19 лютого 2024 року цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 був залишений без руху у зв`язку із тим, що остання, крім іншого, просила стягнути з обвинуваченого на її користь 12203 грн за надання їй правової допомоги, однак належного розрахунку не надала.

27 лютого 2024 року потерпілою була подана виправлена позовна заява з розрахунком розміру правової допомоги.

З метою доступу до правосуддя та оперативного розгляду кримінальної справи така позовна заява була прийнята до розгляду , однак сам розрахунок лише складався із часового визначення кожного виду правової допомоги ( всього 28 год ) та загального розміру правової допомоги у грошовому еквіваленті. При цьому ні у договорі про надання правової допомоги , ні при подальшому розгляді справи суду не було надано вартість однієї години надання правової допомоги, що унеможливило судом перевірку обґрунтованості розміру правової допомоги загалом.

Крім того, цивільний позов потерпілою ОСОБА_8 про відшкодування збитків, завданих кримінальними правопорушеннями та стягнення правничої допомоги заявлений щодо трьох епізодів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , при цьому по факту викрадення ОСОБА_3 10 вересня 2022 року майна потерпілої на суму 2130 грн 53 коп кримінальне провадження закрито ухвалою суду від 27 листопада 2024 року на підставі ст.ст.284, 479-2 КПК України.

За таких обставин, неможливо розділити цивільний позов по різним кримінальним провадженням, так як при розгляді закритого кримінального провадження неможливо було розглянути частину позову лише щодо епізоду крадіжки із домоволодіння ОСОБА_8 10 вересня 2022 року, а по даному кримінальному провадженню щодо інших епізодів. За таких обставин, з метою об`єктивного розгляду позову та прийняття законного рішення, задля захисту прав потерпілої вказаний цивільний позов слід залишити без розгляду, роз`яснивши потерпілій про її право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 349, 368,370,371,374,376 КПК України , суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.185, ч.1 ст.162 КК України та призначити покарання :

- за ч.3 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі;

- за ч.4 ст. 185 КК України 5 років 3 місяці позбавлення волі;

- за ч.1 ст.162 КК України 2 роки обмеження волі .

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_3 покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань частково приєднати покарання ,призначене вироком Балтського районного суду Одеської області від 12 лютого 2024 року, в частині 6 місяців позбавлення волі , та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дати набрання вироком законної сили , зарахувавши у строк відбування ним покарання період попереднього ув`язнення з 03 травня 2022 року до 02 липня 2022 року та відбуту частину покарання за вироками Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13.10.2023 року та Балтського районного суду Одеської області від 12 лютого 2024 року.

Відповідно до ст.100 КПК України, речовий доказ штангенциркуль вважати повернутим потерпілій ОСОБА_8 ; речові докази предмет, схожий на фінський ніж електротехнічний виріб струмовід ,ліхтарик знищити.

Стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати по проведенню судових експертиз №СЕ-19/116-22/13142-ТВ від 26 серпня 2022 року, №СЕ-19/116-22/19010-ТВ від 22 листопада 2022 року у сумі 2642 грн 92 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 залишити без розгляду, роз`яснивши про її право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

На вирок може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд Одеської області протягом 30 діб з моменту проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя ОСОБА_1