Справа № 752/417/25
Провадження №: 1-кс/752/363/25
У Х В А Л А

10 січня 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , вирішуючи питання про прийняття до провадження скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на викрадення людини та позбавлення волі без судового рішення, -

встановив:

до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , у якій просять на виконання міжнародних договорів про захист прав людини та основоположних свобод:

1) зобов`язати органи національної поліції Голосіївського району м. Києва, які безпосередньо підпорядковані ГУНП в м. Києві, негайно безперешкодно доставити мене, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з закритої для вільного виходу території по вул. Зрошувальної, 17-а, в м. Києві до Голосіївського районного суду м. Києва з метою перевірки законності мого затримання та позбавлення волі без судового рішення у відповідності до ратифікованих Україною міжнародних НПА.

2) ухвалою суду зробити запити до ПНД № 2 м. Києва, - вул. Верхня, 4, з наданням відповідної інформації, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2. дійсно перебуває на обліку з стійкими наслідками політравми тяжкого ступеня,

3) ухвалою суду витребувати від ВЛК Голосіївського району м. Києва - вул. Васильківська, 104, результати проходження комісії стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за 08.01.2025 р., члени якої відмовились надати можливість підготуватись до проходження комісії, проігнорували заяви стосовно обов`язкового проведення МРТ поперекового відділу хребта, МРТ та РЕГ судин головного мозку, ЕКГ, УЗД внутрішніх органів, безпідставно відмовились призначати біохімічний та загальни1 аналіз крові та сечі,

4) за результатами перевірки законності затримання *(позбавлення свободи волі) щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1., на виконання постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду за 14.06.2021 № 686/9636/18, де зазначено, що є можливим ухвалення рішень, які не пов`язані із суттю кримінального провадження або з його забезпеченням, проте, зумовлені позитивним впливом на ефективність здійснення правосуддя у конкретному кримінальному провадженні та забезпеченням конституційного права на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України, - винести окрему ухвалу, якою звернути особливу увагу на свавілля стосовно системного порушення прав Людини в Україні…

Зі змісту скарги убачається, що «08.01.2025 о 08:05, - 08:11 нашого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має стійкі наслідки політравми тяжкого ступеня, поблизу «М. Васильківська» *(Голосіївський районний суд м. Києва) затримали та без судового рішення позбавили волі - викрали невідомі особи, які вочевидь своїми діями вчинили факультативні ознаки декількох злочинів *(викрадення людини, примушування до участі в медичних експериментах, незаконне затримання, примушування свідчити проти себе, торгівля людьми, підроблення документів, повалення конституційного ладу, ГЕНОЦИД, та інші)»

Дослідивши скаргу, слідчий суддя висновує про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження за цією скаргою, виходячи з такого.

Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб виключно у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Глава 18 КПК України, ст. 206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Таким чином, слідчий суддя здійснює повноваження, зокрема і передбачені ст. 206 КПК України, за умови, що існує кримінальне провадження на стадії досудового розслідування. Таким чином розгляду в порядку ст.206 КПК України підлягають заяви/клопотання/скарги, які виникають із кримінально-правових відносин, та обов`язки щодо захисту прав людини у слідчого судді виникають в ході досудового розслідування.

Із поданої скарги не вбачається наявності будь-якого кримінального провадження, розпочатого за фактами викладеними у скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені до слідчого судді на стадії досудового розслідування, встановлений ст. 303 КПК України.

Виходячи з обставин скарги та вищевказаних правових норм, слідчий суддя дійшов висновку, що «затримання та без судового рішення позбавлення волі - викрадення невідомими особами, які вочевидь своїми діями вчинили факультативні ознаки декількох злочинів» про яке йдеться у скарзі, не підлягає оскарженню до слідчого судді, а у разі, якщо такі дії мають ознаки кримінального правопорушення, то такі дії врегульовані ст. 214 КПК України.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із сферою дії Кримінального процесуального закону. Якщо особу затримано або її позбавлено волі сторонніми особами, без відповідних правових підстав, то має місце вчинення кримінального правопорушення, тому зацікавлені особи мають право подати скаргу до відповідних правоохоронних органів.

Положеннями КПК України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України та на дії осіб, які не є працівниками органу досудового розслідування, слідства чи прокуратури.

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 8, 9, 206, 304, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на викрадення людини та позбавлення волі без судового рішення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду Київського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1