ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2025 року

м. Київ

справа №750/7064/23

провадження № 51- 4445км24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Чернігівського апеляційного суду від 21 серпня 2024 року в кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, який не має офіційного місця реєстрації, фактично проживав у АДРЕСА_1

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Рух справи, короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини

За вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 2 травня 2024 року ОСОБА_8 було засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а на підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Суд визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні за викладених у вироку обставин крадіжки повторно та в умовах воєнного стану.

Як установив суд, ОСОБА_8 , перебуваючи в Комунальному некомерційному підприємстві «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради, що в м. Чернігові (вул. 1-го Травня, 168), викрав:

- 30 грудня 2022 року близько 19:40 жіночу сумку з грошима та майном ОСОБА_9 , чим завдав їй матеріальної шкоди на загальну суму 21 038,73 грн;

- 20 січня 2023 року близько 22:00 майно та гроші ОСОБА_10 , чим завдав їй матеріальної шкоди на загальну суму 4 033 грн;

- 24 січня 2023 року близько 18:00 хутряну шубу, чим завдав ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 24 404,90 грн.

Також 25 лютого 2023 року близько 16:30 ОСОБА_8 , перебуваючи в медичному центрі «Тесла», що у м. Чернігові (вул. 1-го Травня, 166-Б), викрав майно ОСОБА_12 , завдавши їй матеріальної шкоди на суму 1 661,22 грн.

Чернігівській апеляційний суд 21 серпня 2024 року, задовольнивши частково апеляційну скаргу прокурора, скасував згаданий вирок у частині засудження ОСОБА_8 за епізодом від 25 лютого 2023 року і закрив провадження на підставі п. 41 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасовано кримінальну відповідальність; крім того, скасував вирок місцевого суду в частині заходу примусу й ухвалив новий, яким призначив ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 72 цього Кодексу засудженому було зараховано в строк покарання строк тримання під вартою з 25 лютого по 2 березня 2023 року.

У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить на підставах, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 438 КПК змінити вирок суду апеляційної інстанції, пом`якшити призначене засудженому покарання, звільнивши від його відбування з випробуванням відповідно до ст. 75 КК. Суть доводів скаржника зводиться до того, що апеляційний суд усупереч ст. 66 вказаного Кодексу не врахував наявних у справі пом`якшуючих обставин: з`явлення ОСОБА_8 із зізнанням, щирого каяття й активного сприяння розкриттю злочину, добровільного відшкодування потерпілим завданих збитків, а також не зважив на незадовільний стан здоров`я засудженого. На думку сторони захисту, допущене порушення є істотним і зумовило застосування несправедливого заходу примусу, який належить відбувати реально.

Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило.

Позиції учасників судового провадження

У суді касаційної інстанції захисник підтримав подану касаційну скаргу; прокурор заперечив обґрунтованість вимог сторони захисту.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація діянь за ч. 4 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються. Тому в силу ст. 433 КПК у цій частині судове рішення не ревізується.

Доводи захисника про надмірну суворість покарання через те, що його належить відбувати реально, не можна визнати прийнятними.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації захід примусу повинен бути адекватним характеру вчинених діянь, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання беруться до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

За змістом ст. 75 КК її застосування допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості діяння, особи винного та інших обставин справи виправлення засудженого та попередження нових злочинів є можливим без відбування покарання.

Обираючи ОСОБА_8 захід примусу, апеляційний суд дотримався наведених законодавчих положень.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, згаданий суд відповідно до ст. 65 КК урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що за класифікацією (ст. 12 КК) належить до категорії тяжких; конкретні обставини кримінального провадження, обсяг протиправних дій засудженого, унаслідок яких порушено конституційне право на приватну власність чотирьох потерпілих, та розмір завданих збитків. Крім того, апеляційний суд узяв до уваги негативну поведінку ОСОБА_8 в минулому, котрий раніше притягався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, проте на шлях виправлення не став і знову вчинив крадіжки. Також у межах дослідження даних про особу засудженого було встановлено, що до нього вже застосовувався інститут умовного звільнення, однак він не виправдав довіри суду.

З огляду на все це, досудову доповідь органу пробації, згідно з якою є висока ймовірність вчинення обвинуваченим повторного правопорушення, він становить небезпеку і його виправлення неможливе без позбавлення волі на певний строк, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виснував, що для досягнення визначеної у ст. 50 КК мети покарання необхідна ізоляція ОСОБА_8 від суспільства, тобто має бути захід примусу, котрий належить відбувати реально. А тому вмотивовано вирішив, що в ситуації в цій справі місцевий суд неправильно застосував ст. 75 КК.

Разом із цим апеляційний суд зважив на визнання засудженим провини, компенсацію потерпілим завданої шкоди, у тому числі за рахунок заставодавця, адже ОСОБА_8 не був працевлаштований і офіційних засобів для існування не мав. Виходячи з указаних обставин, не спростовуючи позиції місцевого суду щодо ставлення засудженого до вчиненого, суд апеляційної інстанції призначив йому покарання в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 185 КК. Отже, фактично було враховано всі обставини, які мають правове значення при виборі покарання та способу його відбування.

У контексті викладеного відсутні підстави вважати застосоване за вироком апеляційного суду передбачене законом обмеження прав і свобод засудженого явно несправедливим через суворість, а твердження в касаційній скарзі про протилежне та необхідність звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням - неспроможні.

Щодо посилань скаржника на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_8 , то таке не зумовлює обов`язкової зміни оспорюваного рішення. Натомість питання про звільнення особи від покарання за хворобою може бути вирішено в порядку виконання вироку за правилами п. 6 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 вказаного Кодексу, його ухвалено в передбаченому законом порядку із додержанням загальних засад кримінального провадження.

Істотних порушень норм права в кримінальному провадженні під час здійснення перевірки судом касаційної інстанції не встановлено.

Тому подану захисником касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Чернігівського апеляційного суду від 21 серпня 2024 року стосовноОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_13