Провадження № 1-кп/643/685/25
Справа № 643/2588/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

потерпілого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000011 від 02.01.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, не заміжньої, маючої на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , 2017 року народження, раніше не судимої, зареєстрована та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У ніч з 01.01.2025 року на 02.01.2025 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_2 , на кухні вказаної квартири вживала алкогольні напої разом із своїм співмешканцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 02.01.2025 року, приблизно о 00 год. 05 хв., більш точний час в ході досудового слідства не встановлено, між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на побутовому ґрунті виник словесний конфлікт з малозначного приводу, під час якого у останньої виник раптовий злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень своєму співмешканцю ОСОБА_5 .

Далі ОСОБА_7 , діючи з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_5 , 02.01.2025 року приблизно о 00 год. 30 хв., більш точний час в ході досудового слідства не встановлено, перебуваючи на кухні вищевказаної квартири, реалізуючи свій злочинний намір спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, ОСОБА_4 правою рукою взяла з кухонного столу побутовий ніж з довжиною клинка 12,8 см., тримаючи ніж за рукоятку, у цей час клинок ножа був направлений у бік великого та вказівного пальців правої руки, коли потерпілий ОСОБА_5 виходив з кухні у напрямку коридору та був повернутий до неї спиною, перебуваючи на відстані приблизно витягнутої руки від останнього, діючи умисно, швидко та цілеспрямовано, розуміючи, що від її протиправних дій можуть настати тяжкі наслідки для здоров`я потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_4 розмахнулась правою рукою та зі значною силою в напрямку знизу вверх клинком зазначеного ножа умисно нанесла один удар потерпілому ОСОБА_5 у життєво важливий орган, а саме у грудну клітину зліва, чим спричинила останньому колото-різану рану грудної клітини зліва проникаючу до грудної порожнини з розвитком лівобічного гемопневматоракса.

Вказана колото-різана рана відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (згідно з п. 2.1 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995).

Усвідомивши наявну загрозу вчиненого діяння для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_5 , 02.01.2025 року о 00 год. 38 хв. ОСОБА_4 з свого мобільного телефону через оператора «103» викликала для нього лікарів екстреної медичної допомоги.

02.01.2025 року о 01:20 год., бригадою екстреної медичної допомоги потерпілого ОСОБА_5 доставлено в КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» ХМР, де йому своєчасно надали медичну допомогу.

Таким чином, ОСОБА_4 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

У ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнала у повному обсязі. Не заперечувала фактичні обставини справи, викладені вище. Зазначила, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчинення нею кримінального правопорушення. Також обвинувачена вказала, що по закінченню досудового розслідування у повному обсязі ознайомлена з матеріалами кримінального провадження і не заперечує докази, зібрані в ході досудового розслідування. Крім того обвинувачена пояснила, що показання надає добровільно.

Враховуючи визнання обвинуваченою своєї вини, неоспорення нею фактичних обставин справи, суд за згодою обвинуваченої та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння обвинуваченою кримінального правопорушення, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив кримінального правопорушення, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченої; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваної, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинуваченої та вивченням даних, які характеризують її особу. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченої є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України є вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних відносинах, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винної, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженої.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання для досягнення його цілей, визначених у статті 50 КК України.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання суд враховує тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, наявність обставини, що пом`якшує покарання (щире каяття), та наявність обтяжуючих обставин (вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних відносинах, вчинення у стані алкогольного сп`яніння).

Надаючи оцінку особі обвинуваченої суд також зазначає, що вона не працює, суспільно-корисною працею не займається, не заміжня, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , 2017 року народження, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судима.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції, визначеної ч. 1 ст. 121 КК України.

За приписами ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК України. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо. Істотне значення для вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в основних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів; наскільки його ціннісні орієнтири та поведінка збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого та інше.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання з реальним його відбуванням або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи характеризуючи обвинувачену обставини, визнання обвинуваченою своєї вини, негативне ставлення обвинуваченої до скоєного, усвідомлення обвинуваченою протизаконності своїх дій та спроможність самокритично оцінити їх і не допускати подібного в майбутньому, відсутність жодних претензій до обвинуваченої з боку потерпілого, суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без реального відбуття призначеного їй покарання, однак в умовах здійснення контролю за її поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, що також підтверджується її поведінкою після вчинення кримінального правопорушення, її критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

На переконання суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченій сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою. Саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею кримінальних правопорушень та відповідатиме її меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно з ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 03.01.2025 року відносно обвинуваченої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на 60 днів із забороною їй залишати житло за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , у період часу з 21:00 год. до 08:00 год.

Ухвалою від 24.02.2025 року Московський районний суд м. Харкова продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на два місяці із забороною їй залишати житло за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , у період часу з 21:00 год. до 08:00 год.

Відповідно до ст. 374 КПК України суд у вироку в тому числі зазначає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

У даному випадку, суд вважає за необхідне скасувати обраний обвинуваченій запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною їй залишати житло за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , у період часу з 21:00 год. до 08:00 год.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Витрати на проведення експертизи, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України стягує з обвинуваченої на користь держави.

Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовом строком 3 (три) роки, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною їй залишати житло за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , у період часу з 21:00 год. до 08:00 год. скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати за проведення експертизи у розмірі 15 145 (п`ятнадцять тисяч сто сорок п`ять) грн. 60 коп.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази:

- куртку чорного кольору торгівельної марки «STAFF», зроблено в Україні, розмір S, staff-clothes.com, довжина по спинці приблизно 70 см., довжина рукава від шиї приблизно 78 см., ширина грудей приблизно 56 см., виготовлена з синтетичної тканини чорного кольору поліестер 100%, висока горловина переходить у капюшон, класичного крою, манжет на резинці, двоходовий тракторний замок - блисківка, на зовнішньому боці дві кишені за блисківках, дві внутрішніх вертикальні кишені на блисківках, ношена, брудна, з внутрішнього боку ліворуч є сліди речовини бурого кольору, в деяких ділянках у вигляді згустків речовини бурого кольору, логотип бренду торгівельної марки «STAFF», нашитий з внутрішнього боку куртки до підкладки в області горловини, біля петлі, на задній поверхні куртки чоловічої чорного кольору торгівельної марки «STAFF», зроблено в Україні, розмір S, staff-clothes.com (на спинці) з лівого боку ближче до нижньої частини лівого рукава, по лівій боковій лінії мається наскрізний отвір в тканині довжиною приблизно 1,8-2 см.; з внутрішнього боку куртки (підкладка чорного кольору), з лівого боку впродовж шва від нижньої частини лівого рукава до низу з лівого боку ближче до нижньої частини лівого рукава, по лівій боковій лінії мається наскрізний отвір в тканині довжиною приблизно 1,8-2 см., яка належить потерпілому ОСОБА_5 ; футболку з слідами РБК; зразок букального епітелію підозрюваної ОСОБА_4 ; змив РБК з куртки чорного кольору; змив РБК з кухні; зрізи нігтьових пластин підозрюваної ОСОБА_4 ; недопалки, два ножа; змив речовини бурого кольору на ватну паличку, футболку різнокольорову з нашаруванням речовини бурого кольору, кухонний ніж з нашаруванням речовини бурого кольору, два ножі, недопалки у кількості 5 штук, які було вилучено 02.01.2025 в ході огляду місця події; зразок букального епітелію потерпілого ОСОБА_5 , ніж, загальною довжиною 24,0 см., довжина клинка 12,8 см. найбільша ширина його 2,2 см., рукоятка фігурна довжиною 11,2 см. виготовлена з полімерного матеріалу чорного кольору після набрання вироком законної сили знищити;

- DVD-R диск 4.7 Gb |120 min у кореневому каталозі якого знаходяться папка аудіо файл «36-T», розміром, 817 КБ, тривалість, аудіо запису 00.00.52, наданий 28.01.2025 директором КНП ХОР «ЦЕМД та МК» за № 01- 177/T залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1