Справа № 638/1858/25
Провадження № 1-кс/638/574/25
УХВАЛА

Іменем України

05 лютого 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0000056 від 31.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, про арешт майна,

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0000056 від 31.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні сектору дізнання Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056 від 31.01.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

30.01.2025 року до Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_4 про те, що 30.01.2025 близько 12:50, за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 197, невстановлена особа тримаючи у своїх руках предмет схожий на ніж погрожував вбивством заявнику.

Відомості за вказаним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000056 від 31.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення-проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК У країни.

Опитаний ОСОБА_4 повідомив, що він працює на приймальні металу, та інших речей, яке розташована за адресою: вул. Клочківська, 197, м. Харків та о 12:00 до нього прийшов раніше невідомий чоловік та приніс бойлер, на що ОСОБА_4 йому повідомив, що він таке не приймає, та він пішов. Далі близько 12:40 коли ОСОБА_4 йшов додому, відійшовши приблизно30 метрів від місця, де він працює, він відчув якийсь удар у спину, на спині в цей час знаходився рюкзак, від удару залишилася дірка на рюкзаку. Повернувшись обличчям ОСОБА_4 побачив чоловіка, який приходив раніше до нього здати бойлер, та в нього в руках був ніж, яким він почав розмахувати біля ОСОБА_4 . Далі до них підійшов невідомий чоловік, вихватив у нападника ніж та викинув його у урни - смітника біля під?їзду, після чого ОСОБА_4 пішов додому.

За даним фактом було опитано ОСОБА_5 , який повідомив, що 30.01.2025 близько 12:50, за адресою: м. Харків, вул. Клочківська 197, побачив конфлікт між двома незнайомими чоловіками, та один із них має ніж, підійшовши до невідомого з ножем вибив його та поклав до урни біля лавки, яка розташована біля шостого під?їзду будинку АДРЕСА_1 , після чого на місце події під?їхала слідчо-оперативна група.

30.01.2025 року у період часу з 13 год. 42 хв. по 13 год. 55 хв. слідчим СВ Харківського районного управління поліції № 3 ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_6 було проведено огляд місця події, а саме відкритої ділянки місцевості біля під?їзду №6, за адресою: м. Харків, вул. Клочківська 197. B ході огляду, було виявлено ОСОБА_7 , 1980 р.н., який сидів на лавці, біля даної лавки розташований сміттєвій бак, в якому перебуває предмет схожий на кухонний ніж: лезо 8,5 см довжиною та дерев`яна рукоять довжиною 9 см., який було вилучено до сейф-пакету №ІCR0040041.

Постановою дізнавача від 31.01.2025 вилучений 30.01.2025 предмет схожий на ніж визнано речовим доказом.

Прокурор вказала, що вилучений під час огляду місця події предмет зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, а також є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та є необхідним для проведення ряду судових експертиз.

Вважає, що вказаний вилучений предмет відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Накладення арешту на зазначений предмет необхідно для його збереження, як речового доказу по даному кримінальному провадженню.

Вказала, що майно, яке вилучене у ході огляду від 30.01.2025 предмет схожий на кухонний ніж: лезо 8,5 см довжиною та дерев`яна рукоять довжиною 9 см., який було вилучено до сейф-пакету №ІCR0040041 в подальшому може бути використаний як доказ факту чи обставин, тому, з метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, просить накласти арешт на зазначене вище майно.

Прокурор у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином.

У зв`язку з неявкою учасників справи відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Суд, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, вважає доводи переконливими, а клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи слідчого підтверджуються матеріалами справи, а саме: витягом з ЄРДР №0000056 від 31.01.2025, протоколом огляду місця події від 30.01.2025, поясненнями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , протоколом прийняття заяви про вчинене правопорушення та іншу подію від 30.01.2025, фото-таблицею, постановою про визнання речовим доказом.

Згідно з ч.1,2 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якого накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі Бакланов проти Російської Федерації , Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі Фрізен проти Російської Федерації , Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).

Таким чином, правомірність втручання держави в право на мирне володіння майном у кримінальному провадженні під час застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, повинна бути доведена в суді першої інстанції, а спів розмірність наслідків обмеження права власності бути завданням кримінального провадження, а також можливості застосування найменш обтяжливий спосіб арешту.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Тобто, незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна.

Враховуючи вищевикладене, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173 КПК України, суддя,-

постановив:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0000056 від 31.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на виявлений та вилучений під час проведення слідчої дії - огляду місця події від 30.01.2025, проведеного біля під?їзду № 6, за адресою: м. Харків, вул. Клочківська 197, речі а саме: предмет схожий на кухонний ніж з лезом довжиною 8,5 см та дерев`яна рукояткою довжиною 9 см., який було вилучено до сейф-пакету № ICR0040041.

Визначити місцем зберігання предмета схожого на кухонний ніж з лезом довжиною 8,5 см та дерев`яною рукояткою довжиною 9 см., який було вилучено до сейф-пакету № ІCR0040041, камеру зберігання речових доказів

Харківського районного управління поліції N?3 ГУНП в Харківській області.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1