УХВАЛА

22 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 191/3519/22

провадження № 51-1371ск25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2025 року щодо неї,

встановив:

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 10років.

Постановлено строк покарання засудженій ОСОБА_4 рахувати з моменту її затримання, тобто з 22 червня 2022 року, зарахувавши в строк покарання строк її попереднього ув`язнення з 22 червня 2022 року до набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід засудженій ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2025 року апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисника ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року щодо ОСОБА_4 - без змін.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджена не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо неї.

Перевіривши касаційну скаргу засудженої на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.

Також, згідно з частиною 5 статті 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.

У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Так, касаційна скарга засудженої адресована до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, тоді як у відповідності до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року), судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Крім того, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджена фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, та по суті посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.

Також, зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджена вказує на неправильну кваліфікацію її дій, при цьому не наводить доводів такої позиції з урахуванням змісту судових рішень.

При цьому, засуджена, не погоджуючись з судовими рішеннями, вказує на незаконність дій органів досудового розслідування, однак не обґрунтовує таку позицію належними доводами щодо недопустимості доказів, здобутих у кримінальному провадженні, та не зазначає їх вплив на незаконність судових рішень.

Тобто, у касаційній скарзі засуджена має вказати на конкретні порушення закону, що може бути підставою для скасування або зміни судових рішень, які, на її думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при постановленні, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.

До того ж, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;

- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;

- змінити судове рішення.

Однак у касаційній скарзі засуджена не сформулювала прохальну частину касаційної скарги у відповідності до вимог статті 436 КПК.

Також, всупереч вимогам частини 5 статті 427 КПК засуджена не долучила до касаційної скарги копії вироку суду першої інстанції.

Крім того, згідно зі статтею 10 Конституції України, частиною 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року державною мовою в Україні є українська мова.

У Рішеннях Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 та від 14 липня 2021 року № 1-р/2021 зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 вересня 2022 року (справа № 521/12324/18, провадження № 51-5817кмо21), апеляційні та касаційні скарги осіб, які мають право на оскарження судових рішень, повинні бути викладені державною мовою.

Частиною 1 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від

02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) визначено, що Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.

Частиною 6 статті 13 Закону № 1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Наведене також стосується і прийняття до розгляду документів, складених лише українською мовою.

Тобто касаційна скарга має бути викладена українською мовою чи в перекладі на державну мову. Це надає суду можливість зрозуміти її зміст, перевірити дотримання особою, яка подає касаційну скаргу, положень статті 427 КПК і визначитися щодо можливості прийняття скарги до провадження.

Проте ОСОБА_4 касаційна скарга складена іноземною мовою, що є перешкодою у виконанні Судом своїх обов`язків, визначених процесуальним законом.

Водночас, за потреби, ОСОБА_4 для складення касаційної скарги може скористатися послугами перекладача, порядок залучення якого урегульовано Законом України «Про безоплатну правову допомогу» від 02 червня 2011 року № 3460-VI та постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання залучення перекладачів (сурдоперекладачів) для забезпечення надання безоплатної вторинної правової допомоги» від 24 червня 2016 року № 401.

За таких обставин, на підставі частини 1 статті 429 КПК колегія суддів вважає за необхідне залишити без руху касаційну скаргу засудженої та надати їй строк для усунення недоліків.

Відповідно до статті 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Згідно з вимогамичастини 4 статті 429 КПК залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.

Колегія суддів роз`яснює, що усунення недоліків зазначеної скарги слід здійснити шляхом внесення нового тексту касаційної скарги з урахуванням вимог цієї ухвали та з дотриманням положень статті 427 КПК.

Одночасно, звертаємо увагу ОСОБА_4 на те, що вона не позбавлена права самостійно звернутися за правовою допомогою до Регіональних центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що регулюється статтею 59 Конституції України, частиною 2 статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України, пунктом 7 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Тобто для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначено відповідне покарання, законом встановлено гарантії та права на правову допомогу.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2025 року щодо неї залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання неюухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3