Справа №567/2007/24
Провадження №1-кп/567/53/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000217 від 17.08.2024 р. по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Нападівка Липовецького району Вінницької області, зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання : АДРЕСА_2 , громадянки України, неодруженої, згідно ст.89 КК України вважається такою, що судимості немає,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.136 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 в період часу з 16.07.2024 по 18.07.2024, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи за місцем свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи, що ОСОБА_5 був інвалідом з дитинства внаслідок серцево-судинного захворювання, знаходиться у небезпечному для життя стані, що полягало у різкому погіршенні стану здоров`я, неможливості самостійно пересуватися, харчуватися, та здійснював неконтрольовані випорожнення, маючи реальну можливість повідомити про небезпечний для життя та здоров`я стан ОСОБА_5 , перенесла останнього до ванної кімнати, не повідомила про такий стан останнього заклади охорони здоров`я та медичних працівників для забезпечення надання необхідної своєчасної допомоги потерпілому, залишивши його у небезпечному стані у ванній, покинула місце свого проживання, де приблизно ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, а 16.08.2024 був виявлений працівниками поліції із вираженими гнилісними змінами внутрішніх органів.

В судовому засіданні підсудна ОСОБА_4 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.136 КК України визнала повністю, підтвердила обставини так як вони викладені у складеному відносно неї обвинувальному акті та пояснила, що їй на праві власності належить квартира за адресою : АДРЕСА_1 . Наприкінці червня 2024 року вона познайомилася з ОСОБА_6 , який, як їй було відомо, часто опинявся на вулиці та жив «просто неба», оскільки його рідний брат ОСОБА_7 виганяв його з дому. З почуття жалю вона запропонувала ОСОБА_8 проживати у належній їй квартирі, де з 24.06.2024 р. він і проживав. Їй було відомо, що ОСОБА_8 було встановлено інвалідність, у зв`язку з чим він отримував відповідну пенсію, яка перераховувалась на його банківську платіжну карту, якою вона користувалася та з використанням якої придбавала продовольчі та непродовольчі товари. Через деякий час стан здоров`я та самопочуття ОСОБА_9 погіршився, він скаржився на біль, після чого став лежачим та самостійно не міг пересуватися, почав справляти природні потреби під себе, від чого у житловій кімнаті з`явився неприємний запах, та в період часу з 16 по 18 липня 2024 року, точної дати не пригадує, вона вирішила перенести ОСОБА_9 у ванну, де його і залишила. Пояснила, що ОСОБА_5 скаржився їй на своє здоров`я та вона екстренну медичну допомогу для нього не викликала та до сторонніх осіб за медичною допомогою для ОСОБА_9 не зверталася, оскільки злякалася. 19 чи 20 липня 2024 року вона зачинила вхідні двері квартири, в якій залишила ОСОБА_9 наодинці та поїхала до м.Нетішин Хмельницької області, де і перебувала до 16.08.2024 року. Впродовж своєї відсутності у квартирі вона до ОСОБА_9 не навідувалася та не цікавилася ним, поки їй не зателефонувала її матір, яка повідомила, що на скарги сусідів щодо «трупного» запаху із вищевказаної квартири приїхала поліція, від якої вона і дізналася про смерть ОСОБА_9 . Про існування у неї будь-яких перешкод, які могли завадили їй провідати ОСОБА_9 у період своєї відсутності у квартирі суду не повідомила. У вчиненому розкаюється, розуміє, що проявила байдужість та про вчинене шкодує.

В судовому засіданні встановлено, що обставини справи встановлені даним вироком, а саме місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форма вини і мотиви кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві не заперечував проти розгляду кримінального провадження згідно ч.3 ст.349 КПК України, розгляд кримінального провадження просив здійснювати без його участі та при визначені міри покарання ОСОБА_4 покладається на розсуд суду. Зазначив про відсутність до ОСОБА_4 претензій майнового та немайнового характеру.

Визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння підсудною та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.3 ст.136 КК України, тобто ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, при можливості надати таку допомогу та неповідомлення про такий стан особи належним установам чи особам, що спричинило смерть потерпілого.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція учасників судового розгляду щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого і зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України підсудною скоєно нетяжкий злочин.

Беручи до уваги особу підсудної ОСОБА_4 , суд враховує, що вона неодружена, неповнолітніх та непрацездатних на утриманні немає, по місцю проживання характеризується посередньо, за віком та станом здоров`я є працездатною.

Згідно довідки КНП «Острозька багатопрофільна лікарня» №62 від 06.09.2024 р. ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

ОСОБА_4 вчетверте притягується до кримінальної відповідальності та згідно ст.89 КК України вважається такою, що немає судимості.

Відповідно до ст.66 КК України суд враховує, що обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

В той же час, відповідно до ст.67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 є вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.

Відповідно до змісту досудової доповіді, складеної Шепетівським районним відділом №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області, вбачається, що ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. З врахуванням інформації, що характеризує особистість підсудної, її вік, спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, та у разі звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень у майбутньому вбачає за доцільне застосувати заходи нагляду, підтримки та допомоги.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, суд, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини провадження, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, згідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчиненню інших злочинів, враховуючи визнання своєї провини та наявність пом`якшуючої покарання обставини, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах нагляду за нею та постійного контролю за її поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації, та вважає за необхідне призначити їй покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням - встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Одночасно, при визначенні тривалості іспитового строку суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, вид і строк призначеного покарання, обставини, що характеризують особу підсудної, середовище, в якому вона перебуває та вважає за необхідне встановити його строком на 3 роки.

З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що покарання підсудній ОСОБА_4 слід призначити в межах санкції ч.3 ст.136 КК України у виді позбавлення волі, яке буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі підсудої, буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 в ході судового розгляду не застосовувався, клопотань щодо обрання запобіжного заходу не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.ст.368-371, 373-374 КПК України, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.136 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_4 відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України наступні обов`язки : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Повідомити ОСОБА_4 про те, що вона зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки та попередити її, що вона протягом іспитового строку не повинна вчиняти нового кримінального правопорушення.

Речові докази у справі:

- футболку з речовиною бурого кольору, упаковану у паперовий конверт НПУ СУ; вирізку із шпалер коридорного приміщення із слідами речовини бурого кольору, упаковану у паперовий конверт НПУ СУ; змив речовини бурого кольору із поверхні підлоги кімнати №2 виконаний на бинт та упакований у паперовий конверт НПУ СУ; контрольний змив речовини бурого кольору із поверхні підлоги кімнати №2 виконаний на бинт та упакований у паперовий конверт НПУ; змив речовини бурого кольору із поверхні підлоги кімнати №2 виконаний на бинт та упакований у паперовий конверт НПУ СУ; контрольний змив речовини бурого кольору із поверхні підлоги кімнати №2 виконаний на бинт та упакований у паперовий конверт НПУ; змив речовини бурого кольору із поверхні підлоги кімнати №2 виконаний на бинт та упакований у паперовий конверт НПУ СУ; контрольний змив речовини бурого кольору із поверхні підлоги кімнати №2 виконаний на бинт та упакований у паперовий конверт НПУ СУ; змив речовини бурого кольору із поверхні ручки дверей балкону виконаний на бинт та упакований у паперовий конверт НПУ СУ; контрольний змив речовини бурого кольору із поверхні ручки дверей балкону виконаний на бинт та упакований у паперовий конверт НПУ СУ; недопалок з приміщення кімнати №2 упакований у паперовий конверт НПУ СУ; сім недопалків з приміщення балкону упаковані у паперовий конверт НПУ СУ; два сліди пальців рук, вилучені із поверхні дверей на балкон, упаковані у паперовий конверт НПУ СУ; виріз із подушки в кімнаті №2 зі слідами речовини бурого кольору, упакований у паперовий конверт НПУ СУ; виріз із матрацу ліжка в кімнаті №2 зі слідами речовини бурого кольору, упакований у паперовий конверт НПУ СУ; виріз із шпалер в кімнаті №2 зі слідами речовини бурого кольору, упакований у паперовий конверт НПУ СУ; два фрагменти дерев`яного стільчика зі слідами речовини бурого кольору, упаковані у два окремі паперові конверти НПУ СУ; шматок пластикового плінтусу зі слідами речовини бурого кольору вилучений із приміщення житлової кімнати та упакований у паперовий конверт НПУ СУ; змив речовини бурого кольору із поверхні підлоги коридору виконаний на бинт та упакований у паперовий конверт НПУ; контрольний змив із поверхні підлоги коридору виконаний на бинт та упакований у паперовий конверт НПУ; змив речовини бурого кольору із зовнішньої сторони дверей у ванну кімнату виконаний на бинт та упакований у паперовий конверт НПУ; контрольний змив зовнішньої сторони дверей у ванну кімнату виконаний на бинт та упакований у паперовий конверт НПУ; змив речовини бурого кольору із поверхні внутрішньої сторони вхідних дверей виконаний на бинт та упакований у паперовий конверт НПУ; контрольний змив із поверхні внутрішньої сторони вхідних дверей виконаний на бинт та упакований у паперовий конверт НПУ; вирізка із стіни (шпалер) коридора зі слідами речовини бурого кольору упакований у паперовий конверт НПУ; чотири липкі стрічки зі слідами папілярних візерунків, дві з яких вилучені з поверхні вікна балкону та дві із внутрішньої сторони міжкімнатних дверей, перенесені на аркуш паперу та упаковані у паперовий конверт НПУ СУ; дерев`яний стілець зі слідами речовини бурого кольору, упакований у паперову коробку, обклеєну скотчем із надписом «Національна поліція України» та опломбованою пломбою №NPU-0653701; два фрагменти дерев`яного стільця, а саме ніжка і перегородка із нашаруваннями речовини бурого кольору, упаковані у паперовий конверт НПУ СУ; чотири мікрооб`єкти, зовні схожі на волосся темного кольору, які знаходилися на поверхні ніжки від стільця, упаковані у паперовий конверт НПУ СУ, які передані на зберігання до камери схову речових доказів ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області - після набрання вироком законної сили знищити;

- мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J3» із абонентським номером телефону НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належав ОСОБА_5 , упакований у сейф-пакет НПУ №CRI 1167004 - повернути спадкоємцям ОСОБА_5 ;

- медична картка на ім`я ОСОБА_5 , упакована у паперовий конверт конверти НПУ СУ; посвідчення інваліда на ім`я ОСОБА_5 , упаковане у паперовий конверт НПУ СУ; дві банківські картки, з яких: Приватбанк № НОМЕР_2 , та Ощадбанк на ім`я « ОСОБА_11 » № НОМЕР_3 , упаковані у сейф-пакет НПУ №CRI 1167005, які передані на зберігання до камери схову речових доказів ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області - після набрання вироком законної сили знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1