Справа № 130/1947/24
Провадження №11-кп/801/525/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000284 від 22.05.2024 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.02.2025, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Северинівка Жмеринського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вирішено рахувати з часу його затримання в порядку виконання цього вироку, після набрання ним законної сили.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 цілодобовий домашній арешт з 19.11.2024 року по день набрання вироком законної сили включно, відповідно до співвідношення три дні цілодобового арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді цілодобового домашнього арешту - залишено без змін та продовжено його до вступу вироку в законну силу, але не більше 60 днів - до 21.04.2025, з покладенням обов`язків прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

ВСТАНОВИВ:

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 22.05.2024 приблизно о 13:50 год, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним транспортним засобом - мотоблоком марки «FORTE» моделі «R180AWNDL» з причепом, без державного номерного знаку, рухаючись по автодорозі Т-0218 із сполученням «Лука-Барська - Вінниця - Ямпіль», на відрізку дороги на 24 км + 140 м, зі сторони міста Жмеринка, Жмеринського району, Вінницької області в напрямку села Рів, Жмеринського району, Вінницької області, під час зміни напрямку руху перед прехрестям, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в результаті чого, з необережності допустив перекидання мотоблоку на правий бік. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоблоку ОСОБА_10 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 55 від 21.06.2024 отримала тілесне ушкодження у вигляді тупої травми лівої ноги у вигляді закритого багатоуламкового перелому міжвертлюгової ділянки лівої стегнової кістки зі зміщенням, яке належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером потягло за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/102- 22/11720-ІТ від 20.06.2024: «У дорожній ситуації, що склалася, в діях водія мотоблоку «FORTE» моделі «R180AWNDL» із причепом ОСОБА_11 , вбачається невідповідність дій вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які стоять в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди». Таким чином, водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. п. 2.1 а, 2.9 а, 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

- п. 2.1 - «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії»;

- п. 2.9 - «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин»;

п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286-1 Кримінального кодексу України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вважаючи вирок суду стосовно нього надто суворим, обвинувачений ОСОБА_7 просить його змінити та призначити йому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень. Мотивуючи свою апеляційну скаргу, обвинувачений звертає увагу на свої позитивні характеризуючі дані, відсутність претензій з боку потерпілої та проханні суворо не карати обвинуваченого, відсутність судимостей, визнання вини, щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

15.04.2025 року до початку апеляційного розгляду кримінального провадження прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 відмовився від апеляційної скарги на підставі ч.1 ст. 403 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив щодо її задоволення, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновок суду першої інстанції з приводу доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, базується на досліджених у судовому засіданні доказах, яким у вироку дана належна оцінка та учасниками кримінального провадження не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_11 за ч.1 ст. 286-1 КК України не підлягає сумніву.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє даний вирок у межах доводів апеляційної скарги.

Надаючи оцінку доводам обвинуваченого ОСОБА_7 , наведеним в апеляційній скарзі та його поясненням, наданим у судовому засіданні апеляційної інстанції щодо суворості призначеного йому покарання, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з вироку, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, думку потерпілої та досудову доповідь органу пробації.

Відповідно до статтей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання зазначених вимог закону не дотримався у повній мірі, формально врахував пом`якшуючі вину останнього обставини та неповно дослідив характеризуючі дані про його особу та інші обставини, внаслідок чого призначив покарання обвинуваченому, яке не у повній мірі відповідає фактичним обставинам справи та даним про особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вирішуючи питання про розмір і вид покарання, яке слід призначити обвинуваченому, апеляційний суд враховує наступне.

Вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Обвинувачений є особою похилого віку (70 років), пенсіонер, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має позитивну характеристику за місцем проживання.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів визнає щире каяття та думку потерпілої щодо призначення обвинуваченому покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено.

гідно ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має право призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Виходячи з буквального змісту даної норми, підставою для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання (ч.1 ст. 69 КК України) враховуються дві групи чинників, які певним чином характеризують вчинений злочин і особу винного, зокрема наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також дані, що характеризують особу винного.

При цьому обставини, що пом`якшують покарання, як одна з підстав застосування ст. 69 КК України, повинні мати певні кількісні та якісні характеристики, а відомості про особу винного, як самостійна підстава призначення більш м`якого покарання повинні оцінюватися судом, в першу чергу з точки зору можливості досягнення таким покаранням тих цілей, які сформульовані в ч.2 ст. 50 КК України.

Отже, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише за наявністю двох розглянутих підстав застосування ст. 69 КК України в їх єдності і сукупності.

Таким чином, за наслідками проведеного аналізу вищезазначених правових норм, суд апеляційної інстанції, приймає до уваги, що в обвинуваченого ОСОБА_7 наявні декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме: щире каяття, яке полягає у критичній оцінці обвинуваченим своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, а також відсутність з боку потерпілої претензій та проханні не позбавляти волі обвинуваченого.

Також апеляційний суд враховує досудову доповідь органу пробації, згідно висновку якого виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без застосування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Окрім того, з огляду на особистість обвинуваченого, колегія суддів вважає, що він не є суспільно небезпечною особою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою похилого віку (70 років) та пенсіонером.

Відповідно до ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення засудженого є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Таким чином, з врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за можливе призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті ч.1 ст. 286-1 КК України, у вигляді пробаційного нагляду на строк три роки.

На думку колегії суддів, таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Натомість, призначення покарання у вигляді штрафу, що є найменш суворим із передбачених ст. 51 КК України видів покарань, буде недостатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки.

Відповідно до ч.2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (ст. 414 КПК України).

Керуючись ст.ст. 403, 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.02.2025 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, змінити.

Призначити ОСОБА_7 з застосуванням ст. 69 КК України за ч. 1 ст. 286-1 КК України покарання у вигляді пробаційного нагляду на строк 3 (три) роки з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, а саме зобов`язати його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4