УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 607/1979/24

провадження № 51 - 5010 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду

від 24 липня 2024 року,

установив:

За вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 19 березня 2024 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області та жителя АДРЕСА_1

засуджено за ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ст. 72 КК зараховано ОСОБА_5 термін його попереднього ув`язнення з моменту затримання в строк призначеного судом покарання.

Вирішено питання про долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 06 грудня 2023 року близько 17:42 у приміщенні стоматології «Vesta+» на вул. Дмитра Вишневецького, 12

в м. Тернополі із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану відкрито викрав у ОСОБА_6 гаманець в якому знаходилися речі, що не представляють цінностей, та гроші, спричинивши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 426 грн 04 коп.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 24 липня 2024 року цей вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону,

просить скасувати вказані вирок та ухвалу і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК.

В обґрунтування зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні цього злочину, які би вказували на наявність у нього прямого умислу на заволодіння майном потерпілої та обізнаність, що його дії помічені і оцінюються як відкрите викрадення, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_7 . Наведене, на його думку, залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції, який усупереч положень статей 404, 407, 409, 417 КПК не переглянув вирок у межах доводів апеляційної скарги сторони захисту, не дослідив обставини справи та не дав оцінки кожному доводу сторони захисту.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Як передбачено ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, встановлених цим Кодексом, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, тобто з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Попри те, що захисник посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, суть доводів її касаційної скарги фактично зводиться до незгоди з наданою судами першої та апеляційної інстанції оцінкою доказів

у справі та, відповідно, встановленими судами фактичними обставинами, що, виходячи із вимог ст. 433 КПК, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК, зроблено на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, яким місцевий суд надав відповідну оцінку з наведенням належної аргументації у мотивувальній частині вироку.

Так, у своєму рішенні суд першої інстанції вказав, що вина ОСОБА_5

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК підтверджується показаннями допитаної у судовому засіданні потерпілої

ОСОБА_6 , а також свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; даними, які містяться в протоколах: прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення

від 06 грудня 2023 року; огляду місця події від 06 грудня 2023 року; пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 грудня 2023 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_7 упізнала ОСОБА_5 як особу, яка 06 грудня 2023 року

в приміщенні стоматології «Вестра+» наніс тілесні ушкодження потерпілій

ОСОБА_6 ; затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06 грудня 2023 року, відповідно до якого у ОСОБА_5 було виявлено гаманець; зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- та кінозйомки, відеозапису від 07 грудня 2023 року; огляду від 07 грудня 2023 року з долученою таблицею ілюстрацій до нього; огляду від 15 грудня 2023 року; витягом інформаційно-пошукової системи МВС «Армор»; довідкою із КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» ТОР

від 06 грудня 2023 року; висновками експерта № 1039 про наявність легких тілесних ушкоджень у потерпілої та № СЕ-19/120-24/556-ТВ від 24 січня 2024 року. Також місцевим судом було досліджено інші надані стороною обвинувачення докази у кримінальному провадженні.

Місцевий суд критично оцінив пояснення ОСОБА_5 про те, що він не бив потерпілу та не викрадав у неї гаманець, оскільки такі спростовуються показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_7 наданими у судовому засіданні, які узгоджуються між собою та іншими дослідженими доказами, зокрема даними відеозапису та протоколу затримання від 06 грудня 2023 року.

При цьому місцевий суд звернув увагу на те, що зазначений протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії і будь-яких зауважень чи доповнень до нього ОСОБА_5 не мав.

Також захисник у касаційній скарзі вказує, що свідок ОСОБА_7 у своїх показаннях в суді підтвердила, що не бачила факту заволодіння ОСОБА_5 гаманцем потерпілої. Однак зі змісту її показань, викладених у вироку вбачається, що остання пояснила, що бачила як при виході із клініки ОСОБА_5 щось ніс у руках схоже на гаманець чи барсетку.

Дослідивши всебічно, повно та неупереджено всі обставини кримінального провадження та оцінивши докази з урахуванням вимог ч. 1

ст. 94 КПК, місцевий суд дійшов висновку, що надані стороною обвинувачення докази є належними, допустимими та достатніми і у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_5 у вчиненні вказаного злочину.

Не погодившись із вироком засуджений ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку.

За приписами статей 370, 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права

з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Захисник у касаційній скарзі вказує, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги статей 404, 407, 409, 417 КПК, проте не конкретизує, які саме обставини не було досліджено цим судом, враховуючи, що було проведено часткове слідство, як і не вказує, які конкретно доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 були залишені поза увагою цього суду.

Водночас, як убачається з ухвали апеляційного суду, цей суд у своєму рішенні послався на конкретні фактичні дані, що містяться у кримінальному провадженні та свідчать про правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи і наявність у діях засудженого складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК.

При цьому апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 , які також наведені захисником у касаційній скарзі, зокрема щодо відсутності

у справі доказів на підтвердження винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого злочину, та дав на них обґрунтовані відповіді, вказавши у своїй ухвалі конкретні мотиви і підстави з яких він виходив приймаючи таке рішення.

У своєму рішенні суд апеляційної інстанції вказав, що місцевий суд обґрунтовано дав критичну оцінку показанням ОСОБА_5 про те, що він потерпілу не бив, а гаманець йому підкинули, оскільки його пояснення спростовуються показаннями свідка ОСОБА_7 , висновком експерта №1039 від 07.12.2023 щодо наявності у потерпілої тілесних ушкоджень, відеозаписом з приміщення стоматології, та даними протоколу затримання ОСОБА_5 , відповідно до якого в присутності понятих та захисника в останнього виявлено та вилучено гаманець потерпілої. При цьому ОСОБА_5 будь-яких претензій не мав, про що зазначив у протоколі затримання та жодних зауважень до протоколу не подавав.

Наведені судами першої та апеляційної інстанцій висновки в оскаржуваних судових рішеннях є належним чином умотивованими та обґрунтованими. Зміст цих рішень відповідає вимогам статей 370, 374 та 419 КПК.

З урахуванням наведеного підстав для задоволення касаційної скарги захисника Суд не вбачає.

Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Таким чином, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 24 липня 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3