ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1181/25 Справа № 210/7310/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2025 року, якою залишено без задоволення подання адміністрації Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» на засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2025 року залишено без задоволення подання адміністрації Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» на засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Обґрунтовуючи ухвалене рішення, суд 1-ї інстанції, оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки ОСОБА_7 такою, що свідчить про його виправлення, прийшов до висновку, що останнім не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

На думку суду, звільнення від відбування покарання умовно-достроково з огляду на те, що ОСОБА_7 не довів свого виправлення, а також його поведінку, не буде гарантувати такої цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним у ст. ст. 50, 65КК України, тому клопотання є передчасним.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду 1-ї інстанції та ухвалити нове рішення про умовно-достроково звільнення його від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що висновки суду, зазначені в оскарженій постанові, не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що суд належним чином не врахував наявність у нього 9 заохочень за сумлінне ставлення до праці на виробництві установи, а також його активну участь у роботах з благоустрою установи та прилеглих територій до неї.

Звертає увагу, що всі 3 стягнення застосовані до нього, станом на час розгляду подання адміністрації колонії про умовно-дострокове звільнення, зняті в установленому законом порядку.

Зазначає, що такі чинники як кількість попередніх судимостей та те, що він вчинив злочин в період іспитового строку, не можуть бути причинами у відмові щодо застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Позиції сторін в суді :

Засуджений ОСОБА_7 , належним чином повідомлений про місце, день та час судового розгляду, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні або про відкладення розгляду справи не надав, тому колегія суддів, в порядку ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги засудженого за його відсутності.

Прокурор в судовому засіданні просив апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін як законну та обґрунтовану.

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги засудженого, вислухавши пояснення прокурора, колегія суддів вважає наступне:

Із матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року, з урахуванням ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.04.2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України і призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.12.2024 року визначено вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.02.2023 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.02.2023 року, більш суворим покаранням призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.03.2021 року, призначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислювати з моменту затримання, а саме з 23 червня 2020 року. Кінець строку: 23 червня 2025 року.

Станом на 23 жовтня 2023 року засуджений ОСОБА_7 відбув визначені п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання.

Зі змісту оскарженого судового рішення вбачається, що суд відмовляючи у задоволенні подання адміністрації виконання покарань мотивував свої висновки тим, що існування формальних підстав для звільнення умовно-достроково засудженого ОСОБА_7 , обумовлених лише відбуттям певного строку покарання та наявності заохочень не дають суду підстав для задоволення подання адміністрації виконання покарань про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Врахувавши положення ст. 81 КК України, дані про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів і особу засудженого в цілому, суд 1-ї інстанції прийшов до висновку про відсутність достатніх даних про те, що до ОСОБА_7 можливо застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому залишив без задоволення подання адміністрації установи виконання покарань.

Відповідно до положень ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Разом з тим, згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. п. 2, 17 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення умисних тяжких злочинів.

Станом на момент звернення до суду 1-ї інстанції з поданням адміністрації виконання покарань про застосування ст. 81 КК України, ОСОБА_7 з 24.06.2020 року утримувався в Державних установах «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», «Дніпровська виправна колонія (№89)», «Криворізька виправна колонія (№80)», у яких здебільшого характеризувався задовільно, зокрема мав 3 стягнення дві догани, а також до нього застосовувалося ДІЗО. Станом на момент розгляду подання судом 1-ї інстанції діючих стягнень не мав.

Крім того, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 отримав 9 заохочення - за сумління ставлення до прації та на виробництві.

Згідно довідок про доходи, за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року, з 01.01.2024 року по 01.07.2024 року та з 01.07.2024 року по 01.10.2024 року засуджений ОСОБА_7 отримував дохід.

Згідно Довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛМЗ «ТІКО» №3/2024 від 16.09.2024 року ОСОБА_7 на підприємстві виконує роботи з розливу чавуну, після звільнення не мають заперечень оформити ОСОБА_7 на посаду ливарника металів та сплавів.

Згідно довідки від 05.09.2024 року Піщанської сільської ради Знаменівського старостинського округу № 1 ОСОБА_8 надає згоду на проживання ОСОБА_7 після повернення з місць позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_7 успішно закінчив онлайн-курс «Україна на шляху до ЄС», що підтверджується відповідним сертифікатом.

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду 1-ї інстанції, що наявність заохочень та відсутність діючих стягнень не може свідчити достаменно, що засуджений довів своє виправлення, оскільки висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

З матеріалів справи не встановлено, як під час розгляду судом 1-ї інстанції, так і під час апеляційного розгляду, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів виправлення та його поведінка зазнала таких позитивних змін, що не вимагає подальше утримання в місцях відбування покарань.

Апеляційний суд враховує, що станом на день розгляду подання адміністрації виконання покарань, засуджений відбув 2/3 строку покарання, що є формальною умовою для застосування пільги за ст. 81 КК України.

Як вбачається з характеризуючих даних на ОСОБА_7 та висновку щодо ступеня виправлення засудженого станом на 13.12.2024 року засуджений довів своє виправлення, однак така оцінка ступеня виправлення на думку суду є передчасною зважаючи на попередні оцінки та строк відбутого покарання.

Разом з тим, заохочення, отримані засудженим, не свідчать про динамічний поступовий процес виправлення, оскільки за змістом ч. 1 ст. 118 КВК України засуджені мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг.

Суд, на підставі оцінки ступеня виправлення засудженого за весь період відбування покарання, обгрунтовано прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_9 лише став на шлях виправлення, однак ще не довів свого виправлення. Останній не позбавлений права клопотати про застосування до нього положень статті 82 КК України (заміни покарання на більш м`яке), проте застосування умовно-дострокового звільнення є передчасним.

Об`єктивних фактів та даних, які б свідчили, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, що є підставою для застосування статті 81 КК України не встановлено.

Оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки ОСОБА_7 такою, що свідчить про його виправлення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що останнім не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Судом 1-ї інстанції враховано, що згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Аналізуючи наведені дані колегія суддів доходить висновку, що суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що останнім не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Доводи апеляційної скарги засудженого про необґрунтованість оскарженої ухвали суду 1-ї інстанції не ґрунтуються на матеріалах справи, а тому не є слушними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2025 року, якою залишено без задоволення подання адміністрації Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» на засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4