24.03.2025 Справа № 756/5484/24
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/5484/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2025 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000325 від 22.03.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , неодруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого:

- вироком Ленінського районного суму м. Запоряжжі від 11.05.2012 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки на підставі ст. 75 КК України (справа №0814/3870/2012);

- вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28.08.2014 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Ленінським районним судом м. Запоріжжя від 11.05.2012 до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць (справа №194/1497/14-к);

- вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2015 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28.08.2014 до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки (справа №185/5120/15-к);

- вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20.07.2015 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2015 до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці (справа №194/940/15-к). 22.08.2017 звільненого умовно-достроково на невідбутий строк покарання 01 рік 03 місяців 12 днів;

- вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06.02.2019 за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту на строк 2 місяці. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком від 20.07.2015 до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців 12 днів (справа №194/1207/18);

- вироком Вишгородського районного суду Київської області від 13.03.2019 за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки на підставі ст. 70 цього Кодексу. На підставі ст. 71 КК України, зі змінами, внесеними ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.07.2019 (справа №357/6796/19), за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком від 06.02.2019 до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки (справа №363/55/19). 20.12.2022 звільненого по відбуттю строку покарання;

- вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21.11.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік на підставі ст. 75 КК України (справа №756/15141/23);

- вироком Деснянського районного суду міста Києва від 19.02.2025 за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 360 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років на підставі ст. 70 цього Кодексу (справа №754/1772/25),

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Судом установлено, що ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 21.11.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України, на шлях виправлення не став та протягом року після засудження за вказаною нормою закону вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

Так, у невстановлений у ході досудового розслідування день, час і місці в ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, обіг якого обмежено, - метадон (фенадон) без мети збуту, вчиненого протягом року після засудження за цією статтею. Надалі, реалізуючи свій вказаний злочинний умисел, у невстановлений в ході досудового розслідування час та місці ОСОБА_3 придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон (фенадон), упакований в згорток фольги з кристалічною речовиною білого кольору, який поклав до своєї кишені штанів, у які був одягнений.

21.03.2024 приблизно о 12:50 за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, 10а, ОСОБА_3 було зупинено працівниками поліції та на запитання щодо наявності речей, обіг яких обмежений або заборонений, останній повідомив, що має такі речі при собі. В подальшому під час огляду місця події ОСОБА_3 у присутності двох понятих добровільно надав для огляду та вилучення наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон (фенадон), упакований в згорток фольги з кристалічною речовиною білого кольору, який останній незаконно придбав і зберігав для власного вживання без мети збуту.

Відповідно до висновку експерта КНДЕКЦ від 26.03.2024 №СЕ-19/111-24/18779-НЗПРАП надана на дослідження кристалічна речовина білого кольору містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон (фенадон), масою 0,121 г.

Відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» Таблиця IІ Список №1 «Наркотичні засоби, обіг яких обмежено», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 70, метадон є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість визнав повністю, щиро покаявся, беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, при цьому не оспорював день, час, місце, спосіб та мотиви вчинення ним злочину відповідно до висунутого обвинувачення й показав наступне.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 показав, що він дійсно шляхом знахідки незаконно придбав наркотичний засіб та став зберігав при собі без мети збуту для власного вживання. 21.03.2024 його зупинили працівники поліції, на запитання яких про наявність при собі заборонених речовин, він добровільно повідомив про те, що має та видавав наркотичний засіб, який він попередньо знайшов і зберігав при собі з метою особистого вживання без мети збуту. Висловивши самозасудження своїх дій та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин, просив суд суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння останнім змісту обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У зв`язку з повним визнанням обвинуваченим ОСОБА_3 своєї винуватості у вчиненому, враховуючи те, що учасники кримінального провадження не оспорюють обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, й судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що мають істотне значення для вирішення обвинувачення по суті, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому, судом роз`яснено сторонам кримінального провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 в межах висунутого обвинувачення, допитавши останнього, дослідивши долучені відомості, що характеризують особу обвинуваченого та інші письмові документи, які мають істотне значення для прийняття рішення по суті обвинувачення, суд приходить до висновку, що за результатами судового розгляду повністю доведено винуватість ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 309 КК України та кваліфікує дії останнього як «незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статею».

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Із системного аналізу положень ст. 23 КПК України та ст. 65 КК України слідує, що питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів.

Так, приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, характер, мотиви та обставини вчинення злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України суд не встановив.

Обставиною, яка пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_3 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, винуватість у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, що, на переконання суду, свідчить про наявність обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття.

Зважив суд і на дані про особу винного, котрий має середню освіту, офіційно непрацевлаштований, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується формально посередньо, раніше судимий, за даними наявної документації на спеціальних обліках у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, що свідчить про його осудність.

Водночас, призначаючи покарання обвинуваченому та встановлюючи ступінь його винуватості у вчиненому, суд повинен дати оцінку не лише кримінально караним діянням, а й обставинам кримінального провадження у сукупності з даними про особу обвинуваченого, зокрема, відомостями про схильність такої особи до вчинення кримінальних правопорушень та відомостями про поведінку до вчинення злочинних дій, про його соціальні зв`язки, спосіб життя, стан здоров`я та інші обставини, які впливають на прийняття рішення.

З огляду на матеріали кримінального провадження, враховуючи принципи й загальні засади призначення покарання, характер і спосіб вчинення злочину у сукупності зі ставленням обвинуваченого ОСОБА_3 до вчиненого та відомостями про особу обвинуваченого, зваживши на позиції сторін кримінального провадження в судових дебатах, суд приходить до висновку про призначення винному покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене, з реальним його відбуванням.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України в разі вчинення особою, до якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України в разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Тобто, застосовуючи правила ст. 71 КК України, за сукупністю вироків суд має визначити остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 засуджений вироком Оболонського районного суду міста Києва від 21.11.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених частинами 1, 3 ст. 76 КК України. Вирок набрав законної сили 22.12.2023 (справа №756/15141/23).

Вищевказане свідчить про те, що ОСОБА_3 , будучи особою, до якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, протягом періоду іспитового строку вчинив новий злочин, а тому, враховуючи тяжкість злочину, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , ставлення останнього до вчиненого, суд приходить до висновку про призначення остаточного покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини основного покарання за попереднім вироком за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 КК України.

Крім того, злочин за цим вироком ОСОБА_3 вчинив до постановлення вироку Деснянського районного суду міста Києва від 19.02.2025, яким останньому призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 360 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років (справа №754/1772/25), а тому остаточне покарання ОСОБА_3 слід визначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного в порядку ст. 71 КК України за цим вироком, більш суворим за попереднім вироком Деснянського районного суду міста Києва від 19.02.2025.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Процесуальні витрати слід вирішити відповідно до положень ст. 124 КПК України.

Керуючись положеннями статей 100, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 21.11.2023, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за попереднім вироком Деснянського районного суду міста Києва від 19.02.2025 (справа № 754/1772/25) визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 72 КК України в строк покарання, визначеного остаточно за сукупністю злочинів, зарахувати покарання частково відбуте ОСОБА_3 за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 19.02.2025 (справа № 754/1772/25).

Строк відбування ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон, загальною масою 0,121 г та дифенгідрамін (димедрол) масою 0,024 г (постанова від 08.04.2024), які передано на відповідальне зберігання до камери зберігання Оболонського УП ГУНП у м. Києві (квитанція №002585), - після набрання вироком законної сили знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави у рахунок відшкодування витрат на залучення експерта (Отримувач: ГУК у м. Києві/Оболонський р-н 24060300; Код отримувача ; Банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.); Номер рахунку (IBAN): UA0026006; Код класифікації доходів бюджету: 24060300; Найменування коду класифікації доходів бюджету: Інші надходження):

- 3 029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн 12 коп. (висновок від 26.03.2024 №СЕ-19/111-24/18779-НЗПРАП).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1