Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/4337/24
Провадження № 1-в/553/531/2024
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення у відповідність вироку суду щодо засудженого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

На розгляд Ленінського районного суду м.Полтави надійшло подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)», в якому порушено питання про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 вирок Семенівського районного суду Полтавської області від 20.02.2024 та визначення остаточної міри покарання по вироку Семенівського районного суду Полтавської області від 20.02.2024 щодо засудженого ОСОБА_4 , 1985 року народження.

В обґрунтування клопотання ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» зазначає, що 09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП згідно яких особа піддається адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у частині злочинів або кваліфікації правопорушень встановлюється на рівні податкової пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 розділу ІV Податкового кодексу України, у розмірі що дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Так, на час скоєння злочину засудженим ОСОБА_4 два неоподаткованих мінімуми доходів громадян для кваліфікації адміністративного чи кримінального правопорушення у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 становить 2684 грн.

Вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 20.02.2024 ОСОБА_4 засуджений, за вчинення крадіжки за ч.4 ст.185 КК України на суму, яка менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому відповідне діяння не є кримінально караним на теперішній час.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи викладене начальник ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» звернувся із згаданим поданням до суду.

Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, представник установи виконання покарань та засуджений в судове засідання не прибули, що у відповідності до ч.5 ст.539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Від засудженого та представника установи виконання покарань на адресу суду надійшли клопотання про проведення розгляду справи за їх відсутності.

Прокурор проти задоволення подання не заперечував, вважав за можливе звільнити ОСОБА_4 від покарання призначеного вироком від 20.02.2024 у виді 5 років, вважати його засудженим за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі та остаточно засудженим за сукупністю вироків до 1 року 2 місяців позбавлення волі. Оскільки ОСОБА_4 фактично відбув вказане покарання вважав за необхідне негайно звільнити останнього з ДУ «Полтавська виправна колонія».

Дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 23.08.2023 ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст.ст.75,76 КК України, ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробування з встановленням іспитового строку на 1 рік.

20.02.2024 вироком Семенівського районного суду Полтавської області ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.309 КК України та йому призначено покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч.1 ст.309 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч.3 ст.78, ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 23.08.2023 ОСОБА_4 призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Вироком суду від 20.02.2024, ОСОБА_4 , зокрема, засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України за епізодом від 01.12.2023, яким завдано матеріальних збитків на суму 962,50 грн, що станом на день вчинення крадіжки складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 2684 грн).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України за вчинення якого ОСОБА_4 був засуджений вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 20.02.2024, наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч.2 ст.74 КК України засудженого необхідно звільнити від призначеного покарання за ч.4 ст.185 КК України за вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 20.02.2024.

Водночас, цим же вироком ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, яке залишається кримінально караним.

Таким чином, враховуючи, що суд дійшов висновку про звільнення засудженого від покарання призначеного вироком від 20.02.2024 за ч.4 ст.185 КК України, ОСОБА_4 слід вважати засудженим вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 20.02.2024 за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі без визначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень в порядку ст.70 КК України та призначення остаточного покарання на підставі ст.71 КК України з урахуванням вироку Семенівського районного суду Полтавської області від 23.08.2023 у виді 1 року 2 місяців обмеження волі. При цьому беручи до уваги, що наразі засуджений фактично відбув призначене покарання, останній підлягає звільненню з місць позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про приведення у відповідність вироку суду щодо засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

На підставі ч.2 ст.74 КК України негайно звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч.4 ст.185 КК України за вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 20.02.2024 у виді позбавлення волі на строк 5 років, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 таким, що засуджений вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 20.02.2024 за ч.1 ст. 309 КК України з призначенням покарання у виді 1 року обмеження волі без визначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень в порядку ст.70 КК України.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 23.08.2023 за ч.2 ст.389 КК України та вважати ОСОБА_4 остаточно засудженим до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 2 місяці, яке він відбув повністю та підлягає звільненню з місць позбавлення волі.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається через Ленінський районний суд м.Полтави протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1