ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/450/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.407 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002785 від 26.04.2024, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселівка Підволочинського району Тернопільської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на посаді стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , військове звання «солдат», розлученого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, з призначенням йому покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Відповідно до частини 4 статті 70 КК України, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком та вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.06.2024, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

До набрання вироком законної сили обрано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховано з 08.10.2024.

Відповідно до частини 4 статті 70, статті 72 КК України, зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 частково відбуте ним покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.06.2024 з 09.04.2024 по 07.10.2024 із розрахунку: один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців за один день позбавлення волі.

Відповідно до частини 5 статті 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 термін попереднього ув`язнення з 08.10.2024 до набрання вироком законної сили із розрахунку: 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що під час проходження військової служби на посаді стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , 04.12.2023 вирішив стати на злочинний шлях та, діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, при наступних обставинах.

Так, відповідно до вимог статей 17, 65 Конституції України, статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ОСОБА_7 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до пунктів 1,3 частини 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно з вимогами статті 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку із військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє дотепер.

При цьому, ОСОБА_7 , який проходив військову службу за мобілізацією на посаді стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, незаконно вирішив ухилитися від проходження військової служби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, після направлення його до медичної установи м. Балаклія для проходження військово-лікарської комісії 06.12.2023 та яку він в подальшому повністю не пройшов, не повернувся до розташування місця служби, яка на той момент знаходилась в н.п. Богуславка Ізюмського району Харківської області.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_7 в період з 06.12.2023, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами розташування особового складу військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин до 31.01.2024, коли ОСОБА_7 прибув до військової частини НОМЕР_1 .

Не погодившись з зазначеним вироком обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить переглянути вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.10.2024, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений вказує, що суд першої інстанції не врахував наявність у нього хворої матері, 1963 року народження, та неповнолітніх дітей, 2007 та 2013 року народження, які перебувають на його утриманні.

Також обвинувачений звертає увагу, що є людиною юридично неосвіченою, та погодився на розгляд кримінального провадження відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України, та при роз`ясненні йому цієї норми не було зрозуміло в доступному для нього форматі , що вказана норма позбавляє його права на апеляційне оскарження.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та переглянувши судове рішення, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких, відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі частини 2 статті 394, частини 1 статті 404 КПК України, не перевіряє.

Згідно вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок в межах апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, та призначив покарання відповідно до вимог статей 50, 65 КК України.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог статей 50,65 КК України, врахував особу обвинуваченого, який має середню спеціальну освіту, проходив військову службу за мобілізацією, розлучений, згідно медичної характеристики від 21.02.2024 та довідки ВЛК від 19.02.2024, має захворювання, пов`язані з проходженням військової служби, є придатним до військової служби, за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, дані про знаходження на обліку у лікаря-психіатра відсутні, перебуває під динамічним спостереженням в КНП «Підволочинська центральна районна лікарня» з 05.11.2019 з приводу «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності».

Відповідно до статті 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.

Вказані обставини, судом першої інстанції чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом ухваленого рішення щодо кваліфікації вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, призначення йому певного виду та міри покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, не можливе без його ізоляції від суспільства та правильно призначив покарання, в межах санкцій частини 5 статті 407 КК України, та визначив остаточне покарання відповідно до положень частини 4 статті 70 КК України, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 (два) місяці.

На думку колегії суддів, саме такий вид і міра покарання буде ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення, достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність у нього хворої матері та двох неповнолітніх дітей, що могло б слугувати підставами для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, на думку суду апеляційної інстанції є безпідставними, з огляду на те, що ОСОБА_7 будучи засудженим вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.06.2024 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 402 КК України , з застосуванням статті 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, даний злочин обвинувачений вчинив 04.12.2023 та вже 06.1.22023 ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений частино. 5 статті 407 КК України за який його засуджено оскаржуваним вироком.

На думку колегії суддів, обвинуваченим не наведено в поданій апеляційній скарзі обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, які могли б свідчити про явну суворість призначеного покарання судом першої інстанції.

Щодо апеляційних доводів обвинуваченого про те, що він погодився на розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України у зв`язку з тим, що є юридично неосвіченим, є безпідставними з огляду на те, що як вбачається з матеріалів судового провадження обвинуваченому ОСОБА_7 за його клопотанням 16.09.2024 було призначено захисника ОСОБА_8 для здійснення захисту обвинуваченого та 08.10.2024 під час судового розгляду захисник заявила клопотання про зміну порядку судового розгляду та здійснення його в порядку частини 3 статті 349 КПК України, яке підтримав обвинувачений. Судом положення вказаної норми було роз`яснені обвинуваченому.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та зміни вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2024 року.

Керуючись статтями 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою в той самий строк, з моменту отримання копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: