ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 609/1471/24

1-кп/609/129/2024

17 грудня 2024 року Шумський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ кримінальне провадження № 0000274, внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань 25 листопада 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, не депутата, з середньо-спеціальною освітою, на утриманні неповнолітніх чи малолітніх осіб не має, не працюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за участю сторін кримінального провадження:

Прокурора: ОСОБА_4

Обвинуваченого: ОСОБА_3

Потерпілого: ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

24 листопада 2024 року близько 19 год. 10 хв. між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які перебували на сходовій площадці між четвертим та п?ятим поверхом приміщення багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 винник словесний конфлікт, в ході якого в ОСОБА_3 виник протиправний умисел спрямований на завдання фізичного болю ОСОБА_5 .

В подальшому, 24 листопада 2024 року близько 19 год. 10 хв., ОСОБА_3 , реалізовуючи свій протиправний умисел, перебуваючи на сходовій площадці між четвертим та п?ятим поверхом приміщення багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту із ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою застосування фізичного насильства до потерпілого ОСОБА_5 , наніс один удар правою ногою в область живота ОСОБА_5 .

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_5 фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 , вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.126 Кримінального кодексу України, тобто умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, просив суд суворо не карати.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Зважаючи на викладене вище суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України доведена повністю і його дії вірно кваліфіковані органами досудового розслідуваннями, а саме як умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, особу винного, його вік, сімейний стан, посередню характеристику, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання вини, щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання в діях обвинуваченого судом не вбачається.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає.

При цьому суд також враховує те, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкцій статті обвинувачення у виді штрафу в дохід держави, оскільки саме таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З матеріалів справи вбачається, що в ході досудового розслідування та судового розгляду потерпілим ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся.

Речові докази - відсутні.

Витрати на залучення експертів для проведення експертиз під час досудового розслідування - відсутні.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду або через Шумський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_6