Єдиний унікальний номер справи 185/457/25
Провадження № 1-кп/185/733/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 року

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в період воєнного стану в залі суду у м. Павлоград кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 січня 2025 року за № 0000008, з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград, Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, маючого середню освіту, військовослужбовця за мобілізацією в/ч НОМЕР_1 «солдат», мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не одноразово судимого:

07.03.2014 Павлоградським міськрайонним судом за ст. 185 ч. 3, п 2 ч. 1 ст. 76 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

07.04.2014 Павлоградським міськрайонним судом за ст. 185 ч. 3, ст. 185 ч. 2, ст. 70 ч 1 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, згідно ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

02.12.2014 Павлоградським міськрайонним судом за ст. 186 ч. 3, ст. 185 ч. 2, ст. 70 ч. 1 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 71 ч. 1 КК України приєднати не відбутий строк за вироком від 07.04.2014 до позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців, звільнився 26.10.2018 в зв`язку з відбуттям строку покарання

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

05.01.2025, близько 14:38 год., більш точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_3 , виник злочинний умисел спрямований на незаконне проникнення до території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій протиправний злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до іншого володіння, без відриву в часі, діючи умисно, незаконно, без дозволу власника, маючи прямий умисел направлений на порушення конституційного права на недоторканість житла особи, передбаченого ст. 30 Конституції України, яке гарантує кожному право на недоторканість житла та недопущення проникнення до житла чи до іншого володіння особи, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проти волі власника ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без відповідного дозволу, усвідомлюючи, що не має законного права проникати на територію приватного домоволодіння чи іншого володіння особи без дозволу власника, підійшов до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке огороджене парканом по усьому периметру домоволодіння, та подолав перешкоду, а саме переліз через паркан, тим самим проник на огороджену парканом територію двору вищевказаного домоволодіння, яке на праві власності належить ОСОБА_5 , чим порушив право останньої на недоторканість іншого володіння.

Надалі, продовжуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення до іншого володіння особи, діючи умисно, незаконно, без дозволу власника, маючи прямий умисел направлений на порушення конституційного права на недоторканість житла особи, передбаченого ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному право на недоторканість житла та недопущення проникнення житла чи до іншого володіння особи, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проти волі власника ОСОБА_5 , перебуваючи на території подвір`я АДРЕСА_2 , близько 14 години 39 хвилин більш точного часу під час досудового розслідування встановити не надалось можливим, підійшов до дерев`яної калитки біля житлового будинку та намагався її відчинити після чого побачив камери відеоспостереження та покинув територію домоволодіння перелізши через паркан.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння.

14 січня 2025 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 в присутності захисника адвоката ОСОБА_6 , укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, яка подана до суду разом з обвинувальним актом.

За умовами даної угоди, обвинувачений ОСОБА_3 згоден з кваліфікацією вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.162 КК України, повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався визнати її у судовому засіданні.

Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч 1 ст. 162 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят грн.. 00 коп.).

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у вчиненому щиро розкаявся. Пояснив суду, що угоду він укладав добровільно і наслідки укладання й затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі, просив затвердити зазначену угоду.

Прокурор просив затвердити угоду в підготовчому судовому засіданні і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Потерпіла ОСОБА_5 , в судовому засіданні підтвердила надання згоди на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 ..

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , також просив затвердити укладену між прокурором та обвинуваченим угоду про визнання винуватості, оскільки укладений акт відповідає діючому кримінальному та кримінально-процесуальному законодавству.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду про визнання винуватості.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Частина 4 статті 469 КПК України передбачає, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні, в тому числі, щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження зазначеної угоди для прокурора, обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст. 474 КПК України.

Водночас судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що укладена угода відповідає вимогам КПК України та КК України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін по справі та інших осіб.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_3 , 14 січня 2025 року і призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят грн. 00 коп.).

Міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 не обиралась.

Процесуальні витрати на проведення судової експертизи відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про речові докази вирішується на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 14 січня 2025 року, укладену між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, а саме:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, ч. 6, ч. 7 ст. 474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором - виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1