Єдиний унікальний номер 448/1639/24
Провадження № 1-кп/448/68/25
В И Р О К

Іменем України

15.01.2025 місто Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000380 від 14.09.2023 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мостиська, Яворівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із незакінченою вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участі сторін кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним

1. 10 вересня 2023 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи по вул.Зелена, 1 в м.Мостиська, Яворівського району, Львівської області, поблизу кафе-бару «Веранда», під час раптово виниклого конфлікту, на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, наніс умисно один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_6 , від якого останній впав на землю вдарившись головою до бордюру, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження, а саме: травму голови у вигляді забою головного мозку легкого ступеня, вогнищевого субарахноїдального крововиливу в ділянці лобної долі головного мозку, рану на шкірі лобової ділянки справа з крововиливом у м?які тканини, що відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров?я. Крім цього, в результаті удару ОСОБА_6 було спричинено синець на шкірі нижньої туби зліва і рану на слизовій оболонці нижньої губи зліва, а в результаті падіння спричинено два садна на задній поверхні правої руки, що відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення:

Органом досудового розслідування діїОСОБА_3 кваліфіковані як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

ІІ. Позиція обвинуваченого

2. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та підтвердив обставини, що наведені у обвинувальному акті. Пояснив, що дійсно зазначеного дня та часу, при наведених в обвинувальному акті обставинах, перебував з товаришами поблизу кафе «Веранда» на вул. Зелена, 1 у м. Мостиська Яворівського району Львівської області, під час виниклого словесного конфлікту із ОСОБА_6 , сприйняв його погрози реально та, маючи умисел на спричинення йому тілесних ушкоджень, умисно нанісодин удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_6 , від якого останній впав на землю вдарившись головою до бордюру. Своїми діями спричинив потерпілому тілесні ушкодження, що відносяться до легкого тілесного ушкодження.

У вчиненому щиро розкаявся, просив не застосовувати суворої міри покарання. Зазначив, що критично оцінює свої дії, висловлює жаль з приводу вчиненого, зробив для себе відповідні висновки на майбутнє. Він та його захисник намагалися неодноразово зв`язатися із потерпілим, щоб попросити вибачення, відшкодувати шкоду, проте потерпілий не йде із ним на контакт, на телефонні дзвінки відповідає дружина потерпілого, відмовляється від спілкування.

Згідний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без дослідження доказів, якими підтверджуються встановлені досудовим розслідуванням обставини, а також згідний із встановленими обмеженнями оскарження вироку за результатами розгляду обвинувального акту в спрощеному провадженні.

Щодо поданого потерпілим цивільного позову про стягнення з нього на його користь матеріальної шкоди в розмірі 6031,90 грн. та моральної шкоди в розмірі 200 000, 00 грн. зазначив, що такі вимоги визнає частково. Не заперечує проти стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 6031,90 грн. та моральної шкоди в розмірі 40 000, 00 грн.

ІІІ. Позиція потерпілого

3. Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, неодноразово подавав заяву, в якій просив розгляд вищевказаного кримінального провадження проводити у його відсутності (а.с.14, 65) та задовольнити повністю цивільний позов.

Зокрема, 30.12.2024 потерпілий ОСОБА_6 подав у систему «Електронний суд» заяву, в якій зазначив, що підтверджує, що дійсно подав клопотання про розгляд кримінального провадження у його відсутність (а.с. 65).

ІV. Оцінка Суду

4. Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, та, роз`яснивши їм положення КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме: про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

5. В даній справі також слід зазначити, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при ухваленні вироку, а сторони позбавляються права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За своєю правовою природою ч. 3 ст. 349 КПК визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадження і зазначені у ч. 1 ст. 91 КПК. Визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню в кримінальному провадженні в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.

Тому в конкретному кримінальному провадженні суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини.

6. В судовому засіданні, після того, як суд роз`яснив обвинуваченому суть пред`явленого обвинувачення і ОСОБА_3 зазначив, що повністю визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, за обставин, викладених в обвинувальному акті, судом було прийнято рішення про проведення судового розгляду в цій частині в порядку ч. 3 ст. 349 КПК. При цьому, в судовому засіданні також суд роз`яснив ОСОБА_3 положення ч. 3 ст. 349 КПК та з`ясував, чи правильно він розуміє їх зміст, а також наслідки розгляду кримінального провадження в такому порядку.

Крім того, в даному провадженні потерпілим ОСОБА_6 пред`явлений цивільний позов до ОСОБА_3 про стягнення завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в розмірі 6031,90 грн. та моральної шкоди в розмірі 200 000, 00 грн. Обвинувачений зазначив, що такі вимоги визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 6031,90 грн. та моральної шкоди в розмірі 40000, 00 грн. Після долучення до матеріалів кримінального провадження цивільного позову потерпілого, обвинувачений та його захисник ознайомилися з його змістом. У подальшому, вислухавши думку учасників судового розгляду, проведений судовий розгляд у загальному порядку та в судовому засіданні безпосередньо досліджені докази на підтвердження позовних вимог потерпілого ОСОБА_6 .

Дана правова позиція суду узгоджується із правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду Справа № 444/870/22 від 16.09.2024.

7. Суд обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідженням документів, які характеризують обвинуваченого, як особу в частині кримінального правопорушення.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального проступку, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

8. Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення.

9. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

10. Враховуючи показання обвинуваченого, співвіднісши їх з фактичними обставинами справи, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, Суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за частиною другою статті 125 КК, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

11. Вина ОСОБА_3 у скоєному доведена у повному обсязі поза розумним сумнівом.

V. Призначення покарання

12. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

13. Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків.

14. Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України є: щире каяття, а також повне та беззастережне визнання вини обвинуваченим.

15. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України не встановлено.

16. Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

17. Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

18. Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом враховується те, що такий раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся у вчиненому, висловив жаль з приводу вчиненого діяння, вказав, що критично оцінює свої дії, зробив для себе висновки на майбутнє, враховуючи його стан здоров`я на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, роль у скоєному кримінальному проступку та поведінку до і після вчинення кримінального проступку, який зазначив, що намагався неодноразово зв`язатися із потерпілим, щоб попросити пробачення та відшкодувати шкоду, однак потерпілий не виходить з ним на контакт.

19. З огляду на викладене, та, враховуючи позицію прокурора, який просив призначати покарання для обвинуваченого у вигляді штрафу, керуючись принципом законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку та погоджується з думкою державного обвинувача про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання саме у виді штрафу, в межах санкції ч.2 ст.125 КК України.

20. Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 ст.69 КК України, суд не вбачає.

21. Суд приходить до переконання, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

22. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.

Щодо цивільного позову слід зазначити наступне

23. В даному кримінальному провадженні потерпілий ОСОБА_6 заявив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 6031,90 грн. та моральної шкоди в розмірі 200 000, 00 грн.

24. В судовому засіданні обвинувачений та його захисник зазначили, що повністю визнає позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, щодо моральної шкоди, то визнає в цій частині позов частково, згідний сплатити на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн. Вказав, що одразу після випадку 10.09.2023 року намагався зв`язатися із потерпілим, щоб відшкодувати йому шкоду, проте, до сьогоднішнього дня не може з ним зконтактувати. На неодноразові телефонні виклики до потерпілого, телефон піднімає його дружина, та зазначає, що потерпілий не буде з ним спілкуватися. Зазначив, що 15.01.2025 вчергове перед початком судового засідання намагався зв`язатися з потерпілим, проте його дружина повторила, що потерпілий спілкуватися з ним не буде.

25. Прокурор в судовому засіданні вирішення цивільного позову покладає на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників щодо цивільного позову, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

26. Відповідно до ч. 2 ст. 127 Кримінального процесуального кодексу України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно з ч. ч. 1, 5 ст.128 Кримінального процесуального кодексу України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

27. Частиною 1 ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

28. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.22 ЦК України, збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 3 ст.22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

29. Згідно із ч.2 ст.62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

30. Враховуючи обставини, встановлені під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, суд приходить до висновку про наявність матеріальної та моральної шкоди, що її було спричинено потерпілому ОСОБА_6 діяннями обвинуваченого ОСОБА_3 внаслідок скоєння ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

31. Із змісту позовних вимог та долучених доказів до цивільного позову, встановлено, що потерпілому була спричинена матеріальна шкода внаслідок діянь ОСОБА_3 в розмірі 6031,90 грн. Обвинувачений в судовому засіданні не заперечив позов в цій частині, тому суд приходить до висновку про задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 6031,90 грн. повністю.

Щодо розміру моральної шкоди

32. Потерпілий зазначає, що внаслідок вчиненого відносно нього кримінального правопорушення зазнав моральної шкоди, яка виражена у фізичному болю та стражданнях, яку в сукупності оцінює в 200 000,00 гривень. В обґрунтування позову посилається на те, що внаслідок спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, йому надано III групу інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , а також направленням на МСЕК де зазначено, що це наслідок перенесеної черепно-мозкової травми, завданої ОСОБА_3 . Вказує, що переніс глибокі фізичні та душевні страждання і переживання, які зазнав в зв?язку з протиправною поведінкою ОСОБА_3 , саме через завдання тілесних ушкоджень, був вимушений перебувати на стаціонарному лікуванні в період часу з: 10.09.2023 року по 22.09.2023 року; 25.09.2023 року по 06.10.2023 рік; з 20.03.2024 року по 05.04.2023 рік; з 01.05.2024 року по 14.05.2024 рік.

Зазначає, що на його утриманні перебуває дружина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітня дитина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак, через те, що постійно перебував на стаціонарному лікуванні через нанесені тілесні ушкодження, його стан здоров?я значно погіршився, почалися головні болі, які турбують його, не мав можливості працювати та утримувати належним чином свою сім?ю як чоловік, через що зазнав значних моральних страждань, почував себе нездатним подбати про свою сім?ю. Через те, що за станом здоров?я має III групу інвалідності, не може знайти роботу з гідним рівнем заробітку, оскільки інвалідів роботодавці не беруть охоче на роботу, за станом здоров?я не може виконувати ту роботу, яка може принести гідний дохід.

Також зазначає, що його сім?я: дружина ОСОБА_7 та малолітня дочка ОСОБА_8 постійно проживали на території Маріупольської територіальної громади Донецької області, в АДРЕСА_2 , однак, через бойові дії і окупацію території у березні 2022 року виїхали до Львівської області. Житло, де мешкала його сім?я, залишилося в окупації, іншого житла у власності ані він, ані його дружина не мають, вимушені винаймати житло. Через те, що вже рік часу періодично перебуває на стаціонарному лікуванні через завдані ОСОБА_3 тілесні ушкодження, через отриманням інвалідності не може знайти роботу, сімейні відносини погіршилися, дружина вимушена сама нести всі витрати з утримання сім?ї, що також йому, як чоловіку, завдає значних моральних страждань.

33. Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК).

34. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Однією з обов`язкових умов настання відповідальності є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діянням особи та заподіянням шкоди, який полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

35. Згідно п.п. 4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

36. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

37. В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

38. При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди потерпілому, що підлягає стягненню із ОСОБА_3 , суд враховує, що діяннями обвинуваченого заподіяне тілесне ушкодження потерпілому, яке відновиться до легкого. Через завдання легких тілесних ушкоджень, потерпілий був вимушений перебувати тривалий час на стаціонарному лікуванні, отримав ІІІ групу інвалідності, був вимушений змінити свій звичний спосіб життя через проходження курсу лікування та погіршення стану здоров`я. Наведені обставини перебувають в причинно-наслідковому зв`язку між протиправними діянням обвинуваченого та заподіяною шкодою.

Щодо посилання потерпілого на те, що його сім`я постійно проживали на території Маріупольської територіальної громади Донецької області, однак, через бойові дії і окупацію території у березні 2022 року виїхали до Львівської області, їх житло залишилося в окупації, іншого житла у власності ані він, ані його дружина не мають, вимушені винаймати житло то дані обставини не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діяннями обвинуваченого ОСОБА_3 .

Щодо твердження потерпілого, що через отриманням інвалідності не може знайти роботу, його сімейні відносини погіршилися, дружина вимушена сама нести всі витрати з утримання сім?ї, зазначаю, що потерпілий не долучив до цивільного позову доказів свого працевлаштування до моменту події 10.09.2023, та доказів того, що втратив роботу після діянь обвинуваченого. Суд також звертає увагу, що потерплий не долучив доказів на підтвердження того, що його дружина перебуває на його матеріальному утриманні та позбавлена такого після діяння обвинуваченого.

39. Звертаю увагу, що заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

40. Виходячи із вимог розумності, виваженості та справедливості, приходжу до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з ОСОБА_3 на користь потерпілого 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

41. Процесуальні витрати відсутні.

42. Долю речових доказів у кримінальному провадженні вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

43. Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання Суд не вбачає.

З цих підстав, керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,

у х в а л и в :

1. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисячу сімсот) гривень 00 коп.

2. Зобов`язати ОСОБА_3 сплатити штраф у місячний строк з моменту набрання чинності цим вироком та повідомити про сплату штрафу, шляхом надання відповідного документу.

3. Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

3.1. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 6031 (шість тисяч тридцять одну) грн. 90 коп. та моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп.

3.2. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Речові докази у кримінальному провадженні:

- диск на якому знаходиться відео з камер спостереження, завірена копія медичної карти №74793, DVD диск, на якому знаходиться рентген за період стаціонарного лікування ОСОБА_6 в нейрохірургічному відділення, чотири DVD диски, на яких знаходиться результати КТ голови №12736/21286 від 11.09.2023 з КП «1 ТМО м.Львова» на СD-диску; Результати КТ голови від 18.09.2023 з КІП «1 ТМО м.Львова» на CD-диску; Результати КТ голови N№13246/22257 від 21.09.2023 з КП «1 ТМО м.Львова» на CD-диску; Результати КТ голови від 04.10.2023 з КНП «Стебницька МЛ» на СD -диску, копія медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 №74793 на 9 аркушах, що була вилучена на підставі ухвали слідчого судді, завірена копія медичної карти ОСОБА_6 на 13 аркушах, що була надана КН «Стебницька міська лікарня» Дрогобицької міської ради - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

5. Процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

6. Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

7. Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

8. На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

9. Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

10. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

11. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду виготовлений та підписаний суддею в нарадчій кімнаті 15.01.2025

Суддя ОСОБА_9