ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/849/25 Справа № 192/2396/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора правобережної окружної прокуратури ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 року відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Хинельське лісництво Севського району Брянської області, РФ, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України, засудженого вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року за ч. 4 ст. 185 КК України, ст. 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі,

про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_8 про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України відмовлено.

Як встановлено судом, засуджений звернувся до суду з заявою про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України у зв`язку з тим, що він вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України, а також на підставі ст. 71 КК України був засуджений за ч. 2 ст. 190 КК України, а вказані діяння декриміналізовані.

З вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року встановлено, що ОСОБА_8 був засуджений до 5 років позбавлення волі за вчинення 06 жовтня 2022 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а розмір завданої шкоди складає 3 833 гривні 89 копійок, а також за вчинення 01 листопада 2022 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а розмір завданої шкоди складає 4187 гривень 50 копійок.

Остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяця було призначено за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2021 року.

Вказаним вироком ОСОБА_8 був засуджений до 1 року позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Судом встановлено, що вартість викраденого ОСОБА_8 майна на час вчинення діяння (06 жовтня 2022 року та 01 листопада 2022 року) за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року, перевищувала 2 неоподаткованих мінімуму доходів громадян. Тому вказане діяння не є декриміналізованим.

Отже на даний час ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року, а діяння за яке він відбуває покарання не декриміналізоване.

Суд вважає, що звільнення ОСОБА_8 від покарання, яке було призначено йому вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року за правилами ст. 71 КК України, тобто фактично вирішення питання про звільнення від покарання, яке було призначене іншим вироком, а саме - вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2021 року, є втручанням у резолютивну частину цього вироку, а тому не належить до повноважень суду під час розгляду питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Засуджений в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 року відносно ОСОБА_8 - скасувати.

Постановити нове рішення, яким задовольнити клопотання ОСОБА_8 про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2021 року.

Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17.12.2024 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність скасувати повністю.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 та постановити:

- негайно звільнити засудженого ОСОБА_8 від покарання призначеного Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська від 20.12.2021 року за ч.2 ст.190 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

- вважати ОСОБА_8 засудженим вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21.12.2022 року за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, без застосування положень ч.1 ст.71 КК України.

В обґрунтуванні своїх вимог прокурор вказував на те, що доводи суду 1 інстанції, є невмотивованими, необґрунтованими та суперечать вимогам п.2 ч.2 ст.539 та п.13 ч.2 ст.537 КПК України, ст. ст. 5, 74 КК України, у зв`язку тим, що ОСОБА_8 відбуває покарання в ДУ Солонянська виправна колонія (№21) за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровска від 21.12.2022 року за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ч.1 ст.71 КК України приєднано невідбуте покарання за вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20.12.2021 за ч.2 ст.190, ст.75 КК України, остаточно визнечено покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Згідно вироку Індустріального районного суду м.Дніпропетровска від 20.12.2021 за ач.2 ст.190 КК України встановлено, що ОСОБА_8 заволодів майном шахрайським способом у 2021 році на суму 1784,15 грн., що становить менше ніж НДМГ, тобто дані діяння підпадають під дію положень ч.2 ст.74, ст.5 КК України.

Таким чином, суд 1 інстанції повинен був звільнити від покарання призначеного за попереднім вироком.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу засудженого підтримав, просив їх задовольнити з підстав та мотивів, викладених в них.

Засуджений на судовому засіданні не був присутній, хоч і був належним чином повідомлений.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Cуд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що вартість викраденого ОСОБА_8 майна на час вчинення діяння (06 жовтня 2022 року та 01 листопада 2022 року) за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року, перевищувала 2 неоподаткованих мінімуми доходів громадян. Тому вказане діяння не є декриміналізованим.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції.

Також, суд першої інстанції вважає, що звільнення ОСОБА_8 від покарання, яке було призначене йому вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року за правилами ч.1 ст.71 КК України, тобто фактично вирішення питання про звільнення від покарання, яке було призначене іншим вироком, а саме вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2021 року, є втручанням у резолютивну частину вироку, а тому не належить до повноважень суду під час розгляду питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Між тим з такими висновками місцевого суду не погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

За приписами п.2 ч.2 ст.539 КПК клопотання (подання/заяви) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Отже оскільки засуджений ОСОБА_8 на час звернення до суду відбував покарання у ДУ Солонянська виправна колонія (№21), тому питання пов`язані з виконанням вироку у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України, повинні вирішуватися Солонянським районним судом Дніпропетровської області.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024 (далі Закон № 3886-ІХ).

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції, якою збільшено розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, який застосовується для визначення кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

З цього приводу об`єднана палата ККС ВС у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24) зробила висновок про те, що питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Закону № 3886-IX, вирішується судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Як убачається з наданих апеляційному суду матеріал судового провадження, засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року за ч.4 ст.185 КК у виді 5 років позбавленні волі.

Остаточне покарання у вигляді 5 років 2 місяців позбавлення волі було призначено ОСОБА_8 за правилами ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2021 року.

Отже вищенаведене свідчить про те, що всі два вироки відносно засудженого ОСОБА_8 є взаємопов`язаними та підлягають перевірці на відповідність Закону №3886-ІХ, оскільки приведення кожного з цих вироків у відповідність до Закону № 3886-ІХ можуть мати для засудженого правові наслідки у призначені остаточного покарання за правилами ч.1 ст.71 КК.

Натомість суд першої інстанції обмежився перевіркою на відповідність Закону №3886-ІХ лише вироку Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2022 року. Тому доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 в цій частині є обґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 407, 409, 410, 412, 415 та 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 року відносно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженому який тримається під вартою - в той самий строк, з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4