Провадження № 1-кп/202/825/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Індустріального районного суду міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська, дистанційно в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002870 від 09.09.2024, у відношенні:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Новий Світ Старобешівського району Донецької області, в силу ст. 89 КК України не судимий, неодружений, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

Обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України Конституції України.

Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до Рішень Конституційного Суду № 6-рп/2005 від 05.10.2005,

№ 6-рп/2008 від 16.04.2008 зазначені норми визначають, що влада народу є первинною, єдиною і не відчуженою та здійснюється народом шляхом вільного волевиявлення через вибори, референдум, інші форми безпосередньої демократії у порядку визначеному Конституцією та законами України, через органи державної влади та органи місцевого самоврядування, сформовані відповідно до Конституції та законів України. Тільки народ має право безпосередньо шляхом всеукраїнського референдуму визначати конституційний лад в Україні, який закріплюється Конституцією України, а також змінювати конституційний лад внесенням змін до Основного Закону України в порядку, встановленому його розділом XIII.

Стаття 6 Конституції України передбачає, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 69, 72 та 73 Конституції України передбачено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії. Всеукраїнський референдум призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених цією Конституцією. Виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

У березні - квітні 2014 року в м. Донецьку та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Так, 07.04.2014 у м. Донецьку видано «Акт о провозглашении государственной самостоятельности Донецкой народной республики», яким публічно закликано місцеве населення до проведення 11.05.2014 так названого «загального обласного референдуму» на території Донецької області з питання визнання державної самостійності «ДНР» та чинення збройного опору державній владі України, військовим підрозділам Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України. При цьому протягом квітня-травня 2014 року в окремих містах Донецької області організовано та проведено низку мітингів з метою привернення уваги та схилення громадян України з числа місцевих мешканців до визнання державної самостійності «ДНР».

За таких обставин 11.05.2014 в окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України проведено незаконний «загальний обласний референдум», за результатами якого 12.05.2014 проголошено про суверенітет «ДНР» на території Донецької області.

Надалі представниками самопроголошеної «ДНР», які контролюються окупаційною адміністрацією Російської Федерації, з числа своїх громадян та місцевого населення області сформовано політично-управлінські («органи державної влади ДНР») та силові органи.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій Російської Федерації на території Донецької області, які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями.

Одночасно, з метою зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, на тимчасово окупованій частині Донецької області з числа представників політичного блоку «ДНР» створено органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, які узурпували виконання владних функцій, та, згідно з Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, є органами окупаційної адміністрації Російської Федерації.

ОСОБА_7 , як громадянин України, який згідно із ст. 65 Конституції України має обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який у відповідності до частин 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у Збройних Силах України (далі за текстом ЗСУ), інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, умисно, з корисливих мотивів, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, добровільно погодився прийняти участь у бойових діях на боці ворога (країни-агресора) РФ.

У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23.02.2022 громадянин України ОСОБА_7 , діючи в період збройного конфлікту, умисно, з корисливих мотивів, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, добровільно прибув до т.зв. «военного комиссариата по Старобешевскому району» за адресою: Донецька обл., Старобешівський р-н, м. Кальміуське, вул. Кирова, буд. 31, де був зарахований до незаконного збройного формування НОМЕР_1 батальйон 121 полку в/ч НОМЕР_2 т.зв «ДНР».

В подальшому, ОСОБА_7 призначено на посаду стрільця, з присвоєнням військового звання «рядовий» та надано позивний « ОСОБА_8 ». Також ОСОБА_7 був забезпечений військовою формою одягу, особистою вогнепальною зброєю АК-74, бойовими припасами до неї та засобами індивідуального захисту. Крім того, під час несення служби ОСОБА_7 отримував грошове забезпечення.

Перебуваючи у складі вищезазначеного підрозділу, ОСОБА_7 в період з 23.02.2022 до 07.03.2022 проходив військову службу в АДРЕСА_2 , де останній був залучений до господарських робіт на території військової частини.

Крім того, 21.02.2022 керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.

В цей же день, президент Російської Федерації скликав позачергове засідання ради безпеки Російської Федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік.

Службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення державної думи РФ та заявили про необхідність визнання президентом РФ незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки», а одним із основних аргументів для прийняття такого рішення членами Ради безпеки РФ було проживання на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей громадян російської федерації, у кількості понад 800 тисяч осіб, а також понад 1,2 мільйонів осіб, котрі подали документи на громадянство РФ.

Цього ж дня президент Російської Федерації підписав указ про визнання незалежності Донецької народної республіки та Луганської народної республіки.

У подальшому, президент Російської Федерації, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974

№ 3314 (ХХІХ), віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил РФ

(далі ЗС РФ) на територію України.

Надалі, 24.02.2022, президент РФ оголосив початок так званої спеціальної військової операції. Після цього близько четвертої години ранку того ж дня ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє до теперішнього часу.

Усвідомлюючи вищенаведені обставини, після початку повномасштабного вторгнення ЗС РФ на територію України, 23.02.2022 громадянин України ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Кальміуське Старобешівського р-ну Донецької обл., за власною ініціативою, діючи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, з метою зміни меж території та державного кордону України у спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, переслідуючи мету сприяння збройній агресії РФ проти України, 07.03.2022 перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та продовжив проходження військової служби у складі НОМЕР_1 батальйону НОМЕР_3 полку в/ч НОМЕР_2 т.зв «ДНР» на посаді стрільця.

У січні 2023 року (точний час та дату в ході досудового розслідування не встановлено) після розформування 121 полку в/ч НОМЕР_2 т.зв «ДНР» ОСОБА_7 зараховано до складу НОМЕР_4 полку ЗС РФ та передислоковано до штабу зазначеного підрозділу, розташованого у АДРЕСА_3 , де останній був залучений до господарських робіт та виконував функції чергового в адміністративних будівлях підрозділу.

В подальшому, з липня 2023 року до вересня 2023 року (точні час та дати в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_7 у складі НОМЕР_5 бригади ЗС РФ в/ч НОМЕР_6 , перебуваючи у АДРЕСА_3 , останній проходив навчання з вогневої, тактичної, інженерної та медичної підготовки, з метою здобування навиків володіння бойовою зброєю, першочерговими навичками ведення бойових та штурмових дій в складі підрозділу.

Крім того, в період з вересня 2023 року по грудень 2023 року (точні час та дати в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_7 у складі вищезазначеного підрозділу був направлений для проходження служби до штабу, розташованого у Червоногвардійському р-ні м. Макіївки Донецької обл., де останній виконував функції чергового в адміністративних будівлях підрозділу.

З січня 2024 року до серпня 2024 року (точні час та дати в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_7 у складі НОМЕР_5 бригади ЗС РФ в/ч НОМЕР_6 передислоковано до АДРЕСА_3 , де останній проходив навчання з вогневої, тактичної, інженерної та медичної підготовки, з метою здобування навиків володіння бойовою зброєю, першочерговими навичками ведення бойових та штурмових дій в складі підрозділу.

22.08.2024 ОСОБА_7 у складі групи військовослужбовців вищезазначеного підрозділу потрапив під обстріл з боку військовослужбовців ЗСУ поблизу с. Птиче Покровського району Донецької області та був взятий у полон, а його злочинну діяльність було припинено.

Крім того, починаючи з 15.03.2022 ОСОБА_7 за власною ініціативою був зарахований до незаконного збройного формування, створеного на тимчасово окупованій території: 121 полку в/ч НОМЕР_2 т.зв «ДНР» (в подальшому через реформування структури Збройних Сил РФ збройне формування держави-агресора НОМЕР_4 полк ЗС РФ), чим почав приймати добровільну участь в незаконних збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території з метою ведення бойових дій проти ЗСУ та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

В подальшому, ОСОБА_7 призначено на посаду стрільця НОМЕР_1 батальйону НОМЕР_3 полку в/ч НОМЕР_2 т.зв «ДНР».

У січні 2023 року (точний час та дату в ході досудового розслідування не встановлено) після розформування 121 полку в/ч НОМЕР_2 т.зв «ДНР» ОСОБА_7 зараховано до складу НОМЕР_4 полку ЗС РФ та передислоковано до штабу зазначеного підрозділу, розташованого у АДРЕСА_3 , де останній був залучений до господарських робіт та виконував функції чергового в адміністративних будівлях підрозділу.

В подальшому, з липня 2023 року до вересня 2023 року (точні час та дати в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_7 у складі НОМЕР_5 бригади ЗС РФ в/ч НОМЕР_6 , перебуваючи у АДРЕСА_3 , де останній проходив навчання з вогневої, тактичної, інженерної та медичної підготовки, з метою здобування навиків володіння бойовою зброєю, першочерговими навичками ведення бойових та штурмових дій в складі підрозділу, чим продовжив добровільну участь в збройних формуваннях держави-агресора.

Крім того, в період з вересня 2023 року по грудень 2023 року (точні час та дати в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_7 у складі вищезазначеного підрозділу був направлений для проходження служби до штабу, розташованого у Червоногвардійському р-ні м. Макіївки Донецької обл., де останній виконував функції чергового в адміністративних будівлях підрозділу.

З січня 2024 року до серпня 2024 року (точні час та дати в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_7 у складі НОМЕР_5 бригади ЗС РФ в/ч НОМЕР_6 передислоковано до АДРЕСА_3 , де останній проходив навчання з вогневої, тактичної, інженерної та медичної підготовки, з метою здобування навиків володіння бойовою зброєю, першочерговими навичками ведення бойових та штурмових дій в складі підрозділу.

22.08.2024 ОСОБА_7 у складі групи військовослужбовців вищезазначеного підрозділу потрапив під обстріл з боку військовослужбовців ЗСУ поблизу с. Птиче Покровського району Донецької області та був взятий у полон, а його злочинну діяльність було припинено.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, що викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, і він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що у вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку.

Крім вищевказаних пояснень обвинуваченого, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, підтверджується нижченаведеними доказами, які були судом досліджені, оголошені та перевірені на предмет їх достовірності в судовому засіданні.

Так відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 12.09.2024 року, старший слідчий в ОВС слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_9 , провів слідчий експеримент за участі обвинуваченого ОСОБА_7 в присутності його захисника ОСОБА_6 , в ході якого обвинувачений детально розповів та показав на місці обставини вчинення ним кримінальних правопорушень.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.09.2024 року, свідок ОСОБА_10 , в присутності понятих, за загальними ознаками, а саме за зовнішніми рисами обличчя, розрізом очей, формою носа та рота, впізнав особу, зображену на фото №2, яким є ОСОБА_11 , як особу, яку 19.09.2024 року поблизу с. Білогорівка Бахмутського району Донецької області, свідок взяв у полон та припинив його злочинну діяльність.

Відповідно до протоколу огляду від 17.09.2024 року, слідчим було проведено огляд веб-сторінки, зі змісту якої вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (1 осмсбр, в/ч НОМЕР_2 , в/ч НОМЕР_7 ) входить до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дослідивши у судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд дійшов висновку про те, що вони є належними, оскільки прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність та можливість використання інших доказів.

Крім того, суд також вважає, що надані публічним обвинуваченням докази є допустимими, оскільки зібрані у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України , та отримані без будь-якого порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, чи завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Судом в межах повноважень, визначених ч. 3 ст. 26 КПК України, були створені всі необхідні умови та вжиті всі можливі заходи для реалізації стороною захисту її процесуальних прав, в тому числі права обстоювати свою правову позицію та надавати докази на її обґрунтування, а також для повного та об`єктивного з`ясування обставин на підстав наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

З врахуванням наведеного, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами.

Так, однією із форм державної зради є надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, яка полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду національній безпеці України. Така допомога може полягати у організації чи виконання конкретного злочину, схилення до державної зради інших осіб, усунення перешкод для вчинення певних діянь тощо.

Як вбачається з диспозиції ст. 111 КК України, під іноземною державою, іноземною організацією слід розуміти будь-яке державне чи недержавне утворення, установу, підприємство, об`єднання, орган іншої країни, а також міждержавну чи міжнародну організацію, у тому числі неофіційну, нелегітимну чи злочинну, крім офіційної міжнародної організації, членом якої є Україна, при цьому, представником іноземної держави чи організації не обов`язково має бути іноземець чи особа без громадянства.

З суб`єктивної сторони державна зрада характеризується виною у виді прямого умислу. Вчиняючи державну зраду, особа усвідомлює, що вона здійснює перехід на бік ворога, шпигунські дії чи надає іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомогу в проведенні підривної діяльності проти України і бажає цього.

Об`єктивна сторона державної зради може виражатися в різних формах, зокрема шляхом надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України полягає у сприянні їх можливості чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду національній безпеці України.

У цій формі державна зрада вважається закінченою з моменту, коли особа фактично почала надавати допомогу іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Із суб`єктивної сторони державна зрада характеризується прямим умислом. Обов`язковою ознакою державної зради є мета - заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за:

- ч. 1 ст. 111 КК України державна зрада, тобто вчинення громадянином України умисного діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, що полягало у переході на бік ворога в період збройного конфлікту (в редакції Закону України № 1689-VII від 07.10.2014);

- ч. 2 ст. 111 КК України державна зрада, тобто вчинення громадянином України умисного діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, що полягало у переході на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану (в редакції Закону України № 2113-IX від 03.03.2022);

- ч. 7 ст. 111-1 КК України колабораційна діяльність, тобто добровільній участі громадянина України в незаконних збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та в збройних формуваннях держави-агресора.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке слід призначити ОСОБА_7 за даним кримінальним провадженням, суд, виходить із наступного.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд, на підставі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, задовільно характеризується за місцем мешкання, групи інвалідності не має, раніше не судимий в порядку ст. 89 КК України, вину визнав, щиро розкаявся.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових злочинів, а також враховуючи ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідків, особи обвинуваченого, яким раніше не судимий в порядку ст. 89 КК України, вину визнав, щиро розкаявся, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання: -за ч. 1 ст. 111 КК України у виді 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна; -за ч. 2 ст. 111 КК України у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацію всього належного йому на праві власності майна; -за ч. 7 ст. 111-1 КК України у виді 13 (тринадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності строком на 15 (п`ятнадцять) років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності строком на 15 (п`ятнадцять) років.

При цьому, з огляду на вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та являлись передумовою для застосування до обвинуваченого положень ст.ст.69, 69-1 КК України та ст.75 КК України, судом не встановлено.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому слід обчислювати з дня набуття вироком законної сили, оскільки згідно з ч. 1 ст. 17 КПК України, особа не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком, тобто покарання може бути призначене лише з моменту ухвалення судом обвинувального вироку та набрання ним законної сили.

Оскільки сторонами кримінального провадження не заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу, суд вважає за необхідне запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати. Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дати звернення вироку до виконання. Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Цивільний позов не заявлено. Судові витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. 7, ст.368-370, ст.373, ст.374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 України і призначити покарання:

-за ч. 1 ст. 111 КК України у виді 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;

-за ч. 2 ст. 111 КК України у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацію всього належного йому на праві власності майна;

-за ч. 7 ст. 111-1 КК України у виді 13 (тринадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності строком на 15 (п`ятнадцять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності строком на 15 (п`ятнадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дати звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності рахувати з моменту відбуття основного покарання.

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику в порядку, передбаченому ч. 15 ст. 615 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3