У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава клопотання слідчого СВ Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001915 від 07.12.2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня-спеціальна, одруженого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працюючого на посаді комірника ТОВ «БОШ-Харків», не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.263 КК України,

в с т а н о в и л а :

До провадження слідчого судді надійшло вищезазначене клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання слідчого обґрунтоване тим, що в провадженні слідчого відділу Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001915 від 07.12.2024 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.125 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.12.2024 року, близько 17 год. 30 хв., на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_6 , в порушення Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, вчинив фізичне насильство (вид насильства згідно ст. 1 ЗУ «Про запобігання і протидію домашньому насильству») по відношенню до своєї дружини ОСОБА_8 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством щодо особи, з якою перебував у сімейних відносинах, за наступних обставин:

07.12.2024 року, близько 17 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за адресою свого постійного проживання, а саме: АДРЕСА_1 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, в ході сімейної сварки наніс своїй дружині ОСОБА_8 декілька ударів рукою стиснутою у кулак в ділянки голови та тулубу.

Внаслідок вищевказаного фізичного насильства, ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_8 відповідно до довідки форми первинної облікової документації № 17447 тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, забою м`яких тканин голови, пароорбітальних гематом зліва.

Окрім цього встановлено, що в період проходження служби в лавах Збройних Сил України з 28.02.2022 року по 28.05.2024 року, більш точного часу встановити не представилося за можливе, у невстановленому слідством місці, в порушення: додатку № 1 Постанови ВРУ «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992, Інструкції «Про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», затвердженою постановою КМУ № 1225 від 04.08.2000, Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічним за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, п.21 ч.1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_6 придбав вогнепальну зброю - автомат загальної конструкції Калашникова «АК-74», 1981 р.в. № НОМЕР_1 , та без передбаченого законом дозволу придбав бойові припаси, а саме патрони калібру 5,45х39мм, у кількості 1 шт., патрони калібру 12 мм, у кількості 2 шт., патрони калібру 9х18 мм, у кількості 16 шт., корпус ручної гранати типу РГД-5 з маркуванням 22-11-17Т, корпус ручної гранати типу РГО з маркуванням РГО А-ІХ-1 107-34-83, корпус ручної гранати типу РГТ з маркуванням РГТ-27С2 ТБС-27/663-005-24, корпуси ручної гранати типу Ф-1 у кількості трьох штук з маркуваннями: 406 1Д-89Т, Т 22 254-Д ТНТ, 10/22 234-Д ТНТ, ручну гранату типу М-18 SMOKE RED з маркуванням РВ-22А 412-00-6, запали УЗРГМ у кількості 4 штук із маркуванням 31-68 УЗРГМ 583 46, 2/133-71 УЗРГМ 43КЛ 386-19571, 3/28-89UZRGM254- 2 шт., запал М-201 А-1/ FUZE М201А1, запал УЗД з маркуванням С/4/92, що відноситься до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів), та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, продовжуючи свою злочинну діяльність, перевіз та зберігав їх за місцем свого мешкання: АДРЕСА_1 . до 20 год 03 хв 07.12.2024 року.

08.12.2024 року, на підставі п.1 ч.1 ст.276, ч.1 ст.278 КПК України у кримінальному провадженні № 0001915 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.125 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом обшуку, проведеного у приміщенні квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 , від 07.12.2024 року, в ході якого було вилучено автомат загальної конструкції Калашникова «АК-74», 1981 р.в. № НОМЕР_1 , патрони калібру 5,45х39мм, у кількості 1 шт., патрони калібру 12 мм, у кількості 2 шт., патрони калібру 9х18 мм, у кількості 16 шт., корпус ручної гранати типу РГД-5 з маркуванням 22-11-17Т, корпус ручної гранати типу РГО з маркуванням РГО А-ІХ-1 107-34-83, корпус ручної гранати типу РГТ з маркуванням РГТ-27С2 ТБС-27/663-005-24, корпуси ручної гранати типу Ф-1 у кількості трьох штук з маркуваннями: 406 1Д-89Т, Т 22 254-Д ТНТ, 10/22 234-Д ТНТ, ручну гранату типу М-18 SMOKE RED з маркуванням РВ-22А 412-00-6, запали УЗРГМ у кількості 4 штук із маркуванням 31-68 УЗРГМ 583 46, 2/133-71 УЗРГМ 43КЛ 386-19571, 3/28-89UZRGM254- 2 шт., запал М-201 А-1/ FUZE М201А1, запал УЗД з маркуванням С/4/92;

- протоколом затримання у порядку ст.208 КПК України ОСОБА_6 ;

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 від 09.12.2024 року, яка повідомила, що за декілька днів до 07.12.2024 року вона виявила у дитячій кімнаті предмет зовні схожий на автомат, а у власній кімнаті предмет зовні схожий на гранату. 07.12.2024 року під час спільного розпиття алкогольних напоїв ОСОБА_6 наніс їй тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, забою м`яких тканин голови, пароорбітальних гематом зліва;

- протоколом проведення допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 08.12.2024 року, який повідомив, що привіз вогнепальну зброю і боєприпаси із зони бойових дій після свого звільнення у травні 2024 року, збирався їх найближчим часом видати поліції, проте внаслідок проблеми зі здоров`ям не зробив цього. Він постійно зловживав алкогольними напоями, приймав антидепресанти та інші пігулки, що призводило до агресивної поведінки. Визнав факт нанесення тілесних ушкоджень своїй дружині 07.12.2024 року після вживання алкогольних напоїв, але вказав, що не пам`ятає усіх обставини.

Посилаючись на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, вагомість наявних доказів про вчинення останнім вказаних кримінальних правопорушень, існування передбачених статтею 177 КПК України ризиків переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання можливості повторного нанесення тілесних ушкоджень потерплій, слідчий просить застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, у зв`язку з тим, що останній вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насильства, не визначати йому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 підтримали клопотання, просили його задовольнити з викладених у ньому підстав.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що підозрюваний ОСОБА_6 має низку психіатричних захворювань, потребує лікування в психіатричній лікарні та станом на даний час в нього наявне електронне направлення до лікаря-психотерапевта, а тому, для надання можливості останньому пройти належне медичне обстеження та лікування, просив застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника та до наданих останнім пояснень доповнив, що його дружина - потерпіла ОСОБА_8 має власне житло та може в ньому проживати, що суттєво знизить ризик ймовірного впливу на неї та можливість повторення вчинення ним неправомірних дій щодо неї. Водночас вказав, що свою вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнає, щиро розкаюється у їх вчиненні.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання й додані до нього матеріали, приходить до такого висновку.

Слідчим суддею встановлено, що Полтавським РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001915 від 07.12.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.125 КК України.

07.12.2024 року о 23 год. 12 хв. ОСОБА_6 було затримано в порядку статті 208 КПК України.

08.12.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.263 КК України.

09.12.2024 року ОСОБА_6 , а також його захисникові ОСОБА_5 було вручене клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Кримінальним процесуальним законом визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази, слідчий суддя приходить до висновку, що з матеріалів клопотання, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, вбачається наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що підтверджується наданими стороною обвинувачення зібраними у справі доказами.

При цьому, суд виходить з установленого правила про те, що обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об?єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину. Таким чином, при вирішенні питання доцільності обрання підозрюваному запобіжного заходу слідчим суддею перевіряється лише наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не є предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Отже, підозра ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.125 КК України, є обґрунтованою.

Заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи, застосовуються виключно з метою досягнення дієвості цього провадження (статті 131 КПК України).

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий запобіжний захід, який би в повній мірі запобіг настанню доведених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і забезпечив належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Частиною 3 статті 176 КПК України передбачено, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Надаючи оцінку доводами сторони обвинувачення щодо ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає, що хоча попередня поведінка підозрюваного й не свідчить про намір переховуватися від органів досудового розслідування та суду, однак, існування вказаного ризику не можна повністю виключити в подальшому, з огляду, зокрема, на вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у їх скоєнні. Так, прокурором доведено, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що санкцією ч.1 ст.263 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, може вчинити спробу протидії кримінальному провадженню шляхом переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також, на думку суду, обґрунтованими є й доводи сторони обвинувачення про наявність ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, оскільки зясовано, що свідками даного правопорушення є дружина і діти підозрюваного, у зв`язку з чим останній безперешкодно, у будь-який спосіб може здійснити вплив на вказаних осіб з метою змінити їх показання або забезпечити надання ними вигідних йому показань, а також ризиків вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, про що свідчить попередня поведінка підозрюваного, його психологічний та емоційний стан.

Виходячи зі змісту ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто, застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Статтею 29 Конституції України регламентовано право кожного на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжні заходи застосовуються за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

Вищевказаною Постановою роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа не має постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Згідно із п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

В рішенні «Боротюк проти України» Європейський суд з прав людини в частині правозастосування ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначив: «При цьому існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів». До аналогічних висновків Європейський суд з прав людини прийшов у рішеннях «Смірнова проти росії», «Вренчев проти Сербії».

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

Тобто, обґрунтування неможливості запобігти ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, повинна бути обумовлена достатніми даними. Достатні дані при цьому повинні бути не уявними або ж припустимими, а конкретними, визначеними, необхідними, підтвердженими відповідними доказами.

Проте, ні в самому клопотанні слідчим, ні прокурором в судовому засіданні не було наведено індивідуальних підстав для підтвердження необхідності застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 виключно найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, у відповідності до статті 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного, вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.263 КК України, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у їх скоєнні, вік та стан його здоров`я, який має низку психіатричних захворювань, потребує лікування в психіатричній лікарні та відповідних медичних обстежень, міцність соціальних зв`язків, наявність у підозрюваного постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а також роботи на посаді комірника ТОВ «БОШ-Харків», його репутацію, майновий стан, а також те, що підозрюваний до кримінальної відповідальності притягується вперше.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено обставини, передбачені ч. 3 ст. 176, ч. 1 ст. 183 та п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, зокрема те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Достатніх даних, які б переконливо вказували на безумовну необхідність застосування щодо ОСОБА_6 виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та можливість усунення встановлених щодо останнього в судовому засіданні ризиків лише у спосіб застосування найсуворішого запобіжного заходу, слідчому судді не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення) та 2 (наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор) частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. ч. 5 і 6 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Зважаючи на те, що прокурором не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам, слідчий суддя вважає доцільним застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши при цьому залишати йому житло за адресою: АДРЕСА_1 в нічний час доби з 22 години до 06 години наступного дня, для надання останньому можливості працювати за його офіційним місцем роботи, а також відвідувати лікаря-психотерапевта та проходити належне лікування. На переконання суду, такий запобіжний захід в сукупності з процесуальними обов`язками, передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК України, які слід покласти на підозрюваного, а саме: прибувати за кожною окремою вимогою до слідчого, прокурора та суду у встановлений у вимозі час, повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілою ОСОБА_8 та свідками в кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, буде цілком достатнім для унеможливлення настання вказаних ризиків і забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

На підставі викладеного, клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.176, 177, 178, 181, 183, 194, 196, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и л а :

Клопотання слідчого - задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, строком на 60 днів, тобто до 04 лютого 2025 року, заборонивши йому залишати житло в АДРЕСА_1 з 22 до 06 години наступного дня.

Покласти на ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 04 лютого 2025 року, процесуальні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: прибувати за кожною окремою вимогою до слідчого, прокурора та суду у встановлений у вимозі час, повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілою ОСОБА_8 та свідками в кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, зобов?язавши передати копію ухвали для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошен о 11 грудня 2024 року о 13 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1