Справа № 752/529/25
Провадження № 1-кс/752/891/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному проваджені №0002031 від 02.07.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 369 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання у якому прокурор просить з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 , а саме на автомобіль «BMW X3» д.н.з НОМЕР_1 , ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , із забороною відчуження та права користування.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділом Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0002031 від 02.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 369 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , вступивши в попередню змову з невстановленою в ході досудового розслідування особою, вчинив кримінальне правопорушення у сфері службової діяльності при наступних обставинах.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.01.2025 близько о 10.45 год., невстановленими під час досудового розслідування поліцейськими, які несли службу поблизу с. Подвірки, Дергачівського району, Харківської області, зупинили невстановлений в ході досудового розслідування вантажний автомобіль під керуванням невстановленого в ході досудового розслідування особи з ознаками алкогольного сп`яніння.

В цей час, у невстановленої в ході досудового розслідування особи, виник злочинний умисел, спрямований на ухилення від адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Реалізуючи свій злочинний умисел невстановлена в ході досудового розслідування особа о 10.48 год. 13.01.2025 набрала на мобільний телефон ОСОБА_4 , який перебував на той момент за адресою: м. Київ, вул. Липська, 5, та повідомила про можливе притягнення її до адміністративної відповідальності за керування в стані алкогольного сп`яніння та попросила про допомогу в уникненні відповідальності, на що ОСОБА_4 погодився тим самим вступив в злочинну змову з невстановленою особою, а саме в пропозиції наданні неправомірної вигоди поліцейським за не притягнення невстановленої особи до адміністративної відповідальності.

В подальшому ОСОБА_4 попросив невстановлену особу передати мобільний телефон невстановленому в ході досудового розслідування поліцейському, та розуміючи те, що буде розмовляти з поліцейським, який є службовою особою та знаходяться при виконанні службових обов`язків, запропонував останньому грошові кошти у сумі 20000 грн за не притягнення до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння невстановлену особу, тим самим діючи в групі з невстановленою особою зробив пропозицію неправомірної вигоди поліцейському під час виконання ним службових обов`язків.

На пропозицію ОСОБА_4 щодо отримання неправомірної вигоди в сумі 20000 грн за не притягнення до адміністративної відповідальності, невстановлений в ході досудового розслідування поліцейський погодився та в подальшому ОСОБА_4 повідомив невстановлену в ході досудового розслідування особу, що на його банківську картку будуть переведені грошові кошти для подальшої передачі їх поліцейським.

Таким чином, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 діючи в групі з невстановленою в ході досудового розслідування особою, зробив пропозицію неправомірної вигоди в сумі 20000 гривень працівникам поліції під час виконання ним службових обов`язків.

21.01.2025 ОСОБА_4 повідомлено про те, що він підозрюється у пропозиції надання неправомірної вигоди службовій особі за не вчинення службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Санкція інкримінованого ОСОБА_4 злочину, окрім позбавлення волі на певний строк, передбачає також конфіскацію майна.

21.01.2025, в період часу з 12 год. 52 хв. по 13 год. 08 хв., на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.01.2025 у справі № 752/529/25, провадження 1-кс/752/582/25, проведено обшук автомобіля «BMW X3» д.н.з НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_4 . В ході проведення обшуку вилучено автомобіль «BMW X3» д.н.з НОМЕР_1 , який було поміщено на спеціальний майданчик для зберігання транспортних засобів ГУНП в м. Черкаси, за адресою: м. Черкаси, вул. Лесі Українки, 21, а також ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, які поміщено та запаковано у спец.пакет WAR1228673.

21.01.2025 вищезазначений автомобіль ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002031 від 02.07.2024.

Прокурор зазначає, що в ході досудового розслідування виникла потреба у арешті майна підозрюваного ОСОБА_4 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

На підставі зазначеного прокурор просить про задоволення клопотання.

Учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду клопотання про арешт майна повідомлялись належним чином.

Від прокурора надійшла заява про проведення судового засідання без його участі. У заяві прокурор зазначив, що клопотання підтримує, просить задовольнити, метою арешту майна є конфіскація майна.

Від представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 надійшли письмові заперечення на клопотання, у яких адвокат просила відмовити у задоволенні клопотання, пославшись на таке. Вилучене майно не містить на собі слідів злочину, не несе в собі будь-якого доказового значення. Прокурором не доведено, що вилучене майно є доказом у кримінальному провадженні, або має взагалі якесь відношення до розслідування злочину. Постанова слідчого про визнання майна речовими доказами є формальною, оскільки не містить обґрунтувань на підставі яких відомостей та для яких цілей кримінального провадження вилучене майно було віднесено до критеріїв речових доказів. Також прокурором не доведено наявність ризиків щодо майна на яке прокурор у клопотанні просить накласти арешт. Вилучене майно не підлягає арешту з метою конфіскації, оскільки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження позбавляє його власника можливості його користування. Захисник просила врахувати, що автомобіль потрібний ОСОБА_4 для його родини, зокрема пересування його батьків похилого віку, які потребують постійного амбулаторного лікування, проходження медичних обстежень. Крім того, адвокат зазначила, що вилучений автомобіль вже було арештовано з метою збереження речових доказів в рамках іншого кримінального провадження, в якому ОСОБА_4 є заявником та потерпілим.

Також представник власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 подала заяву про розгляд клопотання про арешт майна у відсутність власника майна та його представника.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників кримінального провадження, відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, є арешт майна (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

У разі арешту майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного (ч. 2 ст. 173 КПК України).

Частиною 1 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведене необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Встановлено, що слідчим відділом Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0002031 від 02.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 369 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно із ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається у день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

21.01.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, що підтверджується матеріалами клопотання.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_4 набув у цьому кримінальному провадженні процесуальний статус підозрюваного.

У судовому засіданні досліджені матеріали кримінального провадження, додані прокурором до клопотання на обґрунтування обставин, що дають підстави підозрюватиОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточну кваліфікацію дій ОСОБА_4 , дослідження цих документів у сукупності формують у слідчого судді внутрішнє переконання, що мали місце обставини, про які зазначається у клопотанні, та що до їх вчинення може бути причетний ОСОБА_4 , тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Санкція ч. 3 ст. 369 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (ч. 1 ст. 59 КК України).

Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у вигляді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя не має змоги передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Тобто, у випадку визнання винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 3 ст. 369 КК України, суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна, тому, на переконання слідчого судді, слідчий довів необхідність арешту майна підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

21.01.2025, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.01.2025 у справі № 752/529/25, провадження 1-кс/752/582/25, проведено обшук автомобіля «BMW X3» д.н.з НОМЕР_1 , в ході якого вилучено автомобіль «BMW X3» д.н.з НОМЕР_1 , а також ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно відомостей картки транспортного засобу, право власності на автомобіль «BMW X3» д.н.з НОМЕР_1 зареєстровано за ОСОБА_4 .

Отже, слідчий суддя, з урахуванням встановлених обставин, дійшов висновку, що на вказане майно підозрюваного може бути накладено арешт з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Оцінюючи підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчий суддя враховує, що чинним кримінальним процесуальним законом передбачено правову підставу та умови обмеження права власності. Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Згідно із ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно (ч. 5 ст. 173 КПК України).

З огляду на те, що правовою підставою для накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні є забезпечення конфіскації майна як виду покарання, враховуючи доведеність прокурором існування достатніх підстав вважати, що не накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, може призвести до його можливого відчуження на користь третіх осіб або настання інших негативних наслідків, слідчий суддя дійшов висновку, що заборона відчуження та користування майном виправдовує у цьому випадку ступінь втручання у право власності особи.

Керуючись статтями 2, 7, 131-132, 170-173, 175, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено 21.01.2025 під час обшуку автомобіля «BMW X3», д.н.з. НОМЕР_3 , а саме: автомобіль «BMW X3», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 , із забороною відчуження та користування.

Ухвала про арешту майна підлягає негайному виконанню після її оголошення прокурором, слідчим у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1