ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1373/25 Справа № 205/1379/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2025 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2025 року в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України - відмовлено.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання не довів свого виправлення, оскільки за весь період відбування покарання має лише три заохочення, однак за той же час має двадцять стягнень, не працевлаштований, що свідчить про те, що поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не була сумлінною.

Також судом було враховано, що сам по собі факт дотримання порядку і режиму утримання під час перебування в колонії є обов`язком засудженого і не слугує підставою для звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого задовольнити та звільнити його умовно достроково від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що висновки суду є необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що за час відбування покарання ОСОБА_8 довів своє виправлення. Зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_8 відбув 2/3 частини строку покарання призначеного судом за вчинення тяжкого злочину, має три заохочення, одружився, приймає участь у виховних заходах та сумлінно ставиться до праці.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого та його захисника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу, наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки, на його думку, засуджений не довів свого виправлення; перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Так, ст. 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК Україниумовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що вказаних вимог закону судом першої інстанції при розгляді подання дотримано.

Згідно довідки та характеристики, що надані установою виконання покарань, ОСОБА_8 з 16.04.2018 року знаходиться в установах виконання покарань, кінець строку припадає на 04.03.2026 року. З 02.05.2024 року і по теперішній час останній перебуває у ДУ Дніпровська виправна колонія (№89), не працевлаштований, за час відбування покарання характеризується добре, має 3 (три) заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, втім отримав 20 (двадцять) стягнень, що свідчить про те, що поведінка засудженого протягом строку відбуття покарання не була сумлінною.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі. Також колегією суддів враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_8 свого виправлення належною поведінкою за весь період відбування покарання, оскільки у 2018-2022 році до нього систематично застосовувалися стягнення, в тому числі неодноразово у виді поміщення до ДІЗО, та у загальному підсумку їх було застосовано до останнього 20 разів, а останнє у часі заохочення було застосоване до нього за півроку до даного апеляційного розгляду, через що у колегії не має підстав вважати, що засуджений своєю сумлінною поведінкою систематично доводить своє виправлення.

Також ОСОБА_8 є особою, яка раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, за попередніми вироками цей засуджений двічі звільнявся від відбування покарання з випробуванням, втім у кожному випадку належних висновків для себе не робив, на шлях виправлення не ставав та вчиняв нові злочини, що тягло призначення йому покарання за наступними вироками за правилами ст. 71 КК України.

Наведене свідчить про те, що останній схильний до системної протиправної поведінки, його особа має стійку антисоціальну спрямованість, а виправлення цього засудженого до повного відбуття призначеного покарання має беззаперечно підтверджуватись вагомими доказами, яких не вбачається.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_8 у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених, та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та наявність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження, є безпідставними, оскільки наявність заохочень не підтверджує систематичності вчинення засудженим дій, що підтверджують його виправлення до повного відбуття призначеного покарання, та сама по собі не є підставою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення. Судом досліджені та оцінені всі обставини, які мали значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

З огляду на вищевикладене, доводи захисника не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2025 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4