В И Р О К

Іменем України

17.02.2025 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

із участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000267 від 11.08.2016 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з початковою освітою, не працюючої, розлученої, невійськовозобов`язаної, раніше не судимої,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.149, ч.2 ст.304 КК України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_6 21.12.2014 року в період часу з 15 годин 18 хвилин до 18 годин 00 хвилин, перебуваючи у м.Києві, за невстановленою адресою, діючи з метою подальшої експлуатації ОСОБА_8 , шляхом примусового залучення до зайняття жебрацтвом, використовуючи його уразливий стан, зумовлений психічними властивостями у вигляді розумової відсталості (олігофренія ступеня помірної дебільності), легкого когнітивного розладу органічного походження та фізичними вадами, а саме: ампутацією кукса верхньої третини правого стегна, ОСОБА_6 вчинила вербування ОСОБА_8 , примусивши його до систематичного випрошування грошей, речей, інших матеріальних цінностей у сторонніх осіб (жебракування), під її контролем. У період часу з 18 годин 55 хвилин 21.12.2014 року до 18 годин 19 хвилин 22.12.2014 року ОСОБА_6 , вчинивши вербування ОСОБА_8 з метою його експлуатації, перемістила його з м.Києва до м.Тернополя. Надалі в період часу з 22.12.2014 року до 30.08.2015 року ОСОБА_6 з метою експлуатації ОСОБА_8 , використовуючи уразливий стан останнього, періодично переміщала ОСОБА_8 з будинку, у якому проживала за адресою: АДРЕСА_1 , до різних населених пунктів Тернопільської, Хмельницької, Харківської, Івано-Франківської, Вінницької та Одеської областей, де примушувала ОСОБА_8 здійснювати жебракування під її контролем. Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 в період часу з 30.08.2015 року до 08.09.2015 року, діючи з метою подальшої експлуатації ОСОБА_8 , використовуючи його уразливий стан, зумовлений психічними, фізичними властивостями та відсутністю будь-яких коштів для існування, оплативши витрати на оперування та лікування ОСОБА_8 у Жмеринській центральній районній лікарні, де він лікувався з діагнозом: виразкова хвороба шлунку, перфорація, розлитий гнійний перитоніт, залучила останнього у боргову кабалу, після чого перемістила ОСОБА_8 з Жмеринської ЦРЛ за адресою: АДРЕСА_1 , до будинку, у якому вона проживає спільно з сім`єю у АДРЕСА_1 . Переховуючи ОСОБА_8 за місцем свого проживання, ОСОБА_6 , використовуючи його психічний стан, схилила останнього до систематичного випрошування грошей, речей, інших матеріальних цінностей у сторонніх осіб (жебракування), в тому числі у якості оплати боргу за понесені ОСОБА_6 витрати на лікування ОСОБА_8 . Вчинивши вербування ОСОБА_8 до зайняття жебрацтвом, ОСОБА_6 з метою уникнення викриття своїх протиправних дій, залучила до здійснення систематичного контролю над ОСОБА_8 під час жебракування та недопущення звернення останнього за допомогою до інших осіб, свою малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність. Реалізовуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , втягнувши у свою злочинну діяльність малолітню ОСОБА_9 , систематично переміщали ОСОБА_8 на громадському транспорті з с.Коростівці до магазину "Славутич", що розташований по вул. Центральній, 1, в м.Жмеринка Вінницької області, де останній в період часу з 09 годин 00 хвилин до 15 годин 00 хвилин займався жебрацтвом під наглядом ОСОБА_9 , яка, діючи згідно вказівок матері ОСОБА_6 , контролювала ОСОБА_8 та забирала у останнього гроші, випрошені у сторонніх осіб, та після 15 годин 00 хвилин переміщали ОСОБА_8 на громадському транспорті з м.Жмеринки до будинку, у якому вони проживали в АДРЕСА_4, де його незаконно утримували. Ці злочинні дії ОСОБА_6 06.06.2016 року близько 14 годин 00 хвилин припинено працівниками Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, які встановивили особу ОСОБА_8 , який перебував у розшуку як безвісно відсутня особа, та помістили останнього до Тиврівського будинку-інтернату геріатричного профілю за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказані дії ОСОБА_10 кваліфіковано судом за ч.1 ст.149 КК України, як вербування, переміщення, переховування людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням уразливого стану особи.

Також ОСОБА_6 , продовжуючи свою злочинну діяльність, в період часу з 30.08.2015 року до 08.09.2015 року, діючи з метою подальшої експлуатації ОСОБА_8 , використовуючи уразливий стан останнього, зумовлений психічними, фізичними властивостями та відсутністю будь-яких коштів для існування, оплативши витрати на оперування та лікування ОСОБА_8 у Жмеринській Центральній районній лікарні, де він лікувався з діагнозом: виразкова хвороба шлунку, перфорація, розлитий гнійний перитоніт, залучила ОСОБА_8 у боргову кабалу та перемістила останнього з Жмеринської ЦРЛ за адресою: АДРЕСА_1 , до будинку, у якому вона проживає спільно з сім`єю у АДРЕСА_1 . Переховуючи ОСОБА_8 за місцем свого проживання, ОСОБА_6 , використовуючи його психічний стан, схилила останнього до систематичного випрошування грошей, речей, інших матеріальних цінностей у сторонніх осіб (жебракування), в тому числі, в якості оплати боргу за понесені ОСОБА_6 витрати на лікування ОСОБА_8 . Вчинивши вербування ОСОБА_8 до зайняття жебрацтвом, ОСОБА_6 , з метою уникнення викриття своїх протиправних дій, залучила до здійснення систематичного контролю над ОСОБА_8 під час жебракування та недопущення звернення останнього за допомогою до інших осіб, свою малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність. Реалізовуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , втягнувши у свою злочинну діяльність малолітньою ОСОБА_9 , систематично переміщали ОСОБА_8 на громадському транспорті з с.Коростівці до магазину "Славутич", що розташований по вул. Центральній, 1, в м.Жмеринка Вінницької області, де останній в період часу 09 годин 00 хвилин до 15 годин 00 хвилин займався жебрацтвом під наглядом ОСОБА_9 , яка, діючи згідно вказівок матері ОСОБА_6 , контролювала ОСОБА_8 та забирала у останнього гроші, випрошені у сторонніх осіб, та після 15 годин 00 хвилин переміщали ОСОБА_8 на громадському транспорті з м.Жмеринки до будинку, у якому вони проживали в АДРЕСА_4, де його незаконно утримували. Ці злочинні дії ОСОБА_6 06.06.2016 року близько 14 годин 00 хвилин припинено працівниками Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, які, встановили особу ОСОБА_8 , що перебував у розшуку як безвісно відсутня особа, та помістили останнього до Тиврівського будинку-інтернату геріатричного профілю за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст.304 КК України, як втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність, вчинене матір`ю щодо малолітньої особи.

Допитана в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватою себе у вчиненні інкримінованих їй злочинів не визнала повністю. Пояснила, що приблизно у 2014-2015 роках вона їздила до м.Києва, щоб там зустрітися із своїм колишнім чоловіком, однак, так і не зустрілася з ним, тому поверталася додому й на вокзалі познайомилась з потерпілим ОСОБА_8 , який перший підійшов до неї та попросив у неї цигарку. Далі він поцікавився звідки вона і чи має де жити, на що вона відповіла, що з Вінницької області, де проживає у своєму будинку. Потім ОСОБА_8 повідомив їй, що раніше також проживав у будинку-інтернаті, що знаходиться у Вінницькій області, проте, на той час не має де жити й немає будь-яких родичів, та запитав її дозволу, щоб деякий час пожити у неї, бо до будинку-інтернату його назад не беруть. Далі вона з ОСОБА_8 та своїм сином поїхали електричкою до м.Жмеринка, звідки дістались в с.Коростівці Жмеринського району Вінницької області до її місця проживання. Вдома ОСОБА_8 розповідав їй, що перед зустріччю з нею він здійснював жебракування під контролем інших осіб, яких вона не знає. Зі слів ОСОБА_8 , ці люди приїздили та забирали його з будинку-інтернату, та возили скрізь по Україні та навіть за кордон. Тривалий час він жив у неї, у цей період ОСОБА_8 їздив жебракувати до м.Жмеринка. Також він міг вільно їздити в інше місто у своїх справах, його свободу ніхто не обмежував. Вона його до жебракування не примушувала, він сам це робив, щоб підзаробити кошти. Крім того, він їздив разом з нею жебракувати у міста Тернопіль, Одесу, Харків. До цього вона також його не примушувала, просто розповіла, що збирається туди поїхати аби підзаробити грошей, бо перебуває у важкому матеріальному становищі, після чого ОСОБА_8 сказав, що поїде разом з нею. Це було його добровільне рішення. Там вона з ОСОБА_8 та своїм малолітнім сином ОСОБА_11 , якому на той час було 4-5 років, мешкали у квартирах, які вона винаймала за власні кошти, та у кімнаті проживання, що можна орендувати на залізничному вокзалі. ОСОБА_8 отримані від жебракування кошти переважно залишав собі на власні потреби - на одяг, цигарки, засоби гігієни, морозиво, а частину давав їй на продукти, але то були незначні суми, і робив він це також добровільно. У ОСОБА_8 були з собою документи, що посвідчують особу, а саме паспорт громадянина України та пенсійне посвідчення. Ніхто їх у нього не забирав, вони постійно лежали на холодильнику, інколи він брав їх з собою, коли їздив до м.Вінниці. Під час проживання ОСОБА_8 у неї вдома останній двічі знаходився на стаціонарному лікуванні у лікарні, де йому щоразу робили оперативне втручання. Вперше потрапив у лікарню, коли у нього була пупкова грижа, тоді вона викликала швидку допомогу, яка і відвезла ОСОБА_8 до лікарні. А згодом у ОСОБА_8 розвинулась виразкова хвороба шлунка, й тоді вона особисто доставила останнього до лікарні. За його лікування вона розраховувалася своїми коштами, тоді нею було витрачено близько 5000-6000 гривень. Після цього ОСОБА_8 сказав, що поверне їй ці кошти, однак так і не повернув. ОСОБА_8 розповідав їй, що має з родичів лише двоюрідного брата, проте з ним не підтримує спілкування. Її донька ОСОБА_12 разом з ними не їздила жебракувати, вона тоді залишалась з бабусею у неї вдома. ОСОБА_12 ніколи не змушувала ОСОБА_8 жебракувати. На той час вона жила за ті гроші, що отримувала від свого жебракування, а також ще на ті кошти, що їй виплачувала держава на дітей. Зауважила, що дозволила ОСОБА_8 у неї пожити, оскільки їй стало його дуже шкода, та в подальшому його не виганяла, так як знала, що йому немає куди йти і діти до нього звикли. Вона не мала жодного корисливого мотиву, коли дозволяла ОСОБА_8 у неї проживати. Ніхто його ні в чому не обмежував та ні до чого не примушував, ОСОБА_8 міг вільно пересуватися та їздити у власних справах в будь-яке місто. У її будинку є три житлових кімнати та кухня, ОСОБА_8 мав свою кімнату та своє спальне місце. З лікарні вона його забрала, так як знала, що йому немає де жити та нікому допомогти. З його розмов чула, що він не хоче повертатися до будинку-інтернату. У неї ніколи не виникало думок, що він має якісь психічні розлади, тільки інколи він кричав уві сні, потім прокидався та йшов на вулицю. Як він згодом їй розповідав, що то від того, що у нього залишились не дуже добрі спогади про будинок-інтернат.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_6 , її винуватість у вчиненні вказаних злочинів за встановлених судом обставин повністю доводиться сукупністю досліджених в ході судового розгляду доказів.

Так, потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він є інвалідом другої групи, на час його допиту проживає у Тиврівському будинку-інтернаті. Близьких одичів у нього немає, один двоюрідний брат живе в м.Вінниці. Не пам`ятає з якого часу знаходився в інтернаті. До того жив у власному будинку, але потім йому стало страшно одному жити та й за комунальні послуги було важко платити Тому він вирішив піти жити у інтернаті. Спочатку перебував в інтернаті в м.Вінниці. Там була строга дисципліна. Надалі з цього інтернату він вирішив перейти до інтернату в смт.Тиврів, оскільки там дозволяли на рибаловлю ходити. З інтернату неодноразово тікав. Якийсь період часу жебракував для особи на ім`я ОСОБА_13 у м.Москва. Згодом приїхав до м.Києва і там також жебракував. З інтернату втік, бо посварився з сусідом по кімнаті, який крав у нього речі, мало не побився з останнім. Гадав, що до інтернату його більше не приймуть, оскільки він дуже багато разів тікав, а на вулиці жити не хотів. Вирішив, що йому ніде дітися, потрібно триматися людей, які дають йому роботу. Роботою він вважав жебракування. У м.Житомирі був познайомився з чоловіком, для якого жебракував. Той передав його обвинуваченій ОСОБА_6 , з якою він поїхав до м.Тернополя. Спочатку там не було де ночувати, тож вони спали на вокзалі. Зранку ОСОБА_6 сказала йому йти жебракувати. Він відчував, що увесь час знаходиться під її контролем, що в разі, якщо він піде, то будуть негативні наслідки. Також, вважав, що йому нема куди йти. Інколи ОСОБА_6 погрожувала йому, інколи застосовувала фізичну силу. Однак, такі дії вона вчиняла не привселюдно, а вдома. Зокрема, била по обличчю. Всі отримані за день гроші потерпілий віддавав їй. Якісь гроші інколи залишав собі для власних потреб. Вона не перевіряла чи він віддав їй всі гроші, довірялв йому. Самостійно займатися жебрацтвом ОСОБА_8 не зміг би, оскільки є інвалідом і орендувати квартиру у різних містах йому було б складно. Потрібно було заробляти жебракуванням, щоб оплачувати квартиру. Крім м.Тернополя, він їздив з ОСОБА_6 до м.Івано-Франківська та до інших міст. Під час жебракування хтось повинен був наглядати за ним, щоб він ні з ким не спілкувався. Інколи наглядала ОСОБА_6 , а інколи її дочка ОСОБА_12 . ОСОБА_6 хотіла забрати його пенсію, однак їй це не вдалося. Користувалася його кредитною карткою, розплачувалася за продукти в магазині. Спочатку ОСОБА_6 повідомила, що його паспорт та пенсійне посвідчення знаходяться у неї, але потім виявилося, що його документи були у інших осіб. ОСОБА_6 казала, оо краще буде, якщо його документи будуть у неї, оскільки він може їх загубити. У м.Жмеринка він жебракував для ОСОБА_6 біля магазину "Спортлайн", туди його приводила її дочка ОСОБА_12 . Пояснив, що самому йому не дозволяли виходити і він побоювався ОСОБА_6 та її матері. Одного разу вони дізналися, що він розмовляв з працівником соціального захисту, то отримав за це прочуханки від матері обвинуваченої ОСОБА_6 . Сама ОСОБА_6 сказала, що візьме на прокат автомобіль і покладе його у багажник та возитиме по м.Жмеринці. Відмовитися жебракувати він не міг. Поки він жебракував, ОСОБА_6 десь гуляла, інколи приносила їсти йому. В с.Коростівці у ОСОБА_6 вдома його допитували з ким розмовляв, про що він іншим людям розповідав. Не пам`ятає точно коли, але йому стало зле і його доставили у Жмеринську центральну районну лікарню. В подальшому йому зробили операцію на шлунку. За лікування розрахувалась ОСОБА_6 , бо у нього коштів не було. У лікарні він пролежав два тижні. Після цього проживав у ОСОБА_6 , яка йому повідомила, що витратила на його лікування значну суму коштів, які йому доведеться відпрацювати. Сума була значною, тому йому б довелося працювати більше місяця. Про ситуацію, у яку він потрапив, розповів продавцю магазину, біля якого жебракував, яка потім зателефонувала до поліції. Він боявся навіть поліцейським розповісти про ОСОБА_6 . У поліції обвинувачена просила його повернутися до неї жити, казала, що все буде добре, однак він на це не погодився. На той час в інтернаті йому було добре. На призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 суворого покарання не наполягав.

У ході подальшого судового розгляду даного кримінального провадження потерпілий ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (т.5 а.с.11).

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він знайомий з ОСОБА_6 з 2014 року. У той час він працював таксистом. Його дружина часто спілкувалась з ОСОБА_6 , яка торгувала на привокзальному ринку білизною. Саме його дружина дала його номер телефону ОСОБА_6 . Одного дня у 2014 році ОСОБА_6 викликала таксі в с.Коростівці Жмеринського району. Так він з нею познайомився. Він приїхав до ОСОБА_6 за викликом, допоміг їй покласти сумки у свій автомобіль. Того ж дня він там побачив також потерпілого ОСОБА_8 , останній саме виходив до туалету. При цьому нічого особливого він не помітив. Не було слідів побоїв чи якогось застосування насильства до потерпілого, нічого не викликало підозру. Після цього він бачив потерпілого ще двічі в м.Жмеринка. Його, свідка, дружина була вагітна навесні 2015 року і він разом з нею йшов на базар. Тоді бачили ОСОБА_8 біля магазина "Славутич", що розташований неподалік Жмеринської райдержадміністрації, де потерпілий якраз жебракував. При цьому біля нього нікого не було, ані ОСОБА_6 , ані її доньки. Втретє він бачив ОСОБА_8 біля магазину "Сан Марин" під час жебракування. Тоді також нікого не було поруч з потерпілим. Пізніше у телевізійному репортажі побачив, що ОСОБА_6 обвинувачують у його незаконному утриманні.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що знає ОСОБА_6 з дитинства, вони дружили. ОСОБА_6 живе на іншому боці села. Вона, свідок, з грудня 2014 року працювала листоношею, розносила листи та пенсіонерам пенсію в с.Коростівці, у тому числі і матері обвинуваченої ОСОБА_6 . Потерпілого ОСОБА_8 вона бачила у будинку ОСОБА_6 . Обвинувачена про потерпілого нічого не розповідала. Вона, свідок, подумала, що це родич ОСОБА_6 , оскільки у будинку було таке ставлення до нього, він був як член сім`ї. Одного разу, поки ОСОБА_6 знаходилася з дитиною у лікарні, ОСОБА_8 був вдома сам. Вона приносила листи в дім ОСОБА_6 і залишала ці листи йому. Інколи він сидів на ганку й курив. Кілька разів бачила потерпілого на заправці, де зупинка автобусів, що прямують до м.Жмеринка, він йшов один полем додому. З газет дізналася про обвинувачення.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що знає потерпілого ОСОБА_8 як особу, який упродовж двох років займався жебракуванням біля магазину "Славутич", що знаходиться по вул. Центральній, 1, в м.Жмеринка. Сама вона працювала у цьому магазині. Навесні 2015 році побачила потерпілого вперше. Коли вона приходила на роботу о 09:00 годин, ОСОБА_8 вже стояв під деревом напроти магазину. Жебракував він до 16:00 годин. Якийсь період часу сидів у візку, потім візка не стало і він стояв на милицях. Кілька разів вона бачила, що його приводили на це місце, точно згадати хто не може. Однак, пам`ятає, що упродовж дня кілька разів до потерпілого підходила дівчина-підліток віком близько 14 років, ромської національності, яка забирала у ОСОБА_8 отримані від перехожих кошти. Робила вона це часто, аби коробка для милостині завжди була пуста. Складалось враження, що ця дівчинка завжди перебувала десь неподалік, оскільки вона приходила до потерпілого доволі часто протягом дня. Один раз бачила біля ОСОБА_8 старшу жінку ромської національності. Потерпілий стояв навпроти магазину постійно та за будь-якої погоди. На контакт він не йшов. Вигляд у нього був замучений. Через якийсь період часу він сам заговорив до неї й розповів про свою проблему. Він не шукав допомоги, просто скаржився. Розповів, що його продавали та перепродавали, знущалися, казав, що він більше не витримує так жити, навіть намагався вкоротити собі віку. Ніхто ним не цікавився. Тоді вона, свідок, вирішила йому допомогти та зателефонувала до поліції, де сказали, що навряд чи вони чимось допоможуть. Згодом пішли на прийом до мера, той зателефонував кудись і потерпілого забрали.

Свідок ОСОБА_17 пояснила суду, що вона є приватним підприємцем, її магазин знаходиться навпроти Жмеринської міської ради по вул. Центральній, 1, в м. Жмеринка. Неодноразово бачила потерпілого ОСОБА_8 , який у 2016 році жебракував напроти її магазину майже щодня зранку і до обіду, інколи й після обіду. Їй невідомо, чи він туди приходив сам, чи його хтось приводив. Помічала, що біля нього з`являлась дівчинка ромської національності віком до 15 років, дуже молода, яка проходила повз убік, а ОСОБА_8 йшов за нею. Вона витрушувала його пакет й він повертався на попереднє місце. Потерпілий жебракував незалежно від пори року та погоди, про себе нічого не розповідав, на контакт не йшов. Проте, через якийсь період часу він звернувся до ОСОБА_17 у відчаї та розповів, що має брата у Вінниці, просив, щоб його відправили до нього, а інакше він вчинить самогубство. Просив, щоб його відправили до брата таємно, оскільки за ним слідкують, не розповідав хто саме. Пояснив, що над ним знущаються, кілька разів перепродували різним власникам, плакав, руки трусилися. Телефонів родичів у нього не було. Дуже боявся розповідати хто над ним знущається. Далі вона разом з ОСОБА_16 звернулися до мера міста й за його сприяння за потерпілим приїхали та забрали.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що потерпілий ОСОБА_8 є його двоюрідним братом. Декий час потерпілий перебував в інтернаті у м.Вінниці, але там була сувора дисципліна, і для того, щоб потерпілий міг вийти, ОСОБА_18 щоразу писав відповідну заяву на ім`я адміністрації закладу. ОСОБА_8 приходив двічі на тиждень в гості до нього, він давав йому кошти на цигарки. Потерпілий є дуже довірливою людиною, його легко обманути. За проханням ОСОБА_8 його перевели до інтернату, який знаходиться в смт. Тиврів, оскільки там його відпускали без заяв. Він хотів інколи ходити на риболовлю. Поки були живими батьки свідка, то вони опікувалися потерпілим. Після їхньої смерті цим займався сам ОСОБА_18 . Наприкінці 2014 року він бачив потерпілого на вокзалі в м.Вінниця востаннє. ОСОБА_8 перестав приходити до нього в гості і десь подівся. З приводу його зникнення він звернувся до Тиврівського відділу поліції, можливо його навіть оголосили в розшук. У 2016 році люди почали розповідати, що бачили потерпілого в м.Жмеринка. Потім йому зателефонували з поліції та повідомили, що ОСОБА_8 знайшовся. Під час їхньої розмови потерпілий розповів йому, що його били та над ним знущалися, спочатку заманили розповідями про краще життя та заробітки, а потім обманули він недоїдав. ОСОБА_8 розповідав про двох осіб ромської національності, які возили його з собою, десь у Житомирській області.

Свідок ОСОБА_19 пояснив суду, що він є сусідом обвинуваченої ОСОБА_6 , знає її з дитинства, однак, майже не спілкується. Неодноразово бачив потерпілого ОСОБА_8 на території домогосподарства ОСОБА_6 та її матері, яка проживає недалеко від неї. Потерпілий часто сидів на подвір`ї, курив. Один раз попросив сірника. Він не цікавився ким потерпілий добводиться ОСОБА_6 , гадав, що якийсь родич. Потерпілий не скаржився, нічого не вказувало на те, що його насильно утримують. Бачив, як ОСОБА_8 пересувався самостійно по селі, ніхто його не водив. Востаннє його бачив коли поліція приїжджала. Скільки часу потерпілий прожив у ОСОБА_6 йому не відомо.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що знає родину ОСОБА_6 . Її батьки раніше працювали у колгоспі. ОСОБА_6 мешкає по сусідству, відносини з нею доброзичливі. Вона неодноразово помічала на території домогосподарства ОСОБА_6 потерпілого ОСОБА_8 , бачила як той сидів на лавці й курив, інколи пив чай. Вона ніколи не цікавилася ким він є для ОСОБА_6 , думала, що родич. З`явився там ОСОБА_8 вперше у 2014 році, а у 2016 році його забрали поліцейські. Інколи бачила його на території домогосподарства матері обвинуваченої ОСОБА_6 . Не складалося враження, що він поза волею знаходиться там. По с.Коростіці та в м.Жмеринці потерпілий пересувався сам. Одного разу ОСОБА_8 приходив до неї додому посівати, тоді її не було вдома, а її чоловік дав йому яблук. Вона кілька разів їхала з потерпілим у маршрутному таксі, при цьому ОСОБА_8 був один. Зі слів ОСОБА_6 та її матері їй відомо, що потерпілого прооперували. Де ночував ОСОБА_8 вона не знає.

Свідок ОСОБА_21 пояснила суду, що з обвинуваченою ОСОБА_6 познайомилася близько восьми років тому, остання продавала білизну в м.Жмеринка. Раніше спілкувалися частіше, вона приходила до ОСОБА_6 в гості. Їхні діти спілкувалися. Не пам`ятає точно рік, коли вона відвідала ОСОБА_6 і побачила там потерпілого ОСОБА_8 . На запитання хто він, ОСОБА_6 повідомила, що це просто знайомий дід. Це відбулось перед Пасхою. Потім ще одного разу вона приходила до ОСОБА_6 і бачила потерпілого, коли той сидів біля річки з іншим чоловіком, пив чай. У м.Жмеринка вона неодноразово бачила потерпілого в різних громадських місцях, де той жебракував, при цьому інших осіб, зокрема ОСОБА_6 та її родичів біля нього не було. На її думку ОСОБА_8 пересувався вільно, не виглядав наляканим, не жалівся. Потерпілий з нею не спілкувався.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що знайома з ОСОБА_6 здавна, точно не пам`ятає коли познайомилися. Стосунки у них дружні, вони постійно спілкуються, вона раніше бувала у обвинуваченої вдома. Кілька разів там бачила потерпілого ОСОБА_8 . Поцікавилася у ОСОБА_6 хто це, на що остання повідомила, що це бідний дідусь, який у неї проживає. Вона особливої уваги на нього не звернула. Не виглядало, що потерпілий знаходився у ОСОБА_6 поза своєю волею. У м.Жмеринка неодноразово бачила потерпілого, який жебракував, при цьому поруч з ним ОСОБА_6 вона не бачила. Вона питала ОСОБА_6 чому потерпілий цим займається, на що ОСОБА_6 відповіда, що нічого з цим зробити не може. Вона також одного разу бачила ОСОБА_6 з потерпілим ОСОБА_8 у лікарні, знає, що та вела його на якесь обстеження. Крім цього, бачила потерпілого, коли той одиноко йшов на автобусну зупинку.

Свідок ОСОБА_23 пояснила суду, що вона працює практичним психологом у Тиврівському геріатричному інтернаті. Потерпілий ОСОБА_8 з 2004 року перебуває у їхньому закладі. З народження у нього є деякі когнітивні розлади. Багато цікавиться телебаченням, а влітку - ще й риболовлею. Інтернат є закладом відкритого типу, тому підопічним дозволяють йти куди їм заманеться. У 2014 році ОСОБА_8 пішов кудись і зник. Спочатку не було відомо місце його знаходження, однак пізніше працівники інтернату бачили його на вокзалі в м.Вінниці, він просив милостиню. Його просили повернутися до інтернату, однак, він не погодився. У 2016 році його знову привезли до інтернату. Після подій, що з ним трапилися, упродовж двох років ОСОБА_8 був дуже переляканий, боявся кудись виходити, побоювався, що його знову заберуть. Під час розмов з нею розповідав про те, що спочатку йому пообіцяли, що він заробить грошей, тому він і погодився на співпрацю з цими людьми. Врешті зрозумів, що його просто використовують, а всі гроші забирають. Розповідав, що умови проживання були жахливі, що його не годували належним чином. Разом з тим, зауважив, що оплатили йому операцію і він за це вдячний, бо інакше помер би. Про застосування щодо нього насильства не розповідав. Потерпілий також розповів, що за ним спостерігала постійно дівчина-підліток, йому не дозволяли ні з ким розмовляти. Вона, свідок, щодня з ним спілкувалася, проводила бесіди, аби він заспокоївся і відчув себе у інтернаті в безпеці. Одного разу після того, як потерпілий вернувся проживати до інтернату, приходив невідомий чоловік і хотів пройти до ОСОБА_8 , але черговий його не пустив, бо зрозумів, що певно це хтось з тих осіб, які його утримували. Взагалі ОСОБА_8 спокійний та неконфліктний, складає кошти, за які купує собі телевізійні приставки. Дивакуватість ОСОБА_8 проявляється в тому, що він ні з ким не товаришує, лише постійно дивиться телебачення. Скарг від підопічних стосовно нього не було.

Свідок ОСОБА_24 суду пояснив, що він працює у Тиврівському геріатричному інтернаті. ОСОБА_8 в 2005 році поступив у цей заклад і спокійно проживав до осені 2014 року. У 2014 році потерпілий самовільно покинув заклад. Спочатку він, свідок звернувся до поліції і вони почали його розшук. У червні 2016 року ОСОБА_8 знайшли та знову поселили у закладі. Під час розмов останній розповідав, що він попав до групи людей ромської національності, які його змушували жебракувати. Конретні імена цих осіб не називав. Спочатку вони пообіцяли йому гроші, але потім забрали у нього документи, які посвідчують його особу і не відпускали. Про нанесення йому цими особами тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не розповідав. Потерпілий спочатку був дуже наляканий, боявся, що за ним знову прийдуть, не виходив за межі території інтернату. На прохідній про нього одного разу питав якийсь невідомий чоловік, однак цього особисто він не бачив. Наразі ОСОБА_8 почувається добре, ходить на риболовлю, збирає жолуді на продаж. Про його родичів нічого не відомо, з 2016 року його ніхто не провідував. Скарг на ОСОБА_8 не було.

Свідок ОСОБА_25 пояснив суду, що він працює лікарем у Жмеринській ЦРЛ. Точно не пам`ятає рік, але пам`ятає, що був на чергуванні. Ввечері лизько 20 години до лікарню привели ОСОБА_8 з діагнозом: перфоративна виразка шлунку. Довелося здійснити оперативне втручання. Після операції ОСОБА_8 лікувався якийсь період часу у Жмеринській ЦРЛ та зрештою був виписаний. Такий діагноз, як у потерпілого, може бути у будь-якого громадянина і не залежить від харчування. В разі ненадання медичної допомоги, ОСОБА_8 помер би. Витрати на його лікування були частково покриті лікарнею, а частково особами, які його привели. Він, свідок бачив, що ОСОБА_8 кілька раз відвідували особи ромської національності, цікавилися його станом здоров`я. ОСОБА_8 за час перебування у лікарні скаржився на біль, пов`язаний з його хворобою, інших скарг не було. Виглядав він як звичайний хворий, досить охайний.

Свідок ОСОБА_26 суду пояснив, що у 2016 році він працював у службі "Таксі". Обвинувачена ОСОБА_6 викликала його неодноразово, їй потрібно було їхати у місто, в лікарню тощо. Викликала часто, один раз на тиждень, інколи один раз на два дні. Так він дізнався де вона мешкає, двічі заходив до її будинку, допоміг занести пакети з продуктами. Вдома у ОСОБА_6 він бачив чоловіка близько 50 років, з очевидною інвалідністю, а саме відсутня одна нога. Цей чоловік нічим особливо не вирізнявся, сидів собі. Не виглядав занедбаним чи таким, якого утримують поза його волею. З цим чоловіком свідок жодного разу не спілкувався.

Свідок ОСОБА_27 пояснила суду, що вона проживає навпроти будинку ОСОБА_6 . Відносини у них дружні. Вона, свідок проживає в с.Коростівці з 2008 року. Вдома у ОСОБА_6 не була жодного разу. Спорів, претензій до ОСОБА_6 нема, ніхто на неї ніколи не скаржився. ОСОБА_6 проживає зі своїми трьома неповнолітніми дітьми. Її співмешканець відбуває покарання. Не пам`ятає точно, можливо у 2016 році бачила, що в будинку ОСОБА_6 проживав близько року ОСОБА_8 . Коли той проходив повз її домоволодіння, то завжди вітався, інколи розмовляв на побутові теми. Ніколи не скаржився. Зрідка ОСОБА_8 йшов сам по вулиці, а інколи ішов з дочкою ОСОБА_6 - ОСОБА_12 . Бачила кілька разів як він йшов із ОСОБА_12 до автобуса. Підозр, що його насильно утримують в тому будинку, у неї не було. Коли у ОСОБА_6 захворіла дитина й вона кілька тижнів була з нею в лікарні у м.Жмеринка, то ОСОБА_8 жив у будинку сам. З вікна кімнати другого поверху будинку ОСОБА_27 видно все домоволодіння ОСОБА_6 . Поки ОСОБА_6 була в лікарні, ОСОБА_8 нічим особливим не займався, сидів на лавці, інколи кудись їздив. Вона ніколи не цікавилася у ОСОБА_6 ким є цей чоловік і чому проживає у її будинку.

Свідок ОСОБА_28 пояснив суду, що ОСОБА_6 проживає по сусідству у будинку навпроти. Стосунки з нею хороші, претензій чи скарг щодо неї немає. Вдома у ОСОБА_6 свідок ніколи не був. Чоловіка з інвалідністю, без ноги, бачив, Скільки часу цей чоловік проживав у ОСОБА_6 йому не відомо. Він подумав, що цей чоловік є родичем ОСОБА_6 , оскільки бачив, що вони разом обідали на території домогосподарства матері ОСОБА_6 , той сидів з усіма за одним столом. У нього склалось враження, що ОСОБА_8 наглядав за дітьми ОСОБА_6 , грався з ними. Коли потерпілий проходив повз його домоволодіння, то завжди вітався. Він також неодноразово бачив як потерпілий йшов на зупинку міського автобуса, інколи йшов сам, а інколи з дочкою ОСОБА_6 - ОСОБА_12 . Однак переважно він ходив сам. Одного разу свідок намагався з ним заговорити, однак той не йшов на контакт. Був період часу, що ОСОБА_8 сам перебував вдома, коли ОСОБА_6 перебувала у лікарні. Він, свідок ніколи не питав у ОСОБА_6 ким є ОСОБА_8 , для неї і чому проживає у її будинку. Про те, що потерпілий займається жебракуванням, нічого не знав.

Свідок ОСОБА_29 суду пояснила, що працює терапевтом у Тиврівському геріатричному будинку-інтернат. Знає, що ОСОБА_8 зник з будинку-інтернату 01.12.2014 року, а повернувся туди 06.06.2016 року. На момент першочергового поміщення ОСОБА_8 до їхнього закладу у нього був лише хірургічний діагноз, а після того, як він туди повернувся у 2016 році, йому було встановлено діагноз: гіпертонія другої стадії. Зауважила, що чинниками, які впливають на виникнення гіпертонічної хвороби, у тому числі є постійний стрес. Під час спілкування з ОСОБА_8 останній неодноразово згадував ситуацію свого зникнення. З його слів, після того, як він утік із центру, то поїхав на залізничний вокзал у м.Вінниці, де зустрів незнайомих йому чоловіків, які запропонували йому заробити кошти в м.Житомирі, на що він погодився та поїхав з ними до м.Житомира, де його примушували до жебракування, однак йому вдалося звідти втекти та дістатися до м.Жмеринки. Звідти він поїхав до якогось села, там зайшов у першу ліпшу хатину, де як потім з`ясувалось, проживала обвинувачена ОСОБА_6 . Як він розповідав, ОСОБА_6 прийняла його як рідну людину, та йому дуже прикро, що з нею так сталось, бо вона його врятувала, лікувала та до жебракування не змушувала.

Допит свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та ОСОБА_9 сторони кримінального провадження визначили недоцільним.

Також винуватість у вчиненні за встановлених судом обставин ОСОБА_6 злочинів доводиться дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами:

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000257 від 11.08.2016 року, згідно з яким в період з лютого 2015 року до червня 2016 року невстановлені особи ромської національності, за попередньою змовою, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_8 , використовуючи уразливий стан останнього, а саме відсутність правої ноги, що позбавляло можливості ОСОБА_8 чинити опір їх насильницьким та іншим незаконним діям, переховуючи останнього в одному з населених пунктів Жмеринського району Вінницької області, змушували його жебракувати в м.Жмеринка до того часу, коли останній був доставлений до міського відділу поліції (т.3 а.с.33);

заявою ОСОБА_18 від 19.07.2016 року, відповідно до якої останній просив вжити заходи до невстановлених осіб ромської національності, які з грудня 2014 року до червня 2016 року шляхом обману та з використанням уразливого стану змушували займатися жебрацтвом його брата ОСОБА_8 , 1956 року народження, який є інвалідом другої групи, у даної особи відсутня ліва нижня кінцівка (т.3 а.с.35);

повідомленням в.о. директора Тиврівського будинку-інтернату геріатричного профілю ОСОБА_37 від 27.07.2016 року №441, відповідно до якого 02.12.2014 року було направлено звернення до начальника Тиврівського РВ УМВС з проханням розшуку ОСОБА_8 , який самовільно залишив 30.11.2014 року будинок-інтернат. Також були повторно направлені аналогічні повідомлення 23.12.2014 року, 09.06.2015 року та 30.09.2015 року. 06.10.2015 року надійшла відповідь з Тиврівського районного віддвлу поліції про те, що проводяться оперативно-розшукові заходи щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_8 (т.3 а.с.37-38);

повідомленням лікаря Тиврівського будинку-інтернату геріатричного профілю ОСОБА_38 від 27.07.2016 року, згідно з яким ОСОБА_8 дійсно проживає в Тиврівському будинку-інтернату геріатричного профілю з 22.02.2005 року, є інвалідом другої групи, перебуває на диспансерному обліку з приводу діагноза: ампутаційна кукса верхньої третини правого стегна (травма 1982 року) із значним порушенням функції ходи; ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний міокардіосклероз, гіпертонічна хвороба, хронічний бронхіт, емфізема, пневмосклероз, легкий когнітивний розлад органічного походження. За період з 01.12.2014 року до 06.062016 року був відсутній у закладі та перебував у розшуку по лінії МВС України (т.3 а.с.39);

повідомленням директора Тиврівського будинку-інтернату геріатричного профілю ОСОБА_24 від 23.08.2016 року №500, відповідно до якого з червня 2016 року практичним психологом проводилось вивчення мотиваційної та психологічної готовності до умов проживання у закладі та здійснювався постійний психологічний супровід ОСОБА_8 як такого, що попав у складну життєву ситуацію. В теперішній час час ОСОБА_8 спокійний, врівноважений, впевнений у собі та адаптований до проживання у будинку-інтернаті. Психіатрична допомога ОСОБА_8 не надавалась у зв`язку з відсутністю показань (т.3 а.с.42-43);

характеристикою ОСОБА_8 , що була надана директором Тиврівського будинку-інтернату геріатричного профілю, відповідно до якої ОСОБА_8 переважно дотримується правил внутрішнього розпорядку, однак, мали місце випадки, коли він самовільно покидав будинок-інтернат. Зі співмешканцями та працівниками закладу не конфліктує. У вересні 2013 року та у травні 2014 року у зв`язку із змінами у психічному стані лікувався стаціонарно у відділенні №1 КУ "Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенка" (т.3 а.с.44);

копією довідки серії Д-70 №264999 щодо встановення ОСОБА_39 15.02.1983 року другої групи інвалідності загального захворювання безстроково (т.3 а.с.45);

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.10.2016 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_8 на фото №1 впізнав жінку на ім`я ОСОБА_40 , на яку кажуть цигани "Нуна", та яка проживає в с.Коростівці Жмеринського району та у якої є дочка ОСОБА_41 змушувала його, ОСОБА_8 жебракувати в м.Жмеринка, а її дочка ОСОБА_12 здійснювала нагляд за останнім. Юлія утримувала його у своєму житлі в с.Коростівці Жмеринського району. Згідно з довідкою до протоколу на фото №1 зображена ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.3 а.с.46-48,49);

копіями довідок КУ "Жмеринська ЦРЛ" від 08.08.2016 року та 25.10.2016 року, відповідно до яких ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КУ "Жмеринська ЦРЛ" з 30.08.2015 року до 08.09.2015 року з діагнозом: виразкова хвороба шлунку; перфорація; розлитий гнійний перитоніт, з приводу чого 30.08.2015 року о 22:50 годин проведено оперативне втручання. Лікуючий лікар ОСОБА_25 (т.3 а.с.50,51);

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000355 від 31.10. 2016 року, згідно з яким ОСОБА_6 за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, в період часу з 09:00 годин до 18:00 годин 08.08.2015 року до 14:00 годин 06.06.2016 року застосовуючи погрози застосування насильства, небезпечні для життя та здоров`я ОСОБА_8 , вчинила вербування, переміщення, переховування останнього, з метою використання у зайнятті жебрацтвом в м.Жмеринка та подальшого зверненні випрошених ним коштів на свою користь, втягнувши у вказану діяльність свою малолітню доньку ОСОБА_9 , яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, для систематичного протиправного контролю над ОСОБА_8 (т.3 а.с.54);

протоколом обшуку з фотоілюстраціями від 2 листопада 2016 року, згідно з яким на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду від 06.10.2016 року (т.3 а.с.55) було проведено обшук у домоволодінні ОСОБА_6 у АДРЕСА_3 . Під час обшуку ОСОБА_6 видала працівника поліції паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 серії НОМЕР_2 та пенсійного посвідчення ОСОБА_8 (т.3 а.с.56-63);

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.11.2016 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_8 на фотознімку №3 впізнав ОСОБА_12 , доньку циганки ОСОБА_42 . ОСОБА_12 постійно спостерігала за ним, ОСОБА_8 , забирала у нього гроші від жебракування та повідомляла іншим людям, що ОСОБА_8 є її дідусем. Відповідно до довідки до протоколу на фото під №3 зображена ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.3 а.с.64-66,67);

протоколом огляду від 30.11.2016 року з фототаблицями, відповідно до якого працівниками поліції оглянуто місцевість біля магазинів "Славутич" та "Спортлайн" по вул. Центральній в м.Жмеринка. Неподалік від вхідних дверей до магазину "Спортлайн" знаходиться ділянка по якій ростуть два дерева, біля парковки автомобілів. Як пояснила свідок ОСОБА_16 , саме на цьому місці знаходився чоловік похилого віку без однієї ноги та жебракував. За 30 м від магазинів Славутич" та "Спортлайн" вниз по вул. Центральній знаходиться пустир. Як пояснила свідок ОСОБА_16 , на вказаному пустирі дівчина-циганка забирала гроші у інваліда, які були отримані ним від жебракування (т.3 а.с.69-73);

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.11.2016 року, згідно з яким свідок ОСОБА_17 на фотознімку №2 впізнала дівчину, яка підходила до чоловіка-інваліда, який жебракував. Відповідно до довідки до протоколу на фото під №2 зображена ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.3 а.с.74-76,77);

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.11.2016 року, згідно з яким свідок ОСОБА_16 на фотознімку №3 впізнала дівчину, яка періодично відводила інваліда в нелюдне місце і забирала у нього гроші від жебракування, називала інваліда своїм дідусем. Відповідно до довідки до протоколу на фото під №3 зображена ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.3 а.с.78-80,81);

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.11.2016 року, згідно з яким свідок ОСОБА_36 на фотознімку №4 впізнала дівчину, яку часто бачила біля аптеки по вул. Центральній, 1, в м.Жмеринка і яка розмовляла з чоловіком, що жебракував. Відповідно до довідки до протоколу на фото під №4 зображена ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с.82-84,85);

протоколом про результати зняття інформації з транспортної телекомунікаційної мережі абонентського номеру, яким користувалася ОСОБА_6 від 25.01.2017 року, відповідно до якого у телефонній розмові ОСОБА_6 , та її співмешканець ОСОБА_43 узгоджували показання, які ОСОБА_43 повинен надати слідству про обставини знайомства з ОСОБА_8 , подальшого його розміщення та проживання вдома у ОСОБА_6 . Зокрема, домовилися, що ОСОБА_43 буде розповідати, що вони зустріли ОСОБА_8 в м.Житомирі, там він попросив у ОСОБА_44 закурити. Після цього вони з ОСОБА_6 поїхали до м.Києва, де знову зустріли ОСОБА_8 , той сказав, що йому не було де жити та попросився до них і вони забрали його в м.Жмеринку. Їхали з м.Києва пересадками. Також домовилися, що ОСОБА_43 розповість, що ОСОБА_8 сам запропонував ходити жебракувати. Тоді у нього виявили грижу і вони завезли його у лікарню, на лікування гроші нібито дала мати ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_8 привезли додому і цілу зиму він начебто був вдома. ОСОБА_8 сам запропонував ходити жебракувати по різних містах. Паспорт його віддали мадяри, при цьому просто віддали ОСОБА_6 , не за гроші. Домовилися розповідати, що співмешканець ОСОБА_6 також ходив жебракував, так само як і ОСОБА_8 . Гроші у ОСОБА_8 мовляв ніхто не забирав, але всі купували продукти додому. Більшість грошей ОСОБА_8 витрачав на себе (т.3 а.с.90-104);

протоколом обшуку від 12.02.2017 року, згідно з яким на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суд від 06.02.2017 року (т.3 а.с.107-108) було проведено обшук у домоволодінні ОСОБА_6 у АДРЕСА_3 . Під час обшуку в кімнаті, де мешкає ОСОБА_6 разом з дітьми, на підвіконні було виявлено та вилучено мобільний телефон "NOKIA 7230" рожевого кольору. ІМЕІ НОМЕР_3 , у якому знаходилася сім-карта абонента "Київстар" номер НОМЕР_4 (а.с.109-110 том 3);

протоколом тимчасового доступу до речей і документів та їх вилучення від 20.01.2017 року, згідно з яким на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду від 21.12.2016 року (т.3 а.с.111-112) отримана та вилучена інформація щодо з`єднань, які відбувалися з абонентського номеру НОМЕР_5 за період часу з 00:00 годин 30.11.2014 року до 00:00 годин 19.12.2016 року (т.3 а.с.113-115);

протоколом огляду від 13.02.2017 року, відповідно до якого було оглянуто мобільний телефон рожевого кольору марки "NOKIA" модель "7230", ІМЕІ НОМЕР_3 . та сім-карту НОМЕР_4 оператора мобільного зв`язку ПрАТ "Київстар" (т.3 а.с.116);

протоколом огляду від 25.01.2017 року з додатками, згідно з яким проведено огляд оптичного диску CD-R, вилученого 20.01.2017 року під час тимчасового доступу до документів ПрАТ "Київстар". Встановлено, що за період з 00:00 год 30.11.2014 року до 00:00 годин 19.12.2016 року абонентський номер НОМЕР_5 використовувався у різних мобільних терміналах. Він фіксувався на території м.Житомир та населених пунктів Житомирської області, м. Київ та населених пунктів Київської області, м.Тернопіль та населених пунктів Тернопільської області, м.Хмельницький та населених пунктів Хмельницької області, м.Вінниця та населених пунктів Вінницької області, м.Полтава та населених пунктів Полтавської області, м.Харків та населених пунктів Харківської області, м.Суми та населених пунктів Сумської області, м.Івано-Франківськ та населених пунктів Івано-Франківської області, м.Одеса та населених пунктів Одеської області, м.Львів та населених пунктів Львівської області. 30.08.2015 року о 17:12 годин, тобто в день, коли ОСОБА_8 госпіталізували до КУ "Жмеринська ЦРЛ", абонент прибув до м.Жмеринки з м.Одеси. Надалі на території Вінницької області абонент фіксувався з 30.08. 2015 року до 22.03.2016 року, коли відправився з Вінницької області до Івано-Франківської області, де пробув до 03.04.2016 року, після чого до 18.12.2016 року абонент фіксувався на території Вінницької області (т.3 а.с.113-250, т.4 а.с.1-123);

висновком посмертної судово-психіатричної експертизи від 28.10.2021 року №14, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_8 протягом життя виявляв психічний розлад у вигляді помірного порушення пізнавальної функції органічного генезу (06.7); відповідно до свого психічного стану ОСОБА_8 міг сприймати зовнішній бік обставин і давати про них відповідні показання; ОСОБА_8 не міг повною мірою розуміти характер і значення вчинених щодо нього протиправних дій (т.5 а.с.76-85).

Суд визнає неналежними доказами оказання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 в частині переважно вільного і самостійного пересування потерпілого ОСОБА_45 , оскільки ці обставини не виключають заздалегідь власних побоювань останнього наслідків іншої своєї поведінки з огляду на його навіюваність та покірливість, а також особисту замкнутість. При цьому, суд також враховує, що висновки даних свідків щодо відсутності протиправних проявів з боку ОСОБА_46 щодо ОСОБА_8 вчинені на підставі їх власних вражень, у тому числі помилкових припущень, що останній є її родичем, тоді як ніким з них у самого потерпілого достеменно нічого не з`ясовувалось.

Решту вказаних доказів, окрім тверджень обвинуваченої ОСОБА_6 щодо невчинення нею протиправних дій відносно потерпілого ОСОБА_8 та своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_9 , а також показань свідка ОСОБА_29 в частині її повідомлень зі слів потерпілого ОСОБА_8 про доброзичливе ставлення до нього обвинуваченої ОСОБА_6 , суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та містять об`єктивні відомості щодо обставин кримінальних правопорушень, які є предметом судового розгляду, відтак є належними та допустимими.

Так, суд не приймає до уваги показання обвинуваченої ОСОБА_6 стосовно безкорисливості надання нею притулку та оплати операційного лікування потерпілому ОСОБА_8 , добровільності заняття останнім жебракуванням у власних інтересах, а також щодо незалучення своєї малолітньої дочки ОСОБА_9 до контролю за ним і збирання отриманих ОСОБА_8 пожертв від сторонніх осіб, оскільки вони спростовуються поясненнями самого потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , а також наведеними вище письмовими доказами. При цьому, свідки ОСОБА_16 і ОСОБА_17 є неупередженими щодо учасників даного кримінального провадження та незалежно один від одного підтвердили пояснення потерпілого ОСОБА_8 , з урахуванням чого його пояснення в ході даного судового розгляду є послідовними з часу виникнення обставин даних кримінальних правопорушень й узгоджуються також з вказаними даними свідками подіями, безпосередніми очевидцями яких вони також були самі.

Натомість вказані пояснення свідка ОСОБА_29 суд визнає недопустимим доказом відповідно до приписів ч.6 ст.97 КПК України, оскільки їх надано зі слів потерпілого ОСОБА_8 , тобто з чужих слів, та вони суперечать його власним поясненням в судовому засіданні і не підтверджуються рештою доказів, визнаних судом допустимими.

Разом з тим, суд визначає, що вчинення за попередньою змовою групою осіб обвинуваченою ОСОБА_6 відносно потерпілого ОСОБА_8 торгівлі людьми або іншої угоди щодо людини, та одержання людини є недоведеним стороною обвинувачення належними і допустимими доказами, а також ці обставини не охоплюються обсягом пред`явленого обвинувачення у викладенні обставин кримінального правопорушення, передусім з урахуванням незазначення певних подій та завчасного узгодження ОСОБА_6 з іншими особами умов передачі від них потерпілого ОСОБА_8 , що вочевидь мало відбутись і повинно було передувати самому факту одержання останнього у правовому визначенні попередньої змови групи осіб, чим не є обмежена вказівка щодо таких її дій за попередньою змовою з невстановленими особами. Тому, у відповідності до загальних засад кримінального провадження щодо принципів верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, згідно приписів ч.3 ст.62 Конституції України, якими встановлено, що обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд доходить висовку про необхідність виключення з обвинувачення ОСОБА_6 кваліфікуючих ознак вчинення торгівлі людьми або іншої угоди щодо людини, та одержання людини, оскільки вони не знайшли безсумнівного підтвердження під час судового розгляду.

Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 року №750/5031/18 виснував, що "уразливий стан особи, відповідно до п.2 примітки до ст.149 КК, це такий її стан, зумовлений фізичними чи психічними властивостями або зовнішніми обставинами, який позбавляє або обмежує її здатність усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними, приймати за своєю волею самостійні рішення, чинити опір насильницьким чи іншим незаконним діям, збіг тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

Отже, визначення уразливого стану особи має два види: 1) стан особи, який позбавляє або обмежує її здатність усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними, приймати за своєю волею самостійні рішення, чинити опір насильницьким чи іншим незаконним діям; 2) збіг тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

Відтак висновок про наявність або відсутність такого стану потерпілого та його використання обвинуваченим під час вчинення злочину може базуватись як на результатах медичної, психологічної, психіатричної або комплексної експертизи потерпілого, що підтверджуватиме наявність у особи фізичного захворювання чи фізичної вади, особливого психологічного стану або психічного розладу, так і на сукупності доказів існування тяжких особистих сімейних або інших обставин.

При цьому уразливий стан потерпілої особи є оціночним поняттям і його наявність визначається органами досудового слідства та суду на підставі аналізу конкретних обставин кримінального провадження."

Так, у даному конкретному випадку, уразливий стан потерпілого ОСОБА_8 , яким мала змогу скористатись у його вербуванні до жебракування обвинувачена ОСОБА_6 , визначається неможливістю ОСОБА_8 повною мірою розуміти характер і значення вчинених щодо нього протиправних дій, зумовленою проявами його психічного розлад у вигляді помірного порушення пізнавальної функції органічного генезу, обставини чого встановлені наведеним висновком посмертної судово-психіатричної експертизи щодо нього. Водночас, суд визнає необгрунтованими висловлені стороною захисту сумніви щодо можливості надання потерпілим ОСОБА_8 в силу його розумової відсталості об`єктивних показань, оскільки даним експертним дослідженням також встановлено, що відповідно до свого психічного стану ОСОБА_8 міг сприймати зовнішній бік обставин і давати про них відповідні показання.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд поза будь-яким розумним сумнівом, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що стороною обвинувачення доведено, своїми умисними діями обвинувачена ОСОБА_6 вчинила вербування, переміщення, переховування людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням уразливого стану особи, за що вона повинна нести кримінальну відповідальність за ч.1 ст.149 КК України, за якою в межах пред`явленого обвинувачення суд кваліфікує її дії за вказаними кваліфікуючими ознаками відповідно до встановлених в ході судового розгляду обставин відповідно до редакції закону про кримінальну відповідальність, чинної на час вчинення даного суспільно небезпечного діяння; а також втягнула неповнолітнього у злочинну діяльність, вчинене матір`ю щодо малолітньої особи, за що ОСОБА_6 підлягає кримінальній відповідальності за ч.2 ст.304 КК України.

При призначенні міри покарань суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винної, обставини, що пом`якшують та що обтяжують відповідальність.

Так, обвинувачена ОСОБА_6 має повнолітній вік та є громадянкою України, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася (т.4 а.с.52), за місцем проживання характеризується позитивно, до складу її сім`ї входять троє малолітніх дітей (т.4 а.с.40,41), на обліку лікаря нарколога не перебувала та за психіатрічною допомогою не зверталася (т.4 а.с.86,87), згідно власних пояснень існує за рахунок випадкових заробітків.

Ті обставини, що обвинувачена ОСОБА_6 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, а також передбачений законом обов`язок надання утримання своїй непрацездатній матері, суд визнає такими, що пом`якшують покарання. При цьому, представлені додатково стороною захисту документальні відомості про їхні періодичні захворювання суд не приймає до уваги, так як вони не містять даних про хронічні хвороби, встановлення інвалідності чи потребу здійснення догляду за кимось з них.

До обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, зокрема стосовно потерпілого ОСОБА_8 .

З урахуванням викладених у вироку обставин та особи обвинуваченої ОСОБА_6 , приймаючи до уваги тяжкість вчинених нею кримінальних правопорушень, що належать до тяжких злочинів, за наявності обставини, які пом`якшують її відповідальність, та з огляду на наявність обставини, що обтяжує покарання, враховуючи її посткримінальну поведінку щодо не вжиття ніяких заходів для відшкодування збитків та усунення спричиненої шкоди потерпілому за його життя, суд доходить висновку про необхідність та достатність з метою виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження вчинення нових правопорушень призначити їй передбачені санкціями ч.1 ст.149 КК України та ч.2 ст.304 КК України покарання у виді позбавлення волі в межах їх мінімальної межі, втім, не вбачаючи можливості застосування до неї вимог ст.69, 69-1 КК України з встановлених законом застережень.

Остаточне покарання за сукупністю даних злочинів суд визначає ОСОБА_6 шляхом часткового складання цих призначених покарань згідно вимог ч.1 ст.70 КК України.

Водночас, враховуючи, що вчинене нею кримінальні правопорушення, хоча й є тяжкими злочинами, втім з урахуванням особи ОСОБА_6 , який позитивно характеризується за місцем проживання та раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, за наявності серед решти обставин, що пом`якшують покарання, з огляду також на відсутність вимог потерпілого ОСОБА_8 щодо призначення суворого покарання, суд доходить висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 без відбування покарання шляхом звільнення її від відбування покарання з випробуванням із покладенням на неї певних обов`язків на період іспитового строку.

Речові докази, які зберігаються в ГУНП у Вінницькій області (а.с.105-106), а саме: паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 та пенсійне посвідчення серії НОМЕР_7 , видане на ім`я ОСОБА_8 , необхідно знищити у зв`язку із смертю останнього; мобільний телефон рожевого кольору марки "NOKIA" моделі "7230", ІМЕІ НОМЕР_3 , та сім-картку номер НОМЕР_4 оператора мобільного зв`язку ПрАТ "Київстар" слід повернути за належністю обвинуваченій ОСОБА_6 , оскільки в ході судового розгляду не встановлено їх використання у якості засобів вчинення кримінальних правопорушень; оптичний диск CD-R з написом на тильній поверхні "Київстар вх. 30728 вих 744/3/кт", вилучений 20.01.2017 року під час тимчасового доступу до документів ПрАТ "Київстар", належить залишити в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати відсутні. Відомостей про застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту тимчасово вилученого майна не встановлено.

Цивільний позов не заявлено.

Про застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 клопотань не надійшло.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.149, ч.2 ст.304 КК України, та призначити їй покарання за ч.1 ст.149 КК України у виді трьох років позбавлення волі, за ч.2 ст.304 КК України - у виді чотирьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання вказаних вище покарань призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк іспитового строку у відповідності до приписів ч.1 ст.165 КВК України підлягає обчисленню з дня проголошення даного вироку, тобто з 17.02.2025 року.

Речові докази, що зберігаються зберігаються в ГУНП у Вінницькій області, а саме: паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 та пенсійне посвідчення серії НОМЕР_7 , видане на ім`я ОСОБА_8 , - знищити; мобільний телефон рожевого кольору марки "NOKIA" моделі "7230", ІМЕІ НОМЕР_3 , та сім-картку номер НОМЕР_4 оператора мобільного зв`язку ПрАТ "Київстар" - повернути за належністю обвинуваченій ОСОБА_6 . Оптичний диск CD-R з написами на тильній поверхні "Київстар вх. 30728 вих 744/3/кт" залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набуває законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України, не подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його оголошення, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченій.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3