Справа №639/4852/23
Провадження №1-кп/639/103/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників, адвокатів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню зареєстрованому 25 червня 2023 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000570 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Рогозянка Золочівського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.1 ст. 357 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Жовтневому районному суді м. Харкова знаходиться обвинувальний акт по вищевказаному кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_5 підтримала клопотання, просила задовольнити.

Обвинувачені ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_4 не заперечували проти задоволення клопотання.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого, з посиланням на той факт, що наявні ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у судовому засіданні, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

На підставі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд зобов`язаний, крім передбачених ст. 177 КПК України ризиків, оцінити у сукупності інші обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у інкримінованому правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків та низку інших факторів, які мають суттєве значення для застосування певного запобіжного заходу.

Вищевикладене, а також тлумачення норм ст.ст. 177, 194 КПК у їх системному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить до висновку, що під час вирішення питання щодо обрання (продовження) запобіжного заходу оцінка зібраних доказів має спрямовуватися не на досягнення твердого переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У ч. 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час судового розгляду, суд, за нормами ст. 331 КПК України, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому гл. 18 цього Кодексу.

Зміна запобіжного заходу охоплюється терміном «застосування запобіжного заходу». Такий висновок узгоджується з усталеною практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанови від 18.12.2018 у справі № 628/969/18 та від 28.03.2019 у справі № 286/1695/18). У зв`язку з чим питання про зміну запобіжного заходу вирішується в порядку, передбаченому для його застосування, з врахуванням вимог статті 200 КПК.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Суд при вирішенні питання про обрання, продовження строку дії запобіжного заходу повинен врахувати всі обставини, які можуть вплинути на вид обраного запобіжного заходу, випливає зі змісту ст. 178 цього Кодексу. Таким чином, із зазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, які застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях їх застосування, якими є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які ст. 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність сукупності як обґрунтованої підозри, так і вищенаведених ризиків.

Суд ґрунтується на принципі презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільну небезпеку злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , а також дані про особу обвинуваченого, його вік, та міцність його соціальних зв`язків.

Слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання та до затримання мешкав з батьками за адресою: АДРЕСА_2 , мати з батьком були присутні в кожному судовому засіданні по даній справі, отже останній має постійне місце мешкання та реєстрації, а також міцні соціальні зв`язки, які мають його утримати від переховування від органів досудового розслідування та суду.

Окрім того, потерпілий ОСОБА_8 , під час розгляду клопотань прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 неодноразово зазначав, що будь-яких претензій до останнього не має та просив суд обрати відносно ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Сам по собі факт вчинення правопорушення та ймовірність призначення обвинуваченому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від розслідування та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Враховуючи вище наведене зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт зможе забезпечити належну процесуальну поведінку та зможе запобігти зазначеним ризикам.

По справі «Хайрединов проти України» (38717/04, рішення від 1410.2010 року) Європейський суд по правам людини визнав порушення § 1 ст. 5 Конвенції у зв`язку з обставинами, коли національні органи не надали достатніх підстав для взяття під варту заявника, а суди не розглядали можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

В абз. абз. 2,5 п. 17 Інформаційного листа № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернув увагу судів першої та апеляційної інстанції на те, що суду необхідно враховувати вимоги дотримання розумного строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовження строку тримання під вартою. Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Згідно ч. 5 ст. 202 КПК України у разі постановлення судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали судді, суду про тримання під вартою обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винною у кримінальному правопорушенні, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а тому клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 194, 201-202, 369-372, 393, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши обвинуваченому ОСОБА_7 в період часу з 17 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин наступного дня залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , терміном на 2 місяці до 01.06.2025 року включно.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до суду та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- без дозволу суду не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до органів державної міграційної служби України свій паспорт/паспорти для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти негайно в залі судового засідання, зобов`язавши його негайно прибути до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_2 , де він має перебувати під домашнім арештом.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику та направити до органу поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено 03.04.2025 о 08 год. 30 хв.

Суддя ОСОБА_1