У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/659/25 № 1-кс/610/177/2025
м. Балаклія12 березня 2025 року

Слідчий суддя Балаклійського районного суду Харківської області ОСОБА_1

за участю

прокурора: ОСОБА_2 ,

підозрюваної: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 (відеоконференція),

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000122 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Талди-Курган Казахстан, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, з вищою освітою, пенсіонерки за віком з 2024 року, удови, раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

Погоджене з прокурором клопотання обґрунтовано повідомленням про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Саме цей вид запобіжного заходу необхідний для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

oпереховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

oнезаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні;

oвчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор клопотання підтримала з наведених у ньому підстав. Повідомила, що потерпілий перебуває у лікарні, його прооперували, до нього поїхав слідчий.

Підозрювана вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнала. Проти задоволення клопотання заперечувала, посилаючись на незадовільний стан здоров`я, наявність онучки 12 років, яка є інвалідом та яка 10 років проживала з нею, а зараз проживає зі своєю матір`ю, яка забрала її до себе. Зазначила, що дома має 2 собак, 2 котів, равликів, проживає одна, сім`ї не має, їй 61 рік. Також у неї в квартирі проживають 3 військових. Пояснила, що 09.03.2025 та 10.03.2025 у неї вдома була п`янка з приводу свята, в якій вона приймала участь. Потім потерпілий схопив її за праву руку з виделкою, а у лівій руці вона тримала великий кухонний ніж, який перед цим використовувала для приготування їжі. Ножем «пирнула» потерпілого у живіт «на мізинчик», ніж витягнула. Потерпілий повалив її на підлогу, ніж випав з руки. У потерпілого з живота пішла кров. Військові стягнули з неї потерпілого, відправили його з квартири та викликали поліцію, швидку, знайшли потерпілого у його товариша і відвезли до лікарні. Вона вимила ніж, хотіла прибрати сліди крові. Як приїхала поліція вона випила алкоголь, цього ніхто не бачив. Домашні тварини на даний час залишились тимчасово у сусідки. Вказала, що з СІЗО її возили в 4 лікарню, робили ЕКГ, було проведено огляд лікарем. Зобов`язалась доглядати та лікувати потерпілого.

Захисник заперечувала проти задоволення клопотання, просила застосувати до підозрюваної більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем її проживання, оскільки її підзахисна вину визнає, розкаюється, є особою похилого віку (61 рік), раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, має постійне місце проживання, характеризується позитивно, має онуку ОСОБА_7 , яка є інвалідом, сама підозрювана хворіє на гіпертонію, потребує медичної допомоги, вдома утримує домашніх тварин, який необхідно доглядати. Посилалась на відсутність зазначених ризиків.

Під час розгляду клопотання встановлено наступне.

Слідчим відділенням ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000122 від 10.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

11.03.2025 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин:

«10.03.2025 близько 16.00 год громадянка ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння у житловій квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , де діючи умисно та протиправно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, в ході сварки, тримаючи в правій руці кухонний ніж, умисно нанесла один удар ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в область черевної порожнини, чим спричинила останньому проникаюче колото-різане поранення передньої стінки живота з пошкодженням передньої стінки шлунка та сальникової сумки. За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою загрози життя (п. 2.1.3.І "Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року)».

Надана стороною обвинувачення сукупність матеріалів кримінального провадження на даному етапі кримінального провадження, до моменту вирішення обвинувачення по суті, є достатньою для обґрунтованості повідомленої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що підтверджується:

1)даними протоколу огляду місця події від 10.03.2025, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 під час якого було виявлено при вході до під`їзду № 2 на підлозі сліди речовини бурого кольору (об`єкт № 1), на першому поверсі на підлозі виявлено сліди речовини бурого кольору (об`єкт № 2) доріжку слідів з речовини бурого кольору на сходах, які ведуть до квартири АДРЕСА_2 . Окрім цього, при вході до квартири на підлозі та холодильнику виявлено сліди речовини бурого кольору (об`єкти № 4, 5). Також було виявлено та оглянуто кухонний ніж (об`єкт № 6) та ганчірку рожевого кольору зі слідами речовини жовтого та бурого кольору (об`єкт № 7);

2)даними протоколу допиту свідка ОСОБА_9 , військовослужбовця ЗСУ, з показань якого встановлено, що 06.03.2025 його з побратимом ОСОБА_10 направили до м. Балаклія на проходження військово-лікарської комісії. Від місцевих мешканців вони дізналися, що жінка на ім`я ОСОБА_11 здає кімнати в своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Зв`язавшись з цією жінкою, вони заселились до її квартири, яка була трьохкімнатною, в одній із кімнат мешкає власниця ОСОБА_11 (на вигляд років 60, темне коротке волосся, повної тіло будови), в другій кімнаті поселився свідок, а третя кімната була вільною. 09.03.2025 до третьої кімнати заселився також військовослужбовець на ім`я ОСОБА_12 . 10.03.2025 близько 12.00 години він виходив у місто до магазину, а повернувшись побачив, що в одній із кімнат військовослужбовець ОСОБА_12 , в другій кімнаті перебувала власниця квартири ОСОБА_11 та чоловік, який раніше заходив до власниці, ім`я невідоме, з ним особисто свідок ніколи не спілкувався, в третій кімнаті був ОСОБА_13 . Після приходу свідок одразу ліг спати. Вже ввечері цього ж дня приблизно о 17.00 год його розбудив товариш ОСОБА_13 та повідомив, що чоловік, який перебував в кімнаті з ОСОБА_11 , знаходиться весь в крові. Вийшовши до коридору, він побачив на підлозі кров та у ОСОБА_11 на одязі також були плями бурого кольору, чоловіка в цей час вже в квартирі не було. Ірина було одягнена в білу кофту та чорні штани;

3)даними протоколу допиту свідка ОСОБА_14 , з показань якого встановлено, що 09.03.2025 приблизно о 14.00 год він разом з товаришем ОСОБА_15 пішли в гості до його сестри, на ім`я ОСОБА_11 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , точного номеру будинку та квартири не пам`ятає, знає візуально. Прийшовши до неї додому, вони почали вживати спиртні напої та святкувати жіночий день 8 березня. В приміщенні вже знаходилось троє військовослужбовців, вони продовжили випивати аж до наступного дня, залишившись ночувати у ОСОБА_16 10.03.2025 приблизно з 13.00 год вони знову почали вживати спиртні напої. Приблизно о 16:00 год між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 виникла суперечка. Десь через одну хвилину після початку сварки ОСОБА_12 вийшов з кімнати до коридору, де знаходився свідок, та за ним відразу вийшла ОСОБА_11 й вони продовжили сваритися, вживаючи нецензурну лексику вже в кімнаті коридору, ОСОБА_11 почала погрожувати йому фізичною розправою та кричала, що хоче «завалити» ОСОБА_12 . В цей момент в правій руці ОСОБА_11 з`явився ніж з довгим лезом та рукояткою чорного кольору, тримаючи який в правій руці, перебуваючи з ОСОБА_12 в положенні стоячи один навпроти одного, нанесла один удар ножем з низу ОСОБА_12 в область черевної порожнини. Після нанесення ножового поранення ОСОБА_12 відразу присів на підлогу та почав стогнати, схопившись за область живота, а ОСОБА_11 в цей момент пішла до кімнати кухні, забравши з собою ніж. Побачивши вище вказану подію, він відразу вийшов на вулицю та попрямував в іншому напрямку від будинку, тому що злякався за власне життя. Приблизно о 17.00 год він прийшов до магазину за назвою « ОСОБА_17 », придбав там горілки та пішов до свого знайомого ОСОБА_18 , з яким почали вживати спиртні напої. Приблизно через 15 хвилин до будинку ОСОБА_19 зайшов ОСОБА_12 , якому було нанесено ножове поранення, весь забруднений в крові. Свідок йому запропонував викликати швидку медичну допомогу, але він відмовився, сказав, що має освіту фельдшера та сам зможе собі допомогти. ОСОБА_20 йому налив 50 грамів горілки та вони лягли разом з ОСОБА_12 спати на підлогу, а через деякий час приїхали працівники поліції. ОСОБА_12 було доставлено до лікарні;

4)даними протоколу допиту свідка ОСОБА_21 , військовослужбовця ЗСУ, з показань якого встановлено, що з 09.03.2025 він проходить військово-лікарську комісію в м. Балаклія та зняв кімнату у жінки на ім`я ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_3 , номер квартири не пам`ятає. В даній квартирі він проживає в одній кімнаті, військовослужбовці ОСОБА_22 та ОСОБА_13 та сама господарка ОСОБА_23 ІНФОРМАЦІЯ_3 в квартирі з ОСОБА_11 свідок бачив чоловіка, який йому не знайомий. Цього дня він відпочивав вдома, коли близько 16.40-17.00 годин його розбудили працівники поліції та повідомили, що в квартирі був злочин. Коли він вийшов з кімнати, на підлозі він побачив кров та ОСОБА_11 , у якої на одязі була кров;

5)довідкою КНП БМР ХО «БКБЛІЛ», з якою встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани передньої стінки живота з пошкодженням передньої стінки шлунку та сальникової сумки;

6)даними протоколу огляду місця події у приміщенні КНП БМР ХОР «БКБЛІЛ» за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Балаклія, вул. Партизанська, 25, де у ОСОБА_8 було вилучено футболку зеленого кольору зі слідами речовини бурого кольору та пошкодженням у вигляді отвору на передній частині;

7)даними протоколу затримання ОСОБА_3 в порядку ст. 208 КПК України 10.03.2025 о 20.10 год, в ході якого проведено особистий обшук затриманої та вилучено: светр білого кольору зі слідами речовини бурого кольору;

8)даними протоколів відібрання біологічних зразків у ОСОБА_3 на підставі постанови прокурора Балаклійського відділу Ізюмської окружної прокуратури, де було відібрано зразок крові ОСОБА_3 на марлевий тампон, зразок букального епітелію ОСОБА_3 , зрізи нігтьових пластин з лівої руки, зрізи нігтьових пластин з правої руки, змив на марлевий тампон з внутрішньої поверхні долоні лівої руки, змив на марлевий тампон з внутрішньої поверхні долоні правої руки;

9)даними протоколу допиту свідка ОСОБА_10 , військовослужбовця ЗСУ, з показань якого встановлено, що з 09.03.2025 він зняв кімнату у жінки на ім`я ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_4 . 10.03.2025 в квартирі він почув, як на кухні ОСОБА_11 почала сваритися з чоловіком, як він думав на ім`я ОСОБА_24 , якому вона відмовилась дати випити спиртних напоїв. Після обіду цього ж дня ОСОБА_11 попросила ОСОБА_24 піти з квартири, але той не захотів, тому вона почала на нього кричати. Через деякий час він почув крик жінки та одразу вийшов з кімнати до коридору, де побачив ОСОБА_11 , одягнену у светр білого кольору, яка стояла навпроти ОСОБА_24 на відстані приблизно 3 м. Після чого жінка, держачи в правій руці кухонний ніж, застромила його ОСОБА_24 в ліву частину живота, під ліві ребра, після чого витягла ніж, з рани пішла кров. Після цього потерпілий пішов у невідомому напрямку. Свідок викликав поліцію.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» № 9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Встановлено, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суттєвим є той фактор, що про підозру ОСОБА_3 повідомлено лише 11.03.2025, що стало початком притягнення її до кримінальної відповідальності, тому ризик втечі фактично виник лише з цієї дати і в подальшому лише збільшується внаслідок наближення моменту можливого призначення передбаченого суворого покарання.

Кримінальним процесуальним кодексом України встановлено процедуру отримання показань у кримінальному провадженні - спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань тощо.

Підозрювана раніше не судима, до кримінальної відповідальності раніше не притягувалась, тому на даний час не доведено наявність ризику вчинення нею іншого кримінального правопорушення.

Підозрювана має повну вищу освіту, постійне зареєстроване місце проживання, до кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та в органі з питань пробації не перебуває, є особою похилого віку, має онуку інваліда, хворіє на гіпертонію, потребує медичної допомоги, вдома утримує домашніх тварин, за якими необхідний догляд.

Спроб переховуватись від досудового розслідування не здійснював, виконує свої процесуальні обов 'язки, сприяє кримінальному провадженню шляхом давання показань, винуватою себе визнає повністю, розкаюється. Ці дані містяться в матеріалах клопотання та прокурором не спростовані.

До того ж за встановлених обставин невиправдано дорого тримати під вартою підозрювану, тим більш у такий складний для країни час.

У сукупності з мінімальними ризиками, які ґрунтуються на даних про позитивну особу підозрюваної, попередній характер правової кваліфікації інкримінованого кримінального правопорушення, відсутні достатні підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тому достатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також доведених ризиків, є запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Однак, з урахуванням обставин справи та особи підозрюваної, тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, домашній арешт повинен бути цілодобовим із покладанням на підозрювану передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

Достатніх підстав для застосування більш суворого запобіжного заходу не встановлено. Сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки запобіжний захід не є покаранням.

Згідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу судом встановлено, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, визначені п. 1-2 ч. 1 ст. 194 КПК України, але не доводять обставини, визначені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України - недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні та необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Суд зазначає, що у клопотанні слідчого взагалі не вказано жодного доводу щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи, що стороною обвинувачення не доведено обставин, визначених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, з огляду на дані про особу підозрюваної, слідчий суддя дійшов висновку, що негативні наслідки запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевищують необхідність та можливість досягнення завдань кримінального провадження, і такі потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваної, що в даному випадку буде надмірним.

Усі докази на обґрунтування клопотання повинні надаватись і досліджуватись судом першої інстанції під час розгляду клопотання. Нові докази судом апеляційної інстанції приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи доведе неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. В інших випадках нові докази для усунення допущених і виявлених цим судовим розглядом недоліків клопотання не приймаються і не оцінюються.

У разі встановлення нових даних слідчий або прокурор не позбавлені права подати нове клопотання про зміну або застосування запобіжного заходу на підставі новоздобутих даних.

На цьому етапі кримінального провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, остаточної правовій кваліфікації інкримінованих кримінальних правопорушень тощо.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176-201 КПК України,

п о с т а н о в и в:

1.Клопотання задовольнити частково.

2.Застосувати до підозрюваної ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту в межах строку досудового розслідування - до 11 травня 2025 року включно, заборонити їй цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати її прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а також виконувати обов'язки: повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи ; утримуватися від спілкування із потерпілим, свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

3.Виконання ухвали доручити Балаклійському ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.

4.В іншій частині клопотання відмовити.

5.Строк дії ухвали до 11.05.2025 включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваною в той же строк, але з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1