Справа 688/5173/23
№ 1-кп/688/22/25
Вирок

Іменем України

01 квітня 2025 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Шепетівка кримінальне провадження № 0001117 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шепетівка Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, фізичної особи-підприємця, неодруженого, не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Шепетівка Хмельницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України,

встановив:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стаття закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені.

23 листопада 2018 року близько 03 год 30 хв, ОСОБА_5 за попередньою змовою із ОСОБА_6 , перебуваючи по просп. Миру, 38 в м. Шепетівка Хмельницької області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном, із погрозою застосування фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , наказали останньому сідати до автомобіля марки ВАЗ 21099 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_9 , при цьому ОСОБА_6 сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_5 залишився поруч з автомобілем біля водійської дверки.

Продовжуючи свої злочинні наміри на заволодіння чужим майном, знаходячись у салоні вище вказаного автомобіля, ОСОБА_6 самовільно, в присутності ОСОБА_9 та без його дозволу, зробив обшук салону автомобіля, де в бардачку та на панелі важеля перемикача швидкостей виявив: мобільний телефон марки «НТС» вартістю 385 грн, який був в прозорому силіконовому чохлі, вартістю 100 грн, та в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 вартістю 25 грн; мобільний телефон марки «HUAVEI» вартістю 1424,68 грн, який був в прозорому силіконовому чохлі, вартістю 100 грн та в якому знаходилась флеш-карта пам`яті об`ємом 8 Гб вартістю 150 грн; мобільний телефон марки «NOKIA», вартістю 336,67 грн, в якому знаходилась флеш-карта пам`яті об`ємом 4 Гб, вартістю 100 грн; USB-кабель. вартістю 50 грн, автомобільний зарядний пристрій для телефону, вартістю 102,67 грн; флеш-накопичувач об`ємом 4 Гб, вартістю 100 грн; флеш-накопичувач об`ємом 8 Гб, вартістю 150 грн; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого 17 березня 2005 року Шепетівським МВ УМВС України в Хмельницькій області; посвідчення водія серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 виданого 24 січня 2017 року Центром 6845 ОСОБА_10 на автомобіль марки ВАЗ 21099 д.р.н. НОМЕР_1 ; ліцензію на право здійснення пасажирських перевезень таксі на ім`я ОСОБА_9 ; екзаменаційну картку водія на ім`я ОСОБА_9 , які знаходилися у двох шкіряних гаманцях, вартістю по 100 грн кожен, загальною вартістю 200 грн, які в подальшому відкрито, в присутності ОСОБА_9 , викрав, а після того як в салон автомобіля присів ОСОБА_5 , наказав потерпілому їхати на вул. Плєханова в м. Шепетівка, при цьому неподалік магазину «Кум», який розташований по вул. Старокостянтинівське шосе в м. Шепетівка, наказав зупинити автомобіль, щоб ОСОБА_5 вийшов, а ОСОБА_9 і ОСОБА_6 продовжили рух до гаражного кооперативу автомобілістів №4, де зупинився у місця, яке вказав останній.

В подальшому, коли до місця їхньої зупинки на автомобілі марки «SUBARU» д.р.н. НОМЕР_6 під`їхав ОСОБА_5 , продовжуючи свої наміри на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, відкрито, за попередньою змовою між собою, ОСОБА_6 в присутності потерпілого ОСОБА_9 перемістив викрадені з салону автомобіля потерпілого вищевказані речі та документи в салон автомобіля марки «SUBARU», при цьому ОСОБА_9 під погрозою застосування фізичного насильства, ОСОБА_5 з ОСОБА_6 наказали також пересісти у вказаний автомобіль.

Рухаючись вказаним автомобілем в напрямку на виїзд з м. Шепетівка. ОСОБА_6 , який знаходився ззаду за пасажирським сидінням, став завдавати удари кулаками в задню частину голови ОСОБА_9 , а ОСОБА_5 , призупинивши автомобіль, із застосуванням фізичної сили та висловлюванням погроз, зв`язав ОСОБА_9 руки пластмасовим хомутом, чим унеможливив його рухи, та можливість чинити опір неправомірним діям. Після чого ОСОБА_6 вийшов із салону автомобіля на вулицю, де мобільний телефон марки «НТС» в прозорому силіконовому чохлі із сім-картою ПрАТ «Київстар»; мобільний телефон марки «HUAVEI» в прозорому силіконовому чохлі із флеш-картою на 8 Гб; мобільний телефон марки «NOKIA» із флеш-картою на 4 Гб; USB-кабель та прикурювач до автомобіля викинув на узбіччі, а флеш-накопичувач об`ємом 4 Гб; флеш-накопичувач об`ємом 8 Гб; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого 17 березня 2005 року Шепетівським МРВ УМВС України в Хмельницькій області; посвідчення водія серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 виданого 24 січня 2017 року Центром 6845 ОСОБА_10 на автомобіль марки ВАЗ 21099 д.р.н. НОМЕР_1 ; ліцензію на право здійснення пасажирських перевезень таксі на ім`я ОСОБА_9 ; екзаменаційну картку водія на ім`я ОСОБА_9 , які знаходилися у двох шкіряних гаманцях, залишив в салоні автомобіля, а в подальшому спільно із ОСОБА_5 розпорядилися ними на власний розсуд.

Внаслідок вищевказаних неправомірних, умисних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: садна на внутрішній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу, садна на правому променево-зап`ястковому суглобі, які могли виникнути внаслідок зв`язування рук мотузкою; садна на підборідді справа, на слизовій нижньої губи, синця на верхній поверхні повіки правого ока, синця в лівій завушній ділянці, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, а також спричинено фізичні страждання.

Таким чином, ОСОБА_5 , діючи умисно, за попередньою змовою із ОСОБА_6 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрали майна потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 3 224, 02 грн, чим завдали останньому майнової шкоди на вказану суму.

Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинили кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім цього, 23 листопада 2018 року близько 4 год, ОСОБА_6 , знаходячись в гаражному кооперативі автомобілістів №4, що по вул. Плєханова в м. Шепетівка, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, маючи умисел спрямований на незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 , всупереч волі останнього та з погрозою застосування фізичного насильства, наказали йому сідати на переднє пасажирське сидіння автомобіля марки «SUBARU» д.р.п. НОМЕР_7 , під керуванням ОСОБА_5 , при цьому ОСОБА_6 сів позаду ОСОБА_9 , після чого вони розпочали рух в напрямку виїзду з м. Шепетівка, тим самим порушили основні права, свободи та інші загальнолюдські цінності, які повинна мати кожна людина і які закріплені в Конституції України, зокрема: на повагу гідності громадянина, права на фізичну свободу та особисту недоторканість, тобто навмисно позбавили волі потерпілого.

В подальшому, рухаючись вказаним автомобілем в напрямку на виїзд з м. Шепетівка, ОСОБА_6 , який знаходився позаду за пасажирським сидіння, став наносити удари кулаками в задню частину голови ОСОБА_9 , а ОСОБА_5 , призупинивши автомобіль, із застосуванням фізичної сили та висловлюванням погроз продовження її застосування, зв`язав ОСОБА_9 руки пластмасовим хомутом, чим унеможливив його рухи та можливість чинити опір неправомірним діям, після чого ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_6 продовжили завдавати потерпілому удари кулаками рук в ділянку голови.

Надалі ОСОБА_5 , керованим ним автомобілем приїхав до кар`єру, який розташований неподалік с. Плесна Шепетівського району, де із багажника дістав лопату та із висловлюванням погроз, з метою пригнічення волі та приниження людської гідності змусив ОСОБА_9 копати собі яму. Коли ОСОБА_11 виконувати вказані дії відмовився, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знову змусили ОСОБА_9 сісти в салон автомобіля, після чого вони поїхали з території кар`єру через м. Ізяслав до м. Славута, при цьому ОСОБА_6 та ОСОБА_5 упродовж руху продовжували висловлювати в бік ОСОБА_9 , руки якого були зв`язаними, погрози та завдавати удари кулаками рук в ділянку голови та тулуба.

Знаходячись в м. Славута, близько 06 год 30 хв 23 листопада 2018 року, ОСОБА_5 зупинив автомобіль неподалік ресторану «Україна», що по вул. Миру, де вийшовши з автомобіля, відчинив передні пасажирські двері та почав завдавати удари кулаками рук в ділянку голови та тулуба ОСОБА_9 , а ОСОБА_6 , який знаходився в автомобілі позаду ОСОБА_9 , накинувши на тулуб і шию потерпілого пасок безпеки, став ним його душити та завдавати удари кулаками в ділянку задньої частини голови потерпілого.

При вказаних діях ОСОБА_9 , застосувавши фізичну силу, зміг звільнити тулуб та шию від паска безпеки та, відштовхнувши ОСОБА_5 , вибіг із автомобіля, після чого із криками про допомогу втік до житлового масиву вулиці Миру м. Славута, у зв`язку з чим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з місця події втекли. В свою чергу ОСОБА_9 у невідомої особи на вулиці попросив мобільний телефон та повідомив про вчинений щодо нього злочин своїх батьків, які в подальшому і забрали його з м. Славута.

Внаслідок вищевказаних неправомірних, умисних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: садна на внутрішній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу, садна на правому променево-зап`ястковому суглобі, які могли виникнути внаслідок зв`язування рук мотузкою; садна на підборідді справа, на слизовій нижньої губи, синця на верхній поверхні повіки правого ока, синця в лівій завушній ділянці, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, чим спричинено фізичні страждання, а також порушено його основні права, свободи та інші загальнолюдські цінності, які повинна мати кожна людина і які закріплені в Конституції України, а саме: на повагу честі, гідності громадянина, права на фізичну свободу, особисту недоторканність, свободу пересування та вільного вибору свого місця перебування.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконному позбавлені волі людини, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань потерпілому, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 146 КК України.

Крім цього, 23 листопада 2018 року близько 03 год 30 хв, ОСОБА_6 , за попередньою змовою із ОСОБА_5 , знаходячись по просп. Миру, 38 в м. Шепетівка Хмельницької області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою викрадення особистого майна та офіційних документів, із погрозою застосування фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наказали останньому сідати до автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21099» д.р.н. НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_9 , при цьому ОСОБА_6 сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_5 залишився поруч автомобіля біля водійської дверки.

Продовжуючи свої злочинні наміри на заволодіння офіційними документами, знаходячись у салоні вище вказаного автомобіля, ОСОБА_6 самовільно, в присутності ОСОБА_9 та без його дозволу, зробив обшук салону автомобіля, де в бардачку серед іншого виявив: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 виданого 24 січня 2017 року Центром 6845 ОСОБА_10 на автомобіль марки ВАЗ 21099 д.р.н. НОМЕР_1 ; ліцензію на право здійснення пасажирських перевезень таксі на ім`я ОСОБА_9 ; екзаменаційну картку водія на ім`я ОСОБА_9 , які відповідно до примітки ст. 358 КК України, є офіційними документами, після чого, відкрито, в присутності ОСОБА_9 , із погрозами застосування до нього фізичного насильства, перемістив їх в салон автомобіля марки «SUBARU» д.р.н. НОМЕР_6 , під керуванням ОСОБА_5 , а в подальшому привласнили та використали на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у викраденні офіційних документів, в інших особистих інтересах, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

Крім цього, 23 листопада 2018 року близько 03 год 30 хв, ОСОБА_6 , за попередньою змовою із ОСОБА_5 , знаходячись на просп. Миру, 38 в м. Шепетівка Хмельницької області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою незаконного заволодіння паспортом та іншими важливими особистими документами потерпілого ОСОБА_9 , із погрозою застосування фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наказали останньому сідати до автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21099» д.р.н. НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_9 , при цьому ОСОБА_6 сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_5 залишився поруч автомобіля біля водійської дверки.

Продовжуючи свої злочинні наміри на заволодіння паспортом та іншими важливими особистими документами, знаходячись у салоні вище вказаного автомобіля, ОСОБА_6 самовільно, в присутності ОСОБА_9 та без його дозволу, зробив обшук салону автомобіля, де в бардачку серед іншого виявив: паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого 17 березня 2005 року Шепетівським МРВ УМВС України в Хмельницькій області та посвідчення водія серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого, достовірно знаючи, що паспорт - це документ, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України (п. 1 Положення про паспорт громадянина України, затверджено постановою ВРУ від 26.06.1992 №2503-ХІІ), а посвідчення водія, згідно з підпунктом «а», п. 2, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», є документом, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відкрито, в присутності ОСОБА_9 , із погрозами застосування до нього фізичного насильства, перемістив їх в салон автомобіля марки «SUBARU» д.р.н. НОМЕР_6 , під керуванням ОСОБА_5 , викрали їх, а в подальшому привласнили та використали на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 3 ст. 357 КК України.

У березні 2022 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_5 , перебуваючи на тренувальних стрільбах на кар`єрі, що неподалік с. Климентовичі Шепетівського району Хмельницької області, з метою тренування у стрільбі, отримав різного типу військові боєприпаси, частину із яких в подальшому відстріляв, а частину, зокрема 30 (тридцять) військових боєприпасів стрілецької вогнепальної зброї, 7,62 мм гвинтівкові патрони з кулею «ЛПС» зі сталевим осердям, а також 1 (один) військовий боєприпас стрілецької вогнепальної зброї, пістолетний патрон калібру 9 мм з кулею зі сталевим осердям, по закінченні стрільб не здав, а залишив при собі, після чого, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, всупереч вимог Розділу 111 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998 (далі Інструкція), переніс їх до місця свої реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став зберігати без передбаченого законом дозволу у кімнаті підвального приміщення, у правій верхній шухляді стелажу.

У подальшому 29 вересня 2023 року в період часу з 06 год 57 хв по 11 год 13 хв, в ході проведення санкціонованого обшуку будинку за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_5 , розташованого за адресою АДРЕСА_1 , в кімнаті підвального приміщення у правій верхній шухляді стелажу працівниками поліції виявлено та вилучено 30 (тридцять) військових боєприпасів стрілецької вогнепальної зброї 7.62 мм гвинтівкові патрони з кулею «ЛПС» зі сталевим осереддям, а також 1 (один) військовий боєприпас стрілецької вогнепальної зброї, пістолетний патрон калібру 9 мм з кулею зі сталевим осердям, які придатні для здійснення стрільби, та які ОСОБА_5 умисно, незаконно придбав, переніс та зберігав за місцем свого проживання і реєстрації без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.

У березні 2023 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_5 , перебуваючи у лісовому масиві, неподалік кафе-бару «Асторія», який розташований за адресою вул. Захисників України. 174 в м. Шепетівка Хмельницької області, у поліетиленовому пакеті знайшов подрібнений та готовий до вживання особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, після чого діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, порушуючи правовий режим обігу наркотичних засобів в Україні, а саме: всупереч вимогам ст.ст. 2, 7, 12, 15, 25, 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», згідно яких діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин на території України дозволяється лише в цілях і в порядку, встановлених цим Законом, а в передбачених ним випадках - у порядку, що встановлюється нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України та відповідних центральних органів виконавчої влади, переніс його до місця свої реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став зберігати у кімнаті підвального приміщення у другій шухляді стелажу для власного вживання без мети збуту, чим саме вчинив незаконне придбання, шляхом привласнення знайденого, та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу.

У подальшому, 29 вересня 2023 року в період часу з 06 год 57 хв по 11 год 13 хв, в ході проведення санкціонованого обшуку будинку за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_5 , розташованого за адресою АДРЕСА_1 , в кімнаті підвального приміщення у другій шухляді стелажу, працівниками поліції виявлено та вилучено поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, масою 154,032 г у перерахунку на суху речовину, обіг якого заборонено та розмір якого становить величину між невеликими та великими розмірами, зазначеними в Таблиці №1 «Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 16.08.2000 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29.07.2010 №634), який ОСОБА_5 незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого, та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 1 ст. 309 КК України.

2. Позиція сторони захисту.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнав. Суду показав, що ввечері 23.11.2018 приїхав до брата ОСОБА_12 , який проживав в будинку по АДРЕСА_4 . В квартирі побачив ОСОБА_9 , який мав возити його та ОСОБА_6 по місту. Спочатку поїхали на автомобілі ОСОБА_9 по місту, заїхали на заправку, потім він вийшов, щоб взяти свій автомобіль Субару. Біля гаражного кооперативу ОСОБА_6 та ОСОБА_9 пересіли в його автомобіль, ОСОБА_9 сів на переднє пасажирське сидіння. Він не бачив, щоб ОСОБА_6 щось забирав у ОСОБА_9 , але ОСОБА_6 виходив з машини на деякий час. Тілесних ушкоджень вони ОСОБА_9 не наносили. Потім поїхали в м. Славута через м. Ізяслав. В м. Славута він вигнав ОСОБА_9 з машини, бо той був в нетверезому стані та матюкався.

Вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України визнав повністю. Дав показання, що у березні 2023 року знайшов канабіс, який зберігав за місцем проживання. У березні 2022 року, перебуваючи на тренувальних стрільбах на кар`єрі, що неподалік с. Климентовичі Шепетівського району, з метою тренування у стрільбі, отримав різного типу військові боєприпаси, частину із яких в подальшому відстріляв, а частину по закінченні стрільб не здав, а залишив при собі, переніс додому, де зберігав без дозволу.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнав. Суду дав показання, що ОСОБА_9 надавав йому послуги таксі. Він домовився з ОСОБА_9 про поїздку в м. Ізяслав до дівчат. 23.11.2018 близько 20-21 години ОСОБА_9 мав завезти його та ОСОБА_5 в Ізяслав, але його довго не було. Він чекав його в квартирі у брата ОСОБА_5 . Коли ОСОБА_9 прийшов в квартиру, він зробив йому зауваження за затримку, пізніше прийшов ОСОБА_5 і вони поїхали втрьох на машині ОСОБА_9 до АЗС, де неподалік купили коньяк. Потім він подумав, що краще в Ізяслав поїхати на машині ОСОБА_5 , а машину ОСОБА_13 лишити біля гаражного кооперативу. Для цього ОСОБА_5 вийшов з машини, а він з ОСОБА_9 поїхали до гаражного кооперативу, де чекали його. ОСОБА_5 приїхав на ОСОБА_14 та вони пересіли до нього. Вони хотіли, щоб за кермом був ОСОБА_9 , бо спочатку не знали, що ОСОБА_9 перебуває в нетверезому стані. Взяли ОСОБА_9 з собою, бо він сказав, що знає хто спалив його автомобіль. ОСОБА_9 сам переніс свої речі в Субару. Він їх не брав і не знає хто їх забрав з машини. Поїхали на заправку, а потім поїхали до ОСОБА_15 . По дорозі зупинялися неподалік кар`єра і пили з потерпілим коньяк. Ніхто ОСОБА_9 не погрожував і не бив. Оскільки він не зміг додзвонитися до знайомих дівчат, вирішили поїхати в Славуту через Ізяслав, до інших знайомих. Після того, як вони з ОСОБА_9 випили коньяк, останній почав агресивно поводитися, хапати кермо, важель перемикача швидкостей. В м. Славута близько 06 години вони вигнали ОСОБА_9 з машини.

3. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Винуватість обвинувачених у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у незаконному позбавлені волі людини, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань потерпілому, викраденні офіційних документів, в інших особистих інтересах, незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом за встановлених обставин об`єктивно підтверджується дослідженими під час судового слідства доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який суду показав, що йому зателефонував ОСОБА_6 , щоб він приїхав до нього за адресою АДРЕСА_4 . Пізніше він зателефонував ОСОБА_6 і повідомив, що поїде до товариша в сторону ОСОБА_16 та завезе йому колесо. Повертався з пасажиром ОСОБА_17 . Весь час поки він повертався в Шепетівку, йому телефонував ОСОБА_6 . Він повідомив йому, що у нього закінчився газ в авто. Після того, як він заправив автомобіль, приїхав за адресою АДРЕСА_5 , де знаходились ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . За вказівкою ОСОБА_6 він піднявся в квартиру, пояснив де був та що робив, після цього ОСОБА_5 вдарив його по обличчю декілька разів. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 сказали йому спуститися вниз на сісти в своє авто. Разом із ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та знайомим ОСОБА_17 вони сіли у його авто, завезли ОСОБА_20 до четвертої школи, поїхали в сторону об`їзної на заправку, хлопці дали йому кошти, щоб він купив пляшку коньяку та фанту. Після цього поїхали в сторону автовокзалу, повернули в місто, зупинилися за проханням ОСОБА_5 біля магазину «КУМ», де ОСОБА_5 вийшов. Після цього вони з ОСОБА_19 поїхали по вулиці Заводській, близько 15-20 хв катались по вулиці, в подальшому ОСОБА_21 сказав йому їхати до гаражів. Коли вони приїхали, ОСОБА_21 сказав поставити машину збоку, тому що далі вони поїдуть іншою машиною. Він поставив своє авто, забрав документи з бардачка (посвідчення водія, паспорт, тех.паспорт на авто, ліцензія на таксування), оскільки ОСОБА_21 наказав йому це зробити. Під`їхав автомобіль марки Субару сірого кольору, за кермом якого був ОСОБА_22 . Він сів на переднє сидіння та поклав документи між сидіннями за вказівкою ОСОБА_23 . Двері автоматично замкнулися, коли сіли в машину. Після цього ОСОБА_21 сказав передати йому телефони (HUAWEI, HTC та кнопковий телефон). Далі ОСОБА_21 почав їх оглядати та виймати з них сім-карти та флеш-карти. Після цього ОСОБА_24 наказав витягнути руки та зв`язав їх пластиковими хомутами. Після зв`язування рук відчув небезпеку. Після цього вони виїхали із гаражного кооперативу в сторону автовокзалу, проїхавши близько 200 метрів зупинились на узбіччі, вийшов ОСОБА_21 та виклав його телефони на землю. В подальшому вони поїхали на газову заправку, яка знаходиться при виїзді із міста в сторону Хмельницького, після того як заправили авто, поїхали в сторону Ізяславського перехрестя, з`їхали в кар`єр, зупинились. ОСОБА_21 наказав йому виходити. Після цього ОСОБА_24 дістав лопату із багажнику і дав йому, після чого вони наказали йому копати яму, яку він копав зі зв`язаними руками близько 15 хв. Після цього ОСОБА_21 сказав йому сідати в авто, ОСОБА_24 поклав лопату в багажник. Вони поїхали до Ізяслава, через села виїхали в Славуті. ОСОБА_21 із заднього сидіння почав його бити руками в голову, ОСОБА_24 вдарив його в обличчя долонею. Під час руху ОСОБА_24 питав його кому і що він розказував, у відповідь він казав, що нікому і нічого не казав. Оскільки вони не отримали потрібної їм відповіді, починали його бити знову. Від болі він розірвав стяжки, вони цього не побачили. Доїхали до Славути близько 7 ранку та зупинились біля ресторану «Україна». ОСОБА_21 почав його душити паском безпеки, а ОСОБА_24 вийшов з авто та відкрив двері із його сторони. Він дивом вирвався з авто та втік, при втечі порвав куртку. По дорозі попросив у незнайомого чоловіка телефон, щоб зателефонувати батькові (номер телефону батька знав на пам`ять). Дійшов до військового містечка вулицями в Славуті, де батько з дядьком забрали його. Документи йому не повернули, відновлював паспорт та посвідчення водія. Алкоголь він в той день не вживав, коньяк пили обвинувачені. Оскільки з часу події пройшло 6 років та він як військовослужбовець перебував у зоні бойових дій, де отримав травму, просив суд врахувати надані ним більш детальні показання, які він надав під час слідчого експерименту з ним та під час попереднього допиту в суді. Також зазначив, що боявся ОСОБА_25 , оскільки той та його батько працювали у правоохоронних органах. Після заяви до поліції обвинувачені переслідували його на машині, хотіли, щоб він змінив показання та забрав свою заяву;

- аналогічними показаннями потерпілого ОСОБА_9 під час його допиту 13.10.2023 у слідчого судді згідно зі ст. 225 КПК України;

- даними протоколу слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_9 від 24.11.2018 та дослідженим відеозаписом слідчої дії, з якого слідує, що ОСОБА_9 показав як біля будинку по АДРЕСА_4 ОСОБА_6 оглянув бардачок його автомобіля, дістав його документи - ліцензія на таксування, страховка на машину, права, картки банківські, телефони, виклав їх на панель, позабирав флешки. Показав маршрут пересування 23.11.2018. Показав як біля гаражного кооперативу ОСОБА_21 все забрав із машини та переніс до машини ОСОБА_14 . ОСОБА_24 взяв його ключі від машини та пішов забрати з його машини коньяк і фанту. Від?їхавши від гаражів за 100 м, зупинилися і ОСОБА_24 зв`язав йому руки пластиковим хомутом, а ОСОБА_21 вийшов з машини і виніс всі його телефони. Далі поїхали на автозаправку, а потім на кар?єр, де ОСОБА_24 дав йому лопату та наказав копати яму. На статистові показав, як під час руху ОСОБА_24 та ОСОБА_21 били його руками по голові та погрожували фізичною розправою. Показав, як в м. Славута ОСОБА_24 та ОСОБА_21 били його по голові та тулубу, а ОСОБА_21 душив паском безпеки, але він вирвався від них та втік;

- показаннями свідка ОСОБА_26 , який дав суду показання, що знає ОСОБА_9 як таксиста. В 2018 році звертався до нього, коли пробив колесо біля села в Славутському районі. ОСОБА_27 привозив йому колесо для заміни. Свідок їхав з ОСОБА_16 до Шепетівки з сім?єю та знайомим ОСОБА_17 , який не міг чекати та повернувся до Шепетівки з ОСОБА_9 на його автомобілі;

- показаннями свідка ОСОБА_28 , який дав суду показання, що у 2018 році охороняв гаражний кооператив по вул. Плєханова в м. Шепетівка. Бачив, як вночі до воріт під?їхав позашляховик та ще один автомобіль, з них виходили чоловіки, про щось говорили, потім роз?їхалися;

- показаннями свідка ОСОБА_29 , який дав суду показання, що працював на АЗС «Мото» помічником оператора. В 2018 році близько 24 години під час здачі зміни під?їхав чоловік молодого віку на автомобілі червоного кольору з іноземними номерами, щоб заправитися, але не розрахувався та втік;

- показаннями свідка ОСОБА_30 , яка дала суду показання, що працювала на АЗС «Мото» оператором. В 2018 році близько 24 години під?їхав чоловік молодого віку на автомобілі червоного кольору на польських номерах із затемненими вікнами, заправив автомобіль, проте не оплатив за пальне та втік. Замість грошей він кинув у віконце пластиковий документ - посвідчення водія, і сказав, що пізніше заплатить. Посвідчення водія, яке залишив той чоловік, вона виклала в Інтернет та зверталася до поліції. Пізніше до неї приїжджав ОСОБА_5 та запитував, чому вона його упізнала як особу, яка лишила їй цей документ;

- показаннями свідка ОСОБА_31 , яка дала суду показання, що є матір?ю потерпілого ОСОБА_9 . В 2018 році зранку їй подзвонив чоловік і сказав, що їде в Славуту за сином, якого побили. Сина привіз ОСОБА_32 , брат чоловіка. Бачила у сина на голові та обличчі тілесні ушкодження, сліди від мотузок на руках. Додому приїхала поліція і вона чула, як син розповідав, що його викрали ОСОБА_24 з ОСОБА_19 , машину в нього забрали, пересадили до машини ОСОБА_33 , біля гаражного кооперативу викинули його документи та телефони, цілу ніч його возили та били вдвох, біля кар?єру дали лопату та примусили копати яму, далі завезли в Славуту, де йому, розірвавши мотузку, вдалося від них втекти. У перехожого попросив телефон та подзвонив батькові, який за ним поїхав разом зі своїм братом. Бачила у сина порвану кофту та куртку. Разом з поліцейськими син їздив та показував куди його возили та у місці, де обвинувачені викинули телефони, поліцейські їх виявили. Син їздив до лікарні, робив рентген та КТ, у нього дуже боліла голова від ударів. Наступного дня до них приходив батько ОСОБА_25 , колишній працівник правоохоронного органу, та пропонував забрати заяву за 200 доларів. Після заяви до поліції ОСОБА_24 з ОСОБА_19 на машині переслідували сина. Син навіть не зрозумів, чого вони його били, оскільки він раніше возив їх як таксист і був з ними в нормальних відносинах. Справу закривали і губили, потім відновили. Багато років пройшло, не все детально пам?ятає;

- показаннями свідка ОСОБА_34 , який дав суду показання, що проживає у м. Славута за 200 м від ресторану «Україна». Восени 2018 року близько 7-8 ранку до нього підійшов молодий чоловік в порваній чорній куртці та сказав, що його викрали та били, в нього викрали мобільний телефон та попросив дати телефон для дзвінка батьку. Спочатку він вагався, бо руки в того чоловіка були брудні, здерті на пальцях, в землі, сам був неохайний, тремтів та був переляканий. Він дав йому телефон, той подзвонив та пішов;

- показаннями свідка ОСОБА_35 , який дав показання, що є батьком потерпілого, в 2018 році близько 7-8 ранку до нього зателефонував син з чужого номеру телефону та попросив забрати його зі ОСОБА_36 . Син повідомив, що його викрали та завезли до ОСОБА_36 двоє знайомих чоловіків, ОСОБА_21 з другом. Свідок разом з братом поїхали за ним в Славуту та підібрали його біля військового містечка. Син розповів, що його викрали, відвезли до кар?єру, змусили копати яму, потім завезли в Славуту. Його автомобіль лишили біля гаражного кооперативу, а поїхали на іншій машині. Розповів, що в нього забрали документи, посвідчення водія, мобільні телефони. Коли вони його побачили, то він був змучений, з саднами на голові, зі слідами мотузок на руках, куртка розірвана;

- даними протоколу огляду місця події від 23.11.2018 з фототаблицями, згідно якого 23 листопада 2018 року під час огляду місця пригоди на узбіччі по вул. Плєханова в м. Шепетівка поблизу Шепетівського будівельно-експлуатаційного гаражного кооперативу працівниками поліції виявлено та вилучено мобільний телефон марки «HUAWEI» у силіконовому чохлі, мобільний телефон марки «НТС» у силіконовому чохлі, мобільний телефон марки «NOKIA», USB кабель та автомобільний прикурювач, які ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відкрито викрали у ОСОБА_9 ;

- даними протоколу огляду місця події від 23.11.2018 з фототаблицями, згідно якого 23 листопада 2018 року під час огляду місця пригоди по вул. Плєханова в м. Шепетівка поблизу Шепетівського будівельно-експлуатаційного гаражного кооперативу працівниками поліції виявлено припаркований автомобіль марки ВАЗ 21099 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, яким користувався ОСОБА_9 ;

- даними протоколу огляду речових доказів з фототаблицями від 23.11.2018, згідно якого оглянуто вилучений одяг ОСОБА_9 , в якому був одягнутий потерпілий на момент вчинення злочину 23.11.2018: спортивну кофту чорного кольору з синіми вставками «Adidas» та баланову куртку чорного кольору «5RAW», з явними слідами пошкодження у вигляді розірваного матеріалу, які ОСОБА_9 надав слідчому відповідно до заяви від 23.11.2018;

- даними висновку експерта від 18.12.2018 №12.1-0873:18, згідно якого ринкова вартість представленого на дослідження мобільного телефону марки «HUAWEI», станом на 23 листопада 2018 року могла становити - 1 424,68 грн, ринкова вартість представленого на дослідження мобільного телефону марки «НТС», станом на 23 листопада 2018 року, могла становити 385,00 грн, ринкова вартість представленого на дослідження мобільного телефону «NOKIA», станом на 23 листопада 2018 року, могла становити 336,67 грн; ринкова вартість автомобільного прикурювача (автомобільного зарядного пристрою для телефона) 102,67 грн;

- даними довідок ФОП ОСОБА_37 , відповідно до яких станом на 23.11.2018 вартість прозорого силіконового чохла становить 100 грн, сім-картки оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» - 25 грн; флеш-карти пам`яті об`ємом 8 Гб 150 грн; флеш-карти пам`яті об`ємом 4 Гб - 100 грн; USB-кабель - 50 грн, флеш-накопичувач об`ємом 4 Гб - 100 грн; флеш-накопичувач об`ємом 8 Гб - 150 грн; шкіряного гаманця - 100 грн;

- даними протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.11.2018 року, згідно яких потерпілий ОСОБА_9 серед чотирьох фотознімків до кожного протоколу, пред`явлених до впізнання, за рисами обличчя впізнав особу під №2 та №1, якими виявилися обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;

- даними висновку експерта № 531 від 27.11.2018, з якого слідує, що у ОСОБА_9 виявлені такі тілесні ушкодження: садна на внутрішній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу, садна на правому променево-зап`ястковому суглобі, які могли виникнути внаслідок зв`язування рук мотузкою; садна на підборідді справа, на слизовій нижньої губи, синця на верхній поверхні повіки правого ока, синця в лівій завушній ділянці, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупих твердих предметів, могли виникнути в строк та при обставинах, вказаних в ухвалі та обстежуваним.

Враховуючи те, що вказана судово-медична експертиза проводилася кваліфікованим фахівцем в судово-медичній галузі, предметом її дослідження були усі наявні матеріали, то підстав для сумнівів у достовірності цих висновків суд не вбачає.

- даними протоколу обшуку від 25.11.2018, дозвіл на проведення якого наданий ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.11.2018, згідно якого за місцем проживання ОСОБА_5 у дворі будинку АДРЕСА_1 виявлено та вилучено автомобіль марки «SUBARU В9 Тгіbеса» д.р.н. НОМЕР_7 », який згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №146738252 від 25.11.2018 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , по 1/2. Під сидінням водія виявлено та вилучено пет-пляшку ємністю 1 л із написом «Fanta», у спеціальній кишені правої задньої дверки виявлено та вилучено два пластикові стаканчика із запахом алкоголю;

- даними протоколу огляду речового доказу від 03.12.2018, відповідно до якого за згодою ОСОБА_9 проведено огляд автомобіля ВАЗ 21099 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_9 , та будь-яких документів у салоні та багажнику не виявлено;

- заявою свідка ОСОБА_30 від 02.03.2019, яка передала слідчому посвідчення водія НОМЕР_8 на ім?я ОСОБА_9 , яке 07.02.2019 близько 00 год їй в борг залишив невідомий чоловік на заправці АЗС «Мото Трейдінг»;

- оглянутим під час судового розгляду посвідченням водія НОМЕР_8 на ім?я ОСОБА_9 ;

- даними протоколу огляду речового доказу від 22.09.2023, з якого слідує, що посвідчення водія на ім?я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановленого зразка, без ознак підроблення, видане 17.04.2014, дійсне до 17.04.2044, дозволена категорія В;

- даними протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.03.2019 року, згідно яких свідок ОСОБА_40 та свідок ОСОБА_29 , серед чотирьох фотознімків до кожного протоколу, пред`явлених до впізнання, за рисами обличчя впізнали особу під №3 та №2, яким виявився обвинувачений ОСОБА_5 як особа, яка лишила посвідчення водія ОСОБА_9 та заволоділа паливом ТОВ «Мото Трейдінг»;

- даними паспорта громадянина України потерпілого ОСОБА_9 за № НОМЕР_9 , виданого 10.05.2019, який він отримав взамін викраденого паспорта.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України протокол одночасного допиту осіб від 12.12.2018 ухвалою суду від 02.05.2024 визнаний недопустимим доказом.

Так, пунктом 6 частини другої статті 87 КПК передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод діяння з отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

11.12.2018 ОСОБА_6 був затриманий як особа підозрювана у вчиненні злочину, проте під час одночасного допиту зазначений його статус як свідок, а тому такий доказ є очевидно недопустимим, оскільки ОСОБА_6 фактично перебував у статусі підозрюваного.

Разом з цим, виключення вказаного протоколу з доказової бази не спростовує винуватість обвинувачених у вчиненні грабежу за попередньою змовою групою осіб.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, крім визнання вини самим обвинуваченим, за встановлених обставин об`єктивно підтверджується дослідженими під час судового слідства доказами, а саме:

-даними протоколу обшуку від 29.09.2023, згідно якого 29 вересня 2023 року в період часу з 06 год 57 хв по 11 год 13 хв, в ході проведення санкціонованого обшуку будинку за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_5 , розташованого за адресою АДРЕСА_1 , в кімнаті підвального приміщення у правій верхній шухляді стелажу працівниками поліції виявлено та вилучено 30 (тридцять) набоїв калібру 7.62 мм, а також 1 (один) набій калібру 9 мм; в кімнаті підвального приміщення у другій шухляді стелажу, працівниками поліції виявлено та вилучено поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження;

-даними висновку експерта від 20.10.2023 №СЕ-19/123-23/10709-БЛ, згідно з яким наданий на експертизу один патрон є військовим боєприпасом стрілецької вогнепальної зброї, пістолетним патроном калібру 9 мм з кулею зі сталевим осердям до пістолета Макарова, автоматичного пістолета конструкції Стєчкіна та інших пістолетів та пістолетів-кулеметів калібру 9 мм, придатний до стрільби;

-даними висновку експерта від 27.10.2023 №СЕ-19/123-23/10711-БЛ, згідно з яким надані на експертизу 30 (тридцять) патронів є військовими боєприпасами стрілецької вогнепальної зброї, 7,62 мм гвинтівковими патронами з кулею «ЛПС» зі сталевим осердям, придатні до стрільби;

-даними висновку експерта від 07.11.2023 № СЕ-19/123-23/10737-БЛ надана на експертизу речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, масою 154,032 г у перерахунку на суху речовину.

При цьому, суд враховує правову позицію Об?єднаної палати ККС Верховного Суду від 24 лютого 2025 року у справі № 552/4770/19 (провадження № 511524кмо24), що зміни, внесені постановою КМУ від 24 травня 2024 року № 653 до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою КМУ від 6 травня 2000 року № 770, не є змінами до закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до ст. 5 КК України та ст. 58 Конституції України не мають зворотної дії в часі.

Отже, органом досудового розслідування правильно кваліфіковані дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України як умисні дії, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб; дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК України незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу; за ч. 1 ст. 309 КК України - незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту; дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 146 КК України як незаконне позбавлення волі людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань потерпілому; за ч. 1 ст. 357 КК України викрадення офіційних документів, в інших особистих інтересах, за ч. 3 ст. 357 КК України - незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом.

4. Мотиви відхилення доводів сторони захисту.

За змістом кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не брав участі у відкритому викраденні мобільних телефонів потерпілого та не бачив як це робить ОСОБА_6 , оскільки такі показання спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який під час слідчого експерименту та в судовому засіданні ствердив про те, що його майно, із застосуванням насильства, відкрито викрав ОСОБА_6 за мовчазної згоди ОСОБА_5 , чим позбавили його можливості розпоряджатися ним. В подальшому викрадене майно було виявлено та вилучено працівниками поліції на тому місці, де пояснював потерпілий, що підтверджується протоколом огляду місця події. Крім того, показання потерпілого узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_34 , який дав свій телефон для потерпілого, оскільки той повідомив, що в нього забрали мобільний телефон; показаннями свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_35 , яким потерпілий особисто повідомляв про відкрите викрадення мобільних телефонів обвинуваченими.

Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_5 на початку судового розгляду свою вину у вчиненні грабежу визнавав повністю, а в подальшому надав показання щодо невизнання відкритого викрадення майна потерпілого.

З огляду на вказане, суд розцінює показання обвинуваченого ОСОБА_5 в частині невизнання грабежу як спосіб захисту та намір пом`якшити покарання за скоєне.

Суд критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_6 , який є колишнім працівником правоохоронного органу, про те, що він не забирав у потерпілого його речі та документи, не залишав мобільні телефони на землі біля гаражного кооперативу, оскільки такі показання суперечать показанням потерпілого, який, зокрема під час слідчого експерименту детально показав ролі кожного з обвинувачених, дії ОСОБА_6 , який забрав у нього мобільні телефони та флеш-карти, після чого вийшов з машини та виклав їх на землю біля гаражів, де вони в подальшому були виявлені працівниками поліції.

Підстав недовіряти показанням потерпілого, який тривалий час підтримує свої показання, у суду не має, оскільки, як стверджують учасники судового провадження, до події між ними не було конфліктів, такі показання відповідають іншим об`єктивним доказам у справі, у зв?язку з чим суд вважає, що вони можуть бути покладені в основу вироку.

Стороною захисту не надано доводів, які б свідчили про наявність у потерпілого підстав оговорювати обвинувачених.

В силу положень ст. 97 КПК України не є показаннями з чужих слів показання свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_31 про викрадення документів та речей потерпілого, оскільки зазначені свідки особисто сприймали висловлювання потерпілого ОСОБА_9 , надані ним відразу після події, що узгоджується з показаннями потерпілого ОСОБА_9 , наданими ним під час слідчого експерименту.

Під час слідчого експерименту, потерпілий за допомогою статиста послідовно та детально відтворив обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченими, характер, локалізацію і механізм їх спричинення. При цьому з відеозапису слідчого експерименту слідує, що потерпілий розповів, як ОСОБА_6 у присутності ОСОБА_5 забрав його мобільні телефони та виніс їх з автомобіля, позбавивши можливості користуватися та розпоряджатися ними.

З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна, тобто таким, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину.

Грабіж за своєю конструкцією є злочином з матеріальним складом та вважається закінченим, коли майно вилучено і винний має реальну (навіть початкову) можливість розпорядитися ним (використати, винести, передати, викинути). Спосіб розпордженн викраденим майном для кваліфікації дій особи за ст. 186 КК України значення не має.

Під час грабежу винний прагне діяти відкрито, ігноруючи можливий опір з боку потерпілого та інших сторонніх осіб. При цьому не має значення, чи вживали вказані особи заходів для того, щоб припинити викрадення. Останнє під час грабежу вчинюється заздалегідь очевидно, помітно для інших осіб, і така відкритість підвищує (порівняно з крадіжкою) суспільну небезпеку викрадення.

Статтею 28 КК України визначено, що злочин вважається таким, що вчинений за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовились про спільне його вчинення.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутись у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір. Така позиція висловлювалась Верховним Судом неодноразово в постановах від 12.05.2022 справа № 706/778/18, від 01.02.2022 справа № 127/21958/20, від 07.10.2020 у справі № 589/2313/18.

Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Така домовленість може відбутися у будь-якій формі усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо.

Грабіж буде вважатися вчиненим за попередньою змовою і тоді, коли така змова мала місце за кілька хвилин до початку вчинення злочину. При цьому конклюдентними вважають мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні наміри особи діяти для досягнення спільної злочинної мети. Про це зазначив Верховний Суд у постанові від 2 травня 2024 року по справі №344/2803/23.

Як встановлено судом двоє осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , знаючи про наявність у потерпілого мобільних телефонів, попередньо домовившись між собою про відкрите їх викрадення та діючи умисно, заволоділи ними, знаючи, що потерпілий усвідомлював характер вчинюваних винними особами дій. З метою заволодіння майном потерпілого вони заподіяли потерпілому легкі тілесні ушкодження та зв?язали йому руки.

За який саме час до початку злочину виникла домовленість між особами для кваліфікації за ч. 2 ст. 186 КК України не має значення.

Поведінка обвинувачених під час вчинення злочину була узгодженою, оперативною та послідовною, а обопільність їхнього умислу підтверджується також і діями останніх, які для конспірації змінили транспортний засіб, домовилися про місце, де залишити автомобіль потерпілого, перебуваючи в одному автомобілі не могли не бачити дій один одного, тобто діяли як співвиконавці, жоден із співвиконавців не залишив наміри вчинити злочин, не зупиняв іншого у реалізації злочинного умислу.

Обвинувачені в присутності потерпілого, який розумів протиправний характер їх дій, під час незаконного позбавлення волі потерпілого, вилучили належні йому мобільні телефони та інше майно. Про корисливий мотив обвинувачених свідчить те, що вони, маючи таку можливість, не повернули потерпілому телефони, якими заволоділи, а відвезли його в іншу місцевість, позбавивши його можливості розпорядитися ними. При цьому, обвинувачені реально мали можливість розпорядитися цим майном.

Згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Стаття 94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доказування тих чи інших обставин злочину часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Згідно з судовою практикою ЄСПЛ, «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Надаючи оцінку обставинам кримінального провадження у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, винуватість обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, на переконання суду, є доведеною.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_9 добровільно перебував в автомобілі Субару та міг за бажанням вийти з нього в будь-який момент, а також те, що потерпілий не втік від них в Славуті, а вони вигнали його за неправомірну поведінку спростовуються, крім показань потерпілого, висновком судово-медичної експертизи потерпілого, згідно з яким виявлені у нього садна на руках могли виникнути внаслідок зв`язування рук мотузкою, що виключає показання обвинувачених про добровільне волевиявлення потерпілого перебувати разом з ними в автомобілі та можливість покинути автомобіль.

Показання потерпілого про незаконне позбавлення його волі, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_35 , ОСОБА_34 , які бачили потерпілого безпосередньо після його викрадення, його зовнішній вигляд (брудні від землі руки, пошкоджений одяг, садна на голові та руках тощо), а також із дослідженими в суді письмовими доказами.

Щодо протоколів впізнання зі свідками ОСОБА_41 , ОСОБА_29 , то з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вказані свідки повідомили слідчого, що можуть впізнати особу, яка залишила посвідчення водія на ім?я потерпілого зокрема за кольором шкіри, про що засвідчили власним підписом, упізнавши серед 4 фотокарток обвинуваченого ОСОБА_5 .

Суд враховує й те, що відомості про вчинення кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України були внесені до ЄРДР 23.11.2018, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 надійшло до суду з обвинувальним актом від 22.12.2023 лише 25.12.2023. Невпевненість свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_29 про впізнання ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснюється тривалим проміжком часу з моменту проведення вказаної слідчої дії, а також впливом на свідка ОСОБА_42 з боку обвинуваченого ОСОБА_5 , який сам підтвердив у судовому засіданні, що після його впізнання звертався до вказаного свідка з претензіями щодо його впізнання.

Таким чином, проведення пред`явлення особи для впізнання зі свідками, не суперечить вимогам ст. 228 КПК України, а тому не має підстав вважати зазначені протоколи пред`явлення особи для впізнання недопустимими доказами.

Ч. 1 ст. 357 КК України вимагає доведення не тільки факту заволодіння документом чи документами, але й мотиву, що спонукав до заволодіння документами, а саме корисливого або іншого особистого інтересу у винної особи, що і відрізняє її від ч. 3 ст. 357 КК України, яка вимагає встановити лише факт заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України вважається закінченим з моменту вчинення дій, наведених у диспозиції, якою не охоплюється подальше використання викрадених документів.

Як встановлено у справі, ОСОБА_6 в особистих інтересах, в присутності ОСОБА_9 та без його дозволу, з бардачка автомобіля серед іншого виявив та забрав офіційні документи потерпілого: паспорт та посвідчення водія потерпілого, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 виданого 24 січня 2017 року Центром 6845 ОСОБА_10 на автомобіль марки ВАЗ 21099 д.р.н. НОМЕР_1 ; ліцензію на право здійснення пасажирських перевезень таксі на ім`я ОСОБА_9 ; екзаменаційну картку водія на ім`я ОСОБА_9 , які із погрозами застосування до нього фізичного насильства, перемістив їх в салон автомобіля марки «SUBARU» д.р.н. НОМЕР_6 , під керуванням ОСОБА_5 , а в подальшому привласнили та використали на власний розсуд.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, крім показань потерпілого, який змушений був замовити нові офіційні документи, такі як паспорт громадянина України та посвідчення водія, підтверджується заявою працівника АЗС ОСОБА_30 та її показаннями у судовому засіданні про те, що посвідчення водія на ім?я ОСОБА_9 було залишено в 2019 році в якості завдатку за пальне, а також протоколом пред?явлення особи до впізнання з вказаним свідком, яка впізнала ОСОБА_5 як особу, яка надала їй вказане посвідчення водія.

Щодо кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, то відповідно до ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.01.2024, яка набрала законної сили, за його згодою постановлено звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження за № 0001117 в цій частині - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Щодо скарги захисника ОСОБА_7 на бездіяльність слідчих при призначенні та проведенні експертиз, то вона задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Усі експертизи у даному кримінальному провадженні проведені належними суб`єктами, які діють на підставі, в межах та відповідно до вимог Закону України "Про судову експертизу".

Сторона захисту мала передбачені процесуальним законодавством можливості для висловлення заперечень щодо змісту цих експертиз, а з 17 жовтня 2019 року (після набрання чинності змінами до ст. 243 КПК України) вона також мала право «самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової».

Сторона захисту не заявляла клопотань про призначення повторних чи додаткових експертиз та не оспорювала висновки судово-медичної, товарознавчої експертиз та експертизи зброї.

З огляду на викладене, сторона захисту не обґрунтувала перед судом в чому саме полягає порушення права ОСОБА_5 на захист, який не брав участі під час призначення та проведення вказаних експертиз.

Щодо доводів захисника ОСОБА_7 про те, що зберігання боєприпасів ОСОБА_5 не становить суспільну небезпеку і що воно було пов?язано виключно з готовністю дати відсіч збройній агресії російської федерації, що свідчить про те, що його підзахисний перебував у стані крайньої необхідності, суд зазначає таке.

Відповідно до довідки Добровольчого формування Шепетівської міської територіальної громади №1 від 13.02.2023 ОСОБА_5 24.02.2022 подав заяву про вступ до формування і в період з 24.02.22 до середини квітня 2022 року перебував у складі добровольчого формування.

На підставі Закону України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України» від 20.08.2024, 13.01.2025 ОСОБА_5 звернувся із заявою до Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області про добровільну здачу боєприпасів, які є речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Частиною 1 ст. 263 КК України передбачена кримінальна відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Суспільна небезпечність незаконного поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами полягає в тому, що воно створює сприятливі умови для вчинення злочинів із використанням зазначених предметів.

Під добровільною здачею органам влади зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, яка згідно з ч. 3 ст. 263 КК є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, необхідно розуміти такі дії, коли особа, маючи можливість і надалі зберігати будь-який із зазначених предметів, незалежно від мотивів за власним бажанням передає його відповідному державному органу.

Добровільна видача означає, що особа має реальну можливість та усвідомлює, що і надалі безперешкодно може зберігати предмети цього злочину, проте за власним бажанням (незалежно від причин та мотивів) здає їх органу влади.

У цій справі не встановлено обставин добровільної видачі боєприпасів ОСОБА_5 , які були виявлені в нього під час обшуку. Також відсутні підстави стверджувати про зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину.

Посилання захисника в касаційній скарзі на положення Закону України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України» є неприйнятним. Адже наявність в Україні воєнного стану жодним чином не впливає на відповідальність за незаконне поводження зі зброєю та бойовими припасами.

Відповідно до ст. 39 КК України діяння визнається вчиненим у стані крайньої необхідності, якщо воно спрямоване на усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави.

Безпідставними є доводи захисника стосовно перебування ОСОБА_5 у стані крайньої необхідності, оскільки за обставин цієї справи такої безпосередньої загрози, яка б викликала необхідність в обвинуваченого зберігати боєприпаси, не було.

Інші аргументи сторони захисту не є вагомими та не спростовують висновків суду.

5. Відомості, які характеризують особу обвинувачених та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_5 не судимий згідно ст. 89 КК України, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за злочини проти власності, за місцем проживання характеризується як особа, на яку не подавали скарги, зареєстрований як фізична особа-підприємець, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_5 не встановлено.

ОСОБА_6 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується як особа, на яку не подавали скарги, не працює, неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_6 не встановлено.

Відповідно до досудової доповіді органу пробації, ризики вчинення повторних кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_6 та небезпеки для суспільства оцінюються як середні.

6. Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень: ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України, які є умисними тяжкими, ч. 1 ст. 309 КК України кримінальний проступок, ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень: ч. 2 ст. 186 КК України, який є умисним тяжким, ч. 2 ст. 146 КК України, який є нетяжким злочином, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України кримінальні проступки; особу винних, які не розкаялися, роль кожного зі співучасників злочину, ступінь участі кожного з них, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілого щодо покарання.

З огляду на викладене та враховуючи конкретні обставини справи, що обвинуваченими вчинено спільно умисний тяжкий злочин проти власності, враховуючи суспільну небезпечність вчиненого злочину, характер та спосіб його вчинення, особу обвинувачених, їх попередню поведінку, поведінку обвинувачених після вчинення злочину, їх ставлення до вчиненого та відсутність щирого каяття, для досягнення мети покарання, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України, суд дійшов висновку, що обвинуваченим за ч. 2 ст. 186 КК України слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, що буде необхідним і достатнім для їх виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Крім того, ОСОБА_5 слід призначити покарання за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України в межах санкції цих статтей та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі за сукупністю кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Для застосування закріплених у ній правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначив і відповідні спеціальні умови, що мають бути встановлені судом в їх нерозривній єдності: - перша з яких стосується моменту вчинення кримінального правопорушення засудженим «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком; - друга наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент, визначений у ч. 1 ст. 71 КК, момент призначення судом покарання за новим вироком (з огляду на те, що правило про приєднання невідбутої частини покарання адресоване саме суду, який постановлятиме новий вирок).

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

Як встановлено у справі ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 309 КК України під час іспитового строку за вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.05.2021.

Однак на час ухвалення цього вироку іспитовий строк закінчився та ОСОБА_5 був звільнений від покарання, призначеного вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.05.2021 на підставі ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.06.2023.

Отже, на час ухвалення нового вироку покарання вже відбуте, а тому порядок та правила призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, визначені положеннями ст. 71 КК України в даному випадку не застосовуються.

При призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, відомості про його особу та вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції статей, однак, враховуючи, що строк давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України на час ухвалення вироку закінчився, ОСОБА_6 під час розгляду справи не надав згоди на звільнення його від кримінальної відповідальності, останній підлягає звільненню від покарання за вказаними нормами кримінального закону на підставі ст. 49 КК України.

7. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України. Арешт, накладений на речові докази ухвалами слідчого судді, підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинувачених підлягають стягненню на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_5 не обирати, оскільки він перебуває під вартою в іншому кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.07.2024, що забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з домашнього арешту на тримання під вартою слід задовольнити.

Для забезпечення належної процесуальної поведінки та з метою виконання вироку, у зв?язку з наявністю ризиків втечі обвинуваченого під тиском призначеного йому покарання у виді реального позбавлення волі, обвинуваченого ОСОБА_6 слід взяти під варту негайно в залі суду строком на 60 днів, та з цього часу обчислювати початок строку відбуття покарання, а саме з 01.04.2025 року.

Керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

-за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 4 (чотири) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_5 не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_5 строк тримання під вартою з 29.09.2023 по 22.11.2023 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; на підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_5 строк цілодобового домашнього арешту з 23.11.2023 по 10.07.2024 включно у співвідношенні три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_6 змінити з домашнього арешту на тримання під вартою строком на 60 днів до 30.05.2025.

ОСОБА_6 взяти під варту негайно в залі суду та з цього часу обчислювати початок строку відбуття покарання, а саме з 01.04.2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_6 строк тримання під вартою з 11.12.2018 по 12.12.2018, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; на підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_6 строк цілодобового домашнього арешту з 11.01.2024 по 06.03.2025 включно у співвідношенні три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України і призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

-за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;

-за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнити від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі по 1144 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 8126 грн.

Речові докази, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області: спортивну кофту чорного кольору з синіми вставками «Adidas» та балонову куртку чорного кольору «5RAW», мобільний телефон марки «HUAWEI» у силіконовому чохлі, мобільний телефон марки «НТС» у силіконовому чохлі, мобільний телефон марки «NOKIA», USB кабель та автомобільний прикурювач - повернути ОСОБА_9 ; ніж з дерев?ною ручкою у шкіряному чохлі, флеш карту пам?яті USB без маркувальних позначень, гаманець коричневого кольору марки «ECCO» повернути ОСОБА_5 , пет-пляшку ємністю 1 л із написом «Фанта», два пластикові стаканчики знищити; 2 патрони 5,6 мм, 4 гільзи, 3 кулі, макет гвинтівки 7,62 мм повернути ОСОБА_5 , двадцять два 7,62 мм гвинтівкові патрони відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 №186-р «Про передачу майна для потреб Збройних Сил» передати до місцевої військової адміністрації для вирішення питання передачі цього майна на потреби ЗСУ; 8 гільз, 8 куль знищити; канабіс масою 154,032 г знищити; автомобіль марки «SUBARU» д.р.п. НОМЕР_7 , який зберігається у ОСОБА_43 залишити ОСОБА_44 .

Скасувати арешт на речові докази, накладений ухвалами слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.11.2018.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченим та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_45