Провадження № 1-кп/127/957/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 0004663 від 09.12.2018 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Тульчин Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з загальною середньою освітою, неодруженого, пенсіонера за віком, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 08.12.2018 приблизно о 13:30 год, перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , в якому здійснює свою підприємницьку діяльність фізична особа підприємець ОСОБА_6 , вирішив вчинити крадіжку товару з даного магазину.

Реалізуючи свій злочинний умисел, підбурюваний жагою легкої наживи та незаконного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 підійшов до товару, складеного на підлозі посередині магазину, та непомітно для продавця, таємно, шляхом вільного доступу викрав упакований в поліетиленову обгортку кабель ВВГ-П2х1,5 довжиною 100 м, вартістю, відповідно до висновку експерта Вінницького відділення Київського НДІСЕ №733/19-21 від 28.01.2019 874 грн, після чого заховав його собі між пакетом і сумкою.

В подальшому, маючи намір покинути вищевказане приміщення магазину «Електрика» з викраденим кабелем, ОСОБА_4 пройшов у напрямку до виходу з магазину на вулицю. Однак, свій єдиний злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця та не розпорядився усім викраденим майном на власний розсуд, оскільки був затриманий продавцем магазину «Електрика».

За наведеним фактом, діяння ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

В судовому засіданні судом роз`яснено обвинуваченому право на закриття кримінального провадження у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, однак обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти цього та наполягав на продовженні судового розгляду для доведення своєї невинуватості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суду, що 08.12.2018 в обідню пору зайшов до приміщення магазину «Електрика», що розташований за адресою: м. Вінниця по вул. Шмідта. Там вибрав собі необхідний провід, який був упакований та лежав в магазині під стіною. Взявши цей провід, підійшов до продавця магазину ОСОБА_7 , який знаходився неподалік від нього та відпускав провід іншому покупцю. Обвинувачений акцентував увагу на тому, що побачивши у нього в руках бухту проводу продавець почав сварити його, говорив, що він не мав права самостійно брати бухту. На зауваження продавця він відповів, що йому потрібно 50 метрів саме цього проводу. Після цього положив дану бухту на прилавок, за яким знаходився інший продавець ОСОБА_8 . ОСОБА_8 повідомив, що один метр даного проводу коштує 9,20 грн. ОСОБА_4 звертав увагу суду на те, що положив на прилавок три купюри по 200 грн, на загальну суму 600 грн і попросив відрізати йому 50 метрів вибраного ним проводу. Продавець ОСОБА_8 відповів, що різати провід вони не будуть і запропонував забрати всю бухту 100 м, зазначивши: «Раз Ви самі вибрали. В іншому випадку визвемо поліцію і скажемо, що Ви хотіли його вкрасти». На це обвинувачений відповів: «Визивайте це ваше право». В подальшому працівники магазину викликали власника ОСОБА_6 , який приїхав приблизно за 30-40 хв. Обвинувачений акцентував на тому, що і ОСОБА_6 він пояснював, що провід вибрав самостійно такий, який йому потрібен був і красти його наміру не мав. Після цього ОСОБА_6 відповів йому: «Ну добре, поліція приїде і розбереться». Також ОСОБА_4 зауважив, що сам надіявся на те, що поліція у всьому розбереться, оскільки в магазині було встановлено шість камер відеоспостереження. Повідомив, що працівникам поліції теж саме розповів, вони все зафіксували, пішли на другий поверх, де подивилися відео з камер відеоспостереження, протокол затримання не складали і запропонували йому поїхати з ними до відділення поліції, на що він погодився. У відділенні поліції він написав пояснення і поїхав додому. Окрім того, повідомив, що бухту проводу працівники поліції вилучили з магазину в присутності понятих, які підписалися. Також зауважив, що вказана бухта під час слухання справи суддею ОСОБА_9 була запакована в заводську поліетиленову плівку, а наразі провід знаходиться у розпакованому стані, що його дивує.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду повідомив, що є фізичною особою підприємцем та здійснює свою підприємницьку діяльність в магазині «Електрика», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Зауважив, що з обвинуваченим до цієї події знайомий не був та в конфліктних відносинах з ним не перебуває. Також повідомив, що подія відбулась 08.12.2018. Продавці ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які в той день там торгували, зателефонували йому та повідомили, що виявили чоловіка, який вкрав запаковану бухту кабелю ВВГ-П2х1,5 довжиною 100 м та прикривши його сумкою, не підійшовши до прилавку з продавцями, намагався покинути приміщення магазину, відкривши двері, щоб вийти. При виході з приміщення магазину, вже в дверях цього чоловіка було затримано працівниками магазину, зокрема ОСОБА_10 . Крім ОСОБА_7 та ОСОБА_8 була ще продавець ОСОБА_11 , але точно не пам`ятає. В судовому засіданні в обвинуваченому потерпілий упізнав особу, яка 08.12.2018 намагалась викрасти бухту проводу з приміщення магазину по АДРЕСА_3 . Крім того, потерпілий звертав увагу суду на те, що коли він приїхав в магазин, то обвинувачений ОСОБА_4 намагався з ним домовитись, казав: « ОСОБА_12 все сплачу, тільки не визивай поліцію». На це він відповів, що йому грошей не потрібно і якщо відбулась крадіжка, то відповідно має бути й суд, і відповідати за свій вчинок людина має вже в суді. Після цього вони викликали працівників поліції. Після приїзду працівниками поліції було складено протокол. Також потерпілий повідомив, що в магазині здійснювався відеонагляд, однак працівники поліції відразу його не витребували, тому наразі записи не збереглись. Потерпілий запевняв суд, що в той день особисто проглядав відеозаписи з камер відеоспостереження і сам бачив як все відбувалось, тому з впевненістю може сказати, що обвинувачений намагався вчинити саме крадіжу. Так, на відеозаписі було видно, що ОСОБА_4 підійшов з двома сумками, одна з яких квадратна в клітинку, присів, взяв бухту та накрив її сумкою, після чого хотів вийти, однак продавець ОСОБА_13 побачив це, наздогнав його та затримав. При призначенні обвинуваченому покарання потерпілий поклався на розсуд суду.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду повідомив, що станом на 08.12.2018 і до сьогодні працює продавцем в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , в якому здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_6 . В судовому засіданні в обвинуваченому свідок упізнав особу, яка 08.12.2018 намагалась викрасти бухту проводу з приміщення магазину по АДРЕСА_3 . Окрім того, ОСОБА_8 повідомив, що в той день, крім нього в магазині було ще двоє продавців, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_14 . Оскільки приміщення магазину велике, то хтось міг в той час відійти або на другий поверх, або в склад. Також свідок зазначив, що коли до магазину зайшов обвинувачений ОСОБА_4 , він знаходився за прилавком магазину. Бачив, що в обвинуваченого при собі був пакет з надписом BMW і ряба сумка в клітинку. В магазині ОСОБА_4 ходив, роздивлявся товар, що знаходився в торговому залі, однак нічого не запитував. Свідок акцентував увагу суду на тому, що дочекавшись, коли в приміщенні з`явиться трохи більше людей, ОСОБА_4 взяв бухту проводу і сховав її між пакетом і сумкою, після чого попрямував до одного з виходів з магазину, того, що веде на АДРЕСА_4 . Зауважив також, що в самому магазині є два входи і виходи, один веде з магазину на вул. Казимира Малевича, а інший на ринок. Також повідомив, що коли обвинувачений почав відчиняти двері, щоб вийти з магазину, він підбіг до нього і схопив його за руку, після чого підвів його до прилавку магазину. В подальшому вони подзвонили власнику магазину ОСОБА_6 , який, приїхавши в магазин, викликав працівників поліції. ОСОБА_8 звертав увагу суду на те, що після затримання ним обвинуваченого, останній нічого не пояснював, не говорив для яких цілей йому потрібен цей кабель, просто спустив голову і стояв. Пізніше, коли приїхав власник, ОСОБА_4 сказав, що хоче купити провід, однак перед тим про те скільки він коштує він нікого не запитував та до каси не підходив, а цінників на товарах в магазині немає, ціну потрібно запитувати у продавців. Скільки часу пройшло з моменту затримання ним обвинуваченого до приїзду працівників поліції свідок не пам`ятає. Також свідок не пам`ятає, чи були якісь кошти в руках у ОСОБА_4 на момент приїзду працівників поліції. Проте точно пам`ятає, що ОСОБА_4 не звертався ні до нього, ні до його колеги з проханням щось купити до моменту затримання при виході з магазину. Щодо технічних питань, які стосуються відеонагляду в магазині свідок нічого повідомити не може, оскільки цими питаннями займається власник магазину.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду повідомив, що станом на 08.12.2018 і до сьогодні працює продавцем в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , в якому здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_6 . В судовому засіданні в обвинуваченому потерпілий упізнав особу, яка 08.12.2018 намагалась викрасти бухту проводу з приміщення магазину по АДРЕСА_3 . Також повідомив, що в той день бачив як ОСОБА_8 веде від дверей ОСОБА_4 , який хотів вийти з магазину. Між сумкою і пакетом в обвинуваченого була бухта проводу. Потім вони зателефонували власнику, який приїхав в магазин і вже там викликав правників поліції. Скільки людей на той час перебувало в торговому залі магазину свідок не пам`ятає. Щодо технічних питань, які стосуються відеонагляду в магазині свідок нічого повідомити не може. Пам`ятає лише, що працівники поліції все фіксували на телефон.

В ході судового розгляду судом всебічно та ретельно досліджено наявні в матеріалах кримінального провадження письмові та електронні докази.

Зокрема, судом було досліджено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого відомості про вчене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР за № 0004663 від 09.12.2018.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від потерпілого ОСОБА_6 за 08.12.2018.

Протокол огляду місця події від 08.12.2018 з ілюстративною таблицею до нього, відповідно до якого в присутності власника приміщення (користувача) ОСОБА_6 , двох понятих, спеціаліста та гр. ОСОБА_4 було проведено огляд приміщення магазину «Електрика», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 . В ході огляду на прилавку магазину було виявлено упакований в поліетиленову обгортку кабель ВВГ-П2х1,5 довжиною 100 м, біля якого знаходився гр. ОСОБА_4 . Даний громадянин на підтвердження своєї особи надав працівникам поліції пенсійне посвідчення та повідомив, що його йому виділи у «Прозорому офісі». Пенсійне посвідчення та бухту кабелю було вилучено. Під час огляду проводилось фотографування.

Ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13.12.2018 по справі №127/31637/18, про накладення арешту на вилучене 08.12.2018 майно, а саме: упакований в поліетиленову обгортку кабель ВВГ-П2х1,5 довжиною 100 м та пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_4 серія НОМЕР_2 .

Висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи за №733/19-21 від 28.01.2019, яким встановлено, що ринкова вартість 100м нового кабелю ВВГ-П2х1,5 станом на момент скоєння крадіжки 08.12.2018 складала 874 (вісімсот сімдесят чотири) грн.

Лист-відповідь №219/09-49/02 виданий ГУ ПФУ у Вінницькій області від 23.01.2019, в якому зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Вінницькому приміському об`єднаному управлінні ПФУ. За повідомленням територіального управління ПФ, пенсійне посвідчення серія НОМЕР_3 від 15.11.2016 було видане ОСОБА_4 06.12.2016.

Висновок судово-технічної експертизи документів за №899/19-21 від 06.03.2019, яким встановлено, що пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_4 , не відповідає зразкам, що знаходяться в обігу на території України. Реквізити бланку пенсійного посвідчення нанесені за допомогою струмного принтера.

Постанова про приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів та передачу їх на зберігання від 09.12.2018, відповідно до якої пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_4 та упакований в поліетиленову обгортку кабель ВВГ-П2х1,5 довжиною 100 м визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні.

В судовому засіданні також було оглянуто речовий доказ упаковану в поліетиленову обгортку бухту кабелю ВВГ-П2х1,5 довжиною 100 м. При огляді речового доказу ні обвинувачений, ні його захисник будь-яких зауважень не висловлювали.

Протокол проведення слідчого експерименту від 25.03.2019 за участю підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , під час якого ОСОБА_4 повідомив обставини, аналогічні тим, які повідомив в судовому засіданні. В ході слідчого експерименту проводився відеозапис.

Протокол огляду документа від 15.04.2019, відповідно до якого за участю ОСОБА_15 було проведено огляд інформації збереженої на цифровому пристрої Hikvision, який належав ОСОБА_6 . В ході проведення огляду проводилось фотографування. Фотоілюстрація є додатком до даного протоколу.

Також судом досліджено характеризуючі обвинуваченого письмові докази, зокрема:

Висновок судово-психіатричного експерта №95 від 21.03.2019 та висновок судово-психіатричного експерта №41 від 16.05.2019. Останнім висновком встановлено, що ОСОБА_4 є особою з змішаним розладом особистості (F61.00). Про це свідчать дані анамнезу про притаманну йому з підліткового віку емоційну нестійкість у вигляді дратівливості, запальності, підвищену чутливість, ранимість, наявність поведінкових порушень (порушував дисципліну в школі, пропускав уроки, утікав з школи, конфліктував з однокласниками та вчителями), а також виявлені при теперішньому психолого-психіатричному обстеженні емоційна нестійкість, демонстративність поведінки, афективність логіки, егоцентрованість, легковажність та поверховість суджень, невисокий рівень морально-етичних якостей особистості. Проте відмічені особливості психіки виражені не різко, не супроводжуються психотичною симптоматикою, порушенням мислення, пам`яті, інтелекту, відхиленням у вольовій сфері, втратою критичних здібностей. Виходячи з матеріалів кримінального провадження, в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_4 перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. Про це свідчать збереженість його орієнтації в місці, ситуації, виконування ним послідовних, цілеспрямованих дій, що не відображали ознак маячення, галюцинацій, порушення свідомості. Тому ОСОБА_4 не позбавлений можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними як в період вчинення ним інкримінованого йому діяння, так і в теперішній час. Під дію ст. 19 ч. 2, 3 та ст. 20 КК України не підпадає. Дані тривалого спостереження за психічним станом підекспертного, аналіз медичної документації, матеріалів кримінального провадження, протоколів допиту свідків, вироків суду не дозволяють експертній комісії підтвердити раніше встановлений ОСОБА_4 діагноз: патологічна схильність до крадіжок (клептоманія) у зв?язку з відсутністю характерної психопатологічної симптоматики та відповідної динаміки клінічної картини. Відтак, в період вчинення інкримінованого йому правопорушення ОСОБА_4 на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_4 є особою зі змішаним розладом особистості (F61.00), може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Довідка щодо судимостей, відповідно до якої ОСОБА_4 в силу вимог ст. 89 КК України вважається раніше несудимим. Характеристика за місцем проживання, відповідно до якої ОСОБА_4 зарекомендував себе з позитивної сторони. Довідки з КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка», в яких зазначено, що неодноразово та в період з 12.01.2018 по 20.02.2018 та з 30.01.2019 по дату видачі довідки 18.02.2019 ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: Патологічна схильність до крадіжок (клептоманія)». Довідка з КП ВОНД «Соціотерапія», відповідно до якої обвинувачений на диспансерному наркологічному обліку не перебуває.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

За ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Таким чином, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В ході судового розгляду захисник обвинуваченого просив суд визнати протокол огляду місця події від 08.12.2018, протокол прийняття заяви від ОСОБА_6 від 08.12.2018, ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду від 16.01.2019 про призначення товарознавчої експертизи, висновок судово-товарознавчої експертизи № 733/19-21 від 28.01.2019, постанову про приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів та передачу їх на зберігання від 09.12.2018 недопустимими доказами, оскільки обвинувачений фактично був затриманий, однак, передбаченні КПК України, процесуальні документи при цьому не складалися.

Крім того, захисник просив визнати недостовірними показання потерпілого та свідків, допитаних в ході цього судового провадження, оскільки вони не відповідають тим, які були надані під час розгляду даного кримінального провадження суддею ОСОБА_9 .

Суд зазначає, що, оцінюючи обставини провадження, які можуть мати значення для встановлення процесуальних порушень і їх впливу на допустимість доказів та, відповідно, на справедливість провадження в цілому, суд зважає на дійсні обставини, а не лише на формальні ознаки документів, в яких вони зафіксовані.

Крім того, зауважує, що докази отримані в той час, коли сталося порушення того чи іншого права, однак це порушення прямо не впливало на отримання доказу, а лише співпадало у часі, це не є достатньою підставою для висновку, що докази отримані «внаслідок» такого порушення.

Затримання в порядку статей 207 або 208 КПК України, за визначенням, є несподіваною для його учасників подією. Оскільки закон надає органам правопорядку повноваження за певних умов проводити затримання без попереднього судового дозволу, це означає, що законодавець визнає непередбачуваність обставин, які зумовлюють таке затримання. При цьому, суд жодним чином не применшує важливості протоколу затримання для фіксації підстав, обставин і процедури затримання, забезпечення права особи на свободу і запобігання зловживанням, яким може сприяти незареєстроване затримання. Однак, відсутність протоколу затримання, в даному випадку, не є підставою для визнання доказів недопустимими, оскільки факт такого порушення хоча й мав місце, однак на процес і характер отримання доказів жодним чином не вплинув. Так, після затримання працівником магазину, а саме 08.12.2018, обвинувачений не висував вимог про те, що його затримано неправомірно, не намагався скористатися правовою допомогою, а навпаки запропонував розрахуватися за товар бухту проводу, який взяв самостійно та після того, як його затримав працівник магазину, виклав його на прилавок. Крім того, після приїзду працівників поліції обвинувачений також добровільно прослідував до відділення поліції, при цьому жодних зауважень з цього приводу тоді не висловлював. Щодо речових доказів, то бухта кабелю була добровільно надана працівникам поліції її власником, при цьому був присутній і обвинувачений. Щодо пенсійного посвідчення обвинуваченого, то після перевірки на його достовірність останнє було вилучене у нього, оскільки було встановлено, що воно містить ознаки підробки.

Відтак, усі отримані після фактичного затримання обвинуваченого докази та проведені слідчі дії не можуть вважатися «плодами отруєного дерева» з огляду на те, що не було складено відповідно до положень КПК України протокол затримання ОСОБА_4 .

Аналогічні висновки щодо допустимості доказів у зв`язку з відсутністю протоколу про затримання викладені також в постанові ККС ВС від 09.07.2024 у справі № 678/428/23 (провадження № 51-2629км24), в якій ККС ВС зазначив, що сам факт відсутності протоколу про затримання особи в матеріалах кримінального провадження жодним чином не свідчить про недопустимість усіх отриманих у подальшому доказів у цьому провадженні або ж про недопустимість слідчих дій. Вказане порушення прав особи, яке втілилося в нескладенні протоколу про затримання, несвоєчасному складенні протоколу про затримання або ж про затримання особи раніше, аніж це зазначено в протоколі затримання, може бути усунуте шляхом констатації судом того часу затримання, коли воно реально відбулося.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).

Отримання заяви про кримінальне правопорушення не є слідчою (розшуковою) дією, а, отже, на проведення цієї процесуальної дії до внесення відомостей до ЄРДР не поширюється заборона, передбачена частиною 3 статті 214 КПК, такий висновок міститься у постанові Верховного Суду, справа № 552/1884/20 від 21.07.2021.

Окрім того, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Підставою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в даному кримінальному провадженні є заява реальної особи, а не анонімної, а саме безпосереднього власника майна, замах на викрадення якого було вчинено, - гр. ОСОБА_6 .

З огляду на зазначене вище, протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення міг бути складений до моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Тому, суд не убачає підстав для визнання протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення недопустимим доказом.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Тому підстав для визнання недостовірними показань потерпілого та свідків, допитаних в ході цього судового провадження суд не убачає.

З врахуванням вищевикладеного, підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, оскільки не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих ст. 87 КПК України.

Відтак, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний зібраний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів обвинувачення з точки зору достатності та взаємозв`язку, аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілого та свідків, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.

Зокрема, вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується показаннями потерпілого та свідків, які повністю узгоджуються між собою та з дослідженими судом письмовими доказами, в частині того, що обвинувачений нерозрахувавшись за товар, який взяв самостійно, намагався покинути магазин, прямуючи до виходу з нього на вулицю Шмідта. Також, лише після того, коли його було затримано працівником магазину, ОСОБА_4 самостійно виклав на прилавок магазину бухту проводу, яку перед цим тримав в руках, приховавши її між пакетом та сумкою і лише після того запропонував розрахуватися за цей товар, щоб не викликали працівників поліції.

Крім того, сам обвинувачений в судовому засіданні не зміг пояснити, навіщо він взявши бухту з проводом, попрямував з нею саме до виходу з магазину, а не до каси. Намагання його захисника виправдати такі дії обвинуваченого, посилаючись на те, що в магазині є декілька дверей і обвинувачений міг розгубитись, спростовуються тим, що двері, які вже відчинив ОСОБА_4 , вели з магазину саме на вул. Шмідта і він прекрасно це бачив та розумів, що не розрахувавшись за товар, покидає приміщення магазину, а не переходить, наприклад в інший торгівельний зал магазину.

Тому будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Відтак, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 на момент їх вчинення були вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Окрім того, судом враховано й те, що частиною 1 статті 2 КК України регламентовано, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

09.08.2024 набрав чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких посилень відповідальності за дрібне викрадення чужого майна».

Вказаним Законом внесені зміни до статті 51 КУпАП, згідно з якими дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною 1 статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

В свою чергу ч. 3 ст. 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до абз. 4 ч. 7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 479-2 КПК України регламентовано, що суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Суд також враховує позицію Верховного Суду з цього приводу, викладену у постанові від 22.08.2024 (справа № 567/507/23), яку підтримала об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24).

Частиною 2 статті 51 КУпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 цього Кодексу, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 НМДГ. Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становила від 0,5 до 2 НМДГ.

Аналіз указаних норм закону, як зазначив ВС, свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КУпАП, а саме 2 НМДГ.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина шоста статті 3 КК).

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Перехідних положень ПК України визначено, що у разі, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК України з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Тобто розмір податкової соціальної пільги в розумінні пункту 5 Підрозділу 1 Перехідних положень ПК України дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на один місяць працездатних осіб з 01.01.2018 становив 1700 грн. Отже, розмір податкової соціальної пільги у 2018 році для кримінально-правової кваліфікації становив 850 грн.

Отже, для вирішення питання щодо наявності в діяннях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення (проступку) або ж ознак адміністративного правопорушення необхідно визначити, чи перевищує вартість майна, замах на викрадення якого йому інкримінується, 2 НМДГ, в 2018 році 1700 грн.

В судовому засіданні установлено, що закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) був вчинений ОСОБА_4 08.12.2018. Вартість майна відповідно до експертного висновку складає 874 грн.

З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність згоди обвинуваченого суд дійшов переконання про необхідність закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, з підстави, передбаченої п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, за відсутності згоди обвинуваченого у зв`язку з встановленням судом вчинення ОСОБА_4 діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність.

Запобіжний захід до обвинуваченого в межах даного кримінального провадження не застосовувався.

Відповідно до приписів ст. 124, 126 КПК України процесуальні витрати на залучення експертів в даному кримінальному провадженні на загальну суму 1856 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят шість) грн слід відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 3-5, 185 КК України, ст. 23, 100, 124, 126, 174, 284, 371, 372, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, - закрити з підстави, передбаченої п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, за відсутності згоди обвинуваченого у зв`язку з встановленням судом вчинення ОСОБА_4 діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність.

Процесуальні витрати на загальну суму 1856 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят шість) грн відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13.12.2018 по справі № 127/31637/18 на вилучені 08.12.2018 кабель ВВГ-П 2х1,5 довжиною 100 м та пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_4 серія НОМЕР_2 .

Речові докази у кримінальному провадженні, які відповідно до постанови слідчого від 09.12.2018 про визнання речовими доказами та квитанції від 09.12.2018 передані до кімнати зберігання речових доказів Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області:

- кабель ВВГ-П2х1,5 довжиною 100 м, який належить ОСОБА_6 повернути власнику;

- пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_4 серія НОМЕР_2 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Копію ухвали після набрання нею законної сили направити до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: