ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/136/25 Номер провадження 11-кп/814/1249/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора потерпілого обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2025 року за №0000015, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою повернуто прокурору обвинувальний акт щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що зазначений вище обвинувальний акт не відповідає вимогам п.3 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки не містить анкетні відомості потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), у зв`язку з чим суд не має права керуватися цим обвинувальним актом як однією із належних форм закінчення досудового розслідування (ст.283 КПК України) та він підлягає поверненню.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у заподіянні ним ОСОБА_7 умисних легких тілесних ушкоджень за таких обставин.

10 січня 2025 року приблизно о 19 годині ОСОБА_8 у будинку за місцем проживання ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході скарги з ОСОБА_7 умисно наніс йому рукою, зігнутою в кулак, по одному удару в ділянки ока й лобної частини, спричинивши ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження.

Наведені вище дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2025 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання потерпілого ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: стороною обвинувачення дійсно в повній мірі не було дотримано вимог п.3 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті відсутній окремий абзац із повними анкетними відомостями потерпілого, але зі змісту обвинувального акта вбачається, що фізична шкода заподіяна ОСОБА_7 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 ; анкетні дані щодо особи потерпілого з посиланням на його статус зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування та супровідному листі про скерування обвинувального акта до суду; зазначені вище недоліки не перешкоджали виклику ОСОБА_7 у судове засідання, постановленню судового рішення про призначення справи до розгляду або закриття кримінального провадження та могли бути уточнені судом. Водночас апелянт посилається на те, що ОСОБА_7 з`явився в судове засідання та подав до суду заяву про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення, при цьому, оскаржувана ухвала також містить твердження про участь у судовому засіданні саме потерпілого ОСОБА_7 і його звернення до суду із названою вище заявою.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку потерпілого та обвинуваченого про згоду з позицією прокурора, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги про помилкове повернення місцевим судом обвинувального акта прокурору позбавлені підстав.

Основне завдання стадії підготовчого судового засідання під час провадження в суді першої інстанції полягає в тому, щоб процесуально та організаційно забезпечити проведення судового розгляду відповідно до положень КПК України.

Натомість, однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.

Виходячи з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд повертає обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

На підставі ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким завершується досудове розслідування, та повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Із положень ч.2 ст.291 КПК України вбачається, що в обвинувальному акті обов`язково повинні бути зазначені відомості, визначені в п.п.1-9 цієї статті КПК України.

Відповідно до вимог п.п.3 ч.2 ст.291 КПК України, які мають імперативний характер, обвинувальний акт має містити, зокрема, такі відомості: анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство) .

У цьому кримінальному провадженні потерпілим є ОСОБА_7 , у нанесенні легких тілесних ушкоджень якому обвинувачується ОСОБА_8 , що підтверджено сторонами провадженнями, в тому числі й апелянтом.

Проте обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 не містить будь-яких зазначень про наявність потерпілого та відповідно й жодних анкетних відомостей щодо його особи, тобто не відповідає вимогам закону, передбаченим п.3 ч.2 ст.291 КПК України, що, як наслідок, у силу приписів п.3 ч.3 ст.314 КПК України є прямою безумовною підставою для повернення обвинувального акта та, до того ж, унеможливлює належне призначення кримінального провадження до судового розгляду з урахуванням усього суб`єктного складу учасників судового провадження за обвинувальним актом, який містить істотні невідповідності приписам КПК України та яким, за таких обставин, позбавлений можливості керуватися суд.

В обвинувальному акті при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення констатовано лише заподіяння ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , але відсутня будь-яка вказівка на потерпілого, наявність у ОСОБА_7 такого процесуального статусу. Виходячи ж зі змісту ст.55 КПК України, факт заподіяння особі шкоди сам по собі ще не свідчить і не є підставою для висновку про визнання її в передбаченому законом порядку потерпілою особою.

Необхідність відображення в остаточному процесуальному документі сторони обвинувачення, сформованому за результатом досудового розслідування, даних, передбачених п.3 ч.2 ст.291 КПК України, не є формальною, неістотною вказівкою, а слугує необхідним елементом відповідності обвинувального акта вимогам закону.

При цьому, КПК України не містить положень, які би давали суду можливість усунення вказаних вище недоліків обвинувального акта, встановлених на стадії підготовчого провадження та пов`язаних із відсутністю в обвинувальному акті всіх його обов`язкових елементів, зокрема, шляхом додаткового встановлення в обвинувальному акті потерпілої особи та зазначення її анкетних даних.

Ураховуючи ж те, що при вирішенні питання щодо повернення обвинувального акта прокурору підлягає дослідженню виключно питання щодо його відповідності вимогам ст.291 КПК України, то посилання в апеляційній скарзі на дані реєстру матеріалів досудового розслідування і супровідного листу до обвинувального акта є неспроможними.

Тим не менше, й супровідний лист та реєстр матеріалів досудового розслідування не містять усіх анкетних даних потерпілого, визначених у п.3 ч.2 ст.291 КПК України (в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості щодо повних ініціалів, дати та місця народження, громадянства потерпілого, а в супровідному листі - дані про його місце народження та громадянство).

Більше того, супровідний лист за своєю суттю є таким листом, призначенням якого є саме інформування адресата про надсилання документа/документів, доданих до цього листа (в досліджуваному випадку - обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування та розписки ОСОБА_8 ), а тому наведені в ньому відомості не підміняють собою дані, що має містити підсумковий процесуальний документ за результатом закінчення досудового розслідування (обвинувальний акт).

Аргументи ж прокурора, в тому числі щодо проведення судового засідання місцевого суду за участю потерпілого, не спростовують факт складання обвинувального акта з порушенням вимог п.3 ч.2 ст.291 КПК України та не звужуть зміст регламентованих КПК України підстав щодо необхідності його повернення прокурору, у зв`язку з чим не свідчать про помилковість оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів також констатує, що з огляду на невідповідність обвинувального акта вимогам закону, суд першої інстанції був позбавлений можливості керуватись ним як однією з належних форм закінчення досудового розслідування та вирішувати питання, в тому числі про закриття кримінального провадження, оскільки розгляд цього питання неминуче пов`язаний із необхідністю аналізу та перевірки наведених у обвинувальному акті обставин, зокрема, в певних випадках - їх установлення, при тому, що при розгляді заяви/клопотання про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.7 ч.1 ст.284 КПК України (відмова потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення), наявність потерпілого та його волевиявлення щодо подальшої долі кримінального провадження є ключовими й вирішальними факторами.

Водночас слід зазначити, що оскаржувана ухвала не завершує провадження, не є остаточним рішенням за результатами розгляду справи, а власне інститут повернення обвинувального акта стороні обвинувачення й покликаний саме забезпечити усунення недоліків названого підсумкового процесуального документа, встановлених під час підготовчого провадження, з тим, щоб указані недоліки не виникали в ході подальшого здійснення судового провадження.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність повернення обвинувального акта прокурору.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2025 року про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4