Справа № 158/3655/24 Провадження №11-сс/802/531/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника володільця майна адвоката ОСОБА_7 ,

слідчого ОСОБА_8 ,

розглянувши апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про арешт майна (ЄРДР № 0001212),

В С Т А Н О В И В

Слідчий СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області із клопотанням про арешт майна, виявленого та вилученого в ході проведеного 29.11.2024 року огляду місця події на ділянці дороги що в місті Рожище, Луцького району Волинської області навпроти будинку №9, а саме автомобіля марки «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 , напівпричіпу марки «SCHWARZMULLER» реєстраційний номер НОМЕР_2 , колод деревини породи сосна близько 28 метрів кубічних, довжиною по 5 м кожна, діаметрами від 15 см, по 40 см, в кількості 55 штук, свідоцтва про реєстрацію т/з марки «DAF» серії НОМЕР_3 , свідоцтва про реєстрацію т/з марки «SCHWARZMULLER» серії НОМЕР_4 , товарно транспортної накладної №119 від 29.11.2024 року, акта приймання виконання робіт за жовтень 2024 року на 3 аркушах, довідки про вартість на 1 аркуші, договору субпідряду №60 від 15.09.2023 року на 9 аркушах, додаткової угоди від 29.12.2023 року на 1 аркуші, лісорубного квитка серії ВО ЛРК №016254 на 1 аркуші.

Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.12.2024 року відмовлено в задоволенні клопотання про арешт майна.

Не погоджуючись з таким рішенням прокурор в поданій апеляційній скарзі вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження у зв`язку із тим, що суд не взяв до уваги докази, які істотно могли вплинути на його висновки. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити, представника володільця майна, який заперечив проти задоволенні апеляційної скарги, пояснення слідчого, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів та в такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, у якій наведено визначення речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Як встановлено апеляційним переглядом, за наслідками розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.

У провадженні СУ ГУНП у Волинській області знаходяться матеріали досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР 30.11.2024 року за №0001212 з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.246 КК України.

Як вбачається із витягу з ЄРДР 29.11.2024 року о 09 годині 03 хвилини зупинено транспортний засіб марки «ДАФ», д.н.з. « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_10 , який перевозив лісодеревину породи сосна, без відповідних документів, що вказує на отримання даної деревини шляхом незаконної порубки.

В межах даного кримінального провадження 29.11.2024 року за добровільною згодою власника майна ОСОБА_11 , на ділянці дороги що в місті Рожище, Луцького району Волинської області навпроти будинку №9 було проведено огляд місця події під час якого було виявлено та вилучено автомобіль марки «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 , напівпричіп марки «SCHWARZMULLER» реєстраційний номер НОМЕР_2 , колоди деревини породи сосна близько 28 метрів кубічних, довжиною по 5 м кожна, діаметрами від 15 см, по 40 см, в кількості 55 штук, свідоцтво про реєстрацію т/з марки «DAF» серії НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію т/з марки «SCHWARZMULLER» серії НОМЕР_4 , товарно транспортну накладну №119 від 29.11.2024 року, акт приймання виконання робіт за жовтень 2024 року на 3 аркушах, довідка про вартість на 1 аркуші, договір субпідряду №60 від 15.09.2023 року на 9 аркушах, додаткову угоду від 29.12.2023 року на 1 аркуші, лісорубний квиток серії ВО ЛРК №016254 на 1 аркуші.

Так доводячи підставність поданого клопотання в частині накладення арешту на це майно слідчий вказував про те, що вилучене майно є предметом розслідування вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя таке своє рішення мотивував тим, що жодних доказів щодо незаконності походження вилучених колод деревини, в тому числі їх незаконного зберігання, перевезення, стороною обвинувачення не подано, в той час, як правомірність перевезення та набуття цієї лісодеревини підтверджена документально представником власника у судовому засіданні і з таким висновком погоджується апеляційний суд.

Також слідчий суддя дійшов вірного висновку, що у клопотанні про арешт майна немає жодного посилання на можливість незаконного походження зазначеної лісодеревини, яка була вилучена разом з іншим майном, немає також жодних відомостей в обґрунтування факту завдання шкоди та її розміру у кримінальному провадженні, як це має бути встановлено об`єктивною стороною ст.246 КК України.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд доходить висновку, що слідчий суддя вірно встановив що слідчим не надано належних, допустимих та достатніх доказів вважати, що зазначене в клопотанні майно, відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, а саме, що зазначене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження за ч.1 ст.246 КК України, або, що вказане майно було об`єктом кримінально-протиправних дій чи набуте кримінально протиправним шляхом.

А тому, колегія суддів повністю погоджується з висновком слідчого судді місцевого суду про відсутність законних підстав для накладення арешту на вказане в клопотанні слідчого СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 майно з підстав, викладених в оскаржуваному судовому рішенні.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.170-173, 376, 404-405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про арешт майна без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: