Справа № 308/6014/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, кримінальне провадження відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових №0000089 від 22.12.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м.Івано-Франківськ, мешканки АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст.366 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 23.10.2023 року скасовано ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2022 про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, і призначено новий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2023 вказана справа передана на розгляд головуючому судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що за змістом обвинувального акту, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, громадянка України, уродженка м. Івано-Франківськ, мешканка АДРЕСА_2 , 15.02.2008 призначена на посаду заступника начальника управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради, державний службовець 9 рангу.

У відповідності до Положення про управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради, затвердженого рішенням IV сесії Ужгородської міської ради V скликання №648 від 21.03.2008, основна функція управління забезпечувати дотримання законодавства у сфері містобудування, державних стандартів, норм та правил, правил забудови міста, затвердженої містобудівної документації.

Відповідно до статті 186-1 Земельного кодексу України ( в редакції № 1702-VI від 05.11.2009) для розгляду питань, пов?язаних з погодженням документації із землеустрою, в районах та містах обласного значення, містах Києві та Севастополі функціонують постійно діючі комісії.

До повноважень Комісії належить забезпечення погодження документації із землеустрою відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1420 від 23 грудня 2009 року «Деякі питання реалізації статті 186-1 Земельного кодексу України» комісія з розгляду питань, пов?язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - комісія), є постійно діючим органом, утвореним районною та міською держадміністрацією - у районах і м. Києві та Севастополі, міською радою - у містах обласного значення.

До повноважень комісії належить надання висновків про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або місця розташування об?єкта.

Для отримання висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або місця розташування об?єкта орган, уповноважений приймати рішення про передачу у власність чи надання у користування земельної ділянки, подає комісії для розгляду проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки або клопотання про погодження місця розташування об?єкта разом з додатками (далі - документація із землеустрою).

Комісія розглядає документаці із землеустрою протягом трьох тижнів з дня надходження та надає висновки про її погодження або відмову у погодженні.

Порядок розгляду документації із землеустрою членом комісії визначається комісією.

У разі документації надання комісією висновку про відмову у погодженні документації із землеустрою така документація разом з висновком повертається органу, який її подав.

Документація із землеустрою, погоджена комісією, вважається такою, що погоджена органами, представники яких входять до її складу.

ОСОБА_6 у відповідності до рішення сесії Ужгородської міської ради №1379 від 05.03.2010 була включена до складу комісії, як представник управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради.

Згідно ст. ст. 38-39, 51-52 Земельного Кодексу України в редакції від 04.06.2008, підстава - 309-VI) використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

У відповідності до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» (в редакції від 22.05.2003) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (677-2004-п в редакції від 26.05.2004) встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як визначено п. 9 вказаного Порядку складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (677-2004-п в редакції від 26.05.2004), проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, тільки після цього проект розглядається сесією відповідної ради.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції від 20.04.2000) генеральний план населеного пункту - це містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання територій населеного пункту.

Згідно ст. 12 Закону України «Про планування і забудову територій» генеральним планом населеного пункту визначаються: потреби в територіях для забудови та іншого використання; потреба у зміні межі населеного пункту, черговість і пріоритетність забудови та іншого використання територій; межі функціональних зон, пріоритетні та допустимі види використання та забудови територій; планувальна структура та просторова композиція забудови населеного пункту; загальний стан довкілля населеного пункту, основні фактори його формування, містобудівні заходи щодо поліпшення екологічного і санітарно-гігієнічного стану; території, які мають будівельні, санітарно-гігієнічні, природоохоронні та інші обмеження їх використання; інші вимоги, визначені державними будівельними нормами.

Керуючись вказаними нормативно правовими актами у своїй діяльності, несучи персональну відповідальність за погоджені нею документи, достовірно знаючи в силу своїх службових обов?язків про порядок використання земельних ділянок рекреаційного призначення, ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді заступника начальника управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради, діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленими слідством посадовими особами (матеріали щодо яких виділені в окреме провадження), зловживаючи службовим становищем, з метою забезпечення незаконного переходу права власності на земельну ділянку рекреаційного призначення, загальною площею 0, 0780 га., що знаходиться в м. Ужгороді по вул. Одеській, б/н, що перебувала в комунальній власності міста, в період січня -березня 2010 року використала службове становище всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, шляхом підписання ряду документів та висновків, внаслідок чого право власності на земельну ділянку перейшло до ОСОБА_7 , а цільове призначення земельної ділянки було незаконно змінено з «рекреаційного» на «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» відповідно до Класифікатора видів цільового призначення земель, затвердженого Наказом №548 Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010..

Встановлено, що посадовій особі ОСОБА_6 в силу її службових обов?язків було достовірно відомо, що вищевказана земельна ділянка в м. Ужгороді по вул. Одеській, б/н згідно Генерального плану м.Ужгорода, затвердженого рішенням Ужгородської міської ради №313 від 04.06.2004, потрапляє до зони зелених насаджень загального користування, за функціональним використанням обліковується як частина скверу площею 0,30 га., розташованого на розі вулиць Мукачівської, Станційної та Одеської в м. Ужгороді.

Не зважаючи на викладене, після надходження в січні-лютому 2010 року до управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради на погодження Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_7 з кадастровим номером :12:002:0049, загальною площею 0,0780 га., достовірно знаючи, що без позитивного висновку зазначеного управління, як частини загального висновку комісії з розгляду питань, пов?язаних з погодженням документації із землеустрою, проект не може бути переданий на розгляд сесії місцевої ради, скріпила власним підписом та відтиском печатки управління завідомо підроблені офіційні документи, а саме:

- висновок управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради без номеру від 2010 року, щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_7 , яким погодила та не заперечила, щодо відведення земельної ділянки загальною площею 780 кв.м. відкритих земель з культурним рослинним покривом та вимощенням, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_3 , до якого внесено неправдиві відомості про віднесення земельної ділянки до земель міста не переданих у власність та користування;

- кадастровий план земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 , на якому графічно в системах координат зображено місце розташування земельної ділянки ОСОБА_7 , у який внесено завідомо неправдиві відомості про віднесення земельної ділянки до земель відведених для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0780 га.;

- експлікацію земельних угідь, на якій графічно в системах координат зображено місце розташування земельної ділянки ОСОБА_7 , до якої внесено завідомо неправдиві відомості про віднесення земельної ділянки до земель відведених для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0780 га.;

За результатами злочинних дій ОСОБА_6 та не встановлених слідством посадових осіб (матеріали щодо яких виділені в окреме провадження), спрямованих на передачу у власність ОСОБА_7 земельної ділянки із земель рекреаційного призначення, зеленої зони загального користування - скверу, рішенням 5 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради №1383 від 05.03.2010 затверджено проект землеустрою та 20.04.2010 відомості про земельну ділянку, площею 0,0780 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, внесено до Державного земельного кадастру.

Таким чином, всупереч ст. ст. 38-39, 51-52 Земельного Кодексу України (в редакції від 04.06.2008, підстава - 309-VI), ст. 50 Закону України «Про землеустрій» (в редакції від 22.05.2003) ст.ст. 1, 12 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції від 20.04.2000) внаслідок умисних дій службових осіб заступника начальника управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради ОСОБА_6 та невстановлених слідством службових осіб (матеріали щодо яких виділені в окреме провадження), земельна ділянка загальною площею 0,0780 га., вартістю 347 200 гривень, що відноситься до зони зелених насаджень загального користування (сквер) на розі вулиць Мукачівської, Станційної та Одеської в м. Ужгороді Закарпатської області, тобто є земельною ділянкою рекреаційного призначення, незаконно передана у власність громадянина ОСОБА_7 , а цільове призначення земельної ділянки було незаконно змінено з «рекреаційного» на «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», чим спричинено тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам держави на загальну суму 347 200 гривень, що у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

За таких обставин ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27 - ч. 2 ст. 364 КК України - зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене групою осіб.

Крім цього, ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді заступника начальника управління архітектури та містобудування Ужгородської міської, діючи умисно, в період з січня - лютого 2010 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, в службовому кабінеті, скріпила власним підписом та відтиском печатки управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради:

- висновок без номеру та дати від 2010 року, як частину загального висновку комісії з розгляду питань, пов?язаних з погодженням документації із землеустрою, у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_3 , яким погодила та не заперечила, щодо відведення земельної ділянки загальною площею 780 кв.м. відкритих земель з культурним рослинним покривом та вимощенням, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_3 , до якого внесено неправдиві відомості про віднесення земельної ділянки до земель міста не переданих у власність та користування;

- кадастровий план земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 , на якому графічно в системах координат зображено місце розташування земельної ділянки ОСОБА_7 , у який внесено завідомо неправдиві відомості про віднесення земельної ділянки до земель відведених для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0780 га.;

- експлікацію земельних угідь, на якій графічно в системах координат зображено місце розташування земельної ділянки ОСОБА_7 , до якої внесено завідомо неправдиві відомості про віднесення земельної ділянки до земель відведених для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0780 га.

Таким чином, всупереч ст. ст. 38-39, 51-52 Земельного Кодексу України (в редакції від 04.06.2008, підстава - 309-VI), ст. 50 Закону України «Про землеустрій» (в редакції від 22.05.2003) ст.ст. 1, 12 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції від 20.04.2000) внаслідок умисних дій службової особи заступника начальника управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради 3 ОСОБА_8 , яка внесла до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, земельна ділянка загальною площею 0,0780 га., вартістю 347 200 гривень, що відноситься до зони зелених насаджень загального користування (сквер) на розі вулиць Мукачівської, Станційної та Одеської в м. Ужгороді Закарпатської області, тобто є земельною ділянкою рекреаційного призначення, незаконно передана у власність громадянина ОСОБА_7 , а цільове призначення земельної ділянки було незаконно змінено з «рекреаційного» на «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», чим спричинено тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам держави на загальну суму 347 200 гривень, що у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

За таких обставин ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України - службове підроблення, тобто внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки.

02.04.2025 захисник обвинуваченої ОСОБА_6 ОСОБА_5 подав клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підстав ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закриття провадження у справі

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 та захисник адвокат ОСОБА_5 підтримали подане клопотання. при цьому ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому їй правопорушенні не визнала.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував щодо можливості звільнити обвинувачену від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст.366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити.

Представник потерпілої сторони в судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи без їх участі.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Відповідно до ч. 4ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст.284, ч. 3 ст.288 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності; суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, ст. 44 КК України, передбачає, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України, певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Таким чином, згідно приписів вказаної статті, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання чинності вироком суду законної сили минули встановлені законом строки, обчислення яких призупиняється в разі ухилення особи, яка вчинила злочин від слідства та суду та переривається у випадку скоєння зазначеною особою нового злочину.

Також, згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності заст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності це передбачений статтею 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до приписів пункту 1 частини другої статті 284, частини третьої статті 285, частини четвертої статті 286, частини третьої статті 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000089 від 22.12.2018, ОСОБА_6 висунуто обвинувачення за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України щодо обставин, які мали місце за період січень - лютий 2010.

Відповідно до частини 4 статті 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції чинній станом на 16.02.2010) є тяжким злочином, а злочин, передбачений ч. 2 ст. 367 КК України(в редакції чинній станом на 16.02.2010) є нетяжким злочином.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 підтримала подане клопотання про її звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та надала на це свою згоду. Судом роз`яснено обвинуваченій наслідки такого закриття, а також те, що підстава з якої обвинувачена звільняється від кримінальної відповідальності не є реабілітуючою. В судовому засіданні ОСОБА_6 зазначила, що всі наслідки закриття кримінального провадження з підстав сплину строків давності передбачених ст. 49 КК України їй відомі та зрозумілі.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження під час судового провадження обвинувачена ОСОБА_6 не перебувала у розшуку, не ухилялася від суду. Судом встановлено, що з часу вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, а саме січня лютого 2010, відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 суду не надано. Перебіг строку давності притягнення до кримінальної відповідальності не зупинявся. В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості, які вказували б на ухилення обвинуваченої від досудового розслідування або суду. Таким чином, судом не встановлено обставин для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч.2, 3 ст.49 КК України.

За змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Указаний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 362/2406/17 у постанові від 30 червня 2021 року, який відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України повинен бути врахований судом.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень статті 63 Конституції України та статті 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, та за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (статтею 49 КК України) інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Окрім того, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 12.09.2022 у справі № 203/241/17 вказала, що згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК).

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2021 року у справі № 644/7193/17 сформовано правову позицію, відповідно до якої звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Таким чином, враховуючи, що з дня вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, яке ставиться ОСОБА_6 у провину, минули передбачені ст. 49 КК України строки, обвинувачена підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження підлягає закриттю.

Цивільний позов у провадженні не заявлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_9 від 13.11.2018 року, у вигляді заборони відчуження земельної ділянки, з кадастровим номером :12:001:0049 загальною площею 0,0780 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер , підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 49 КК України, 124, 128, 284, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі - задовольнити.

Звільнити обвинувачену ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000089 від 22.12.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України - закрити.

Скасувати арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_9 від 13.11.2018 року, у вигляді заборони відчуження земельної ділянки, що є речовим доказом у кримінальному провадженні:

- з кадастровим номером :12:001:0049 загальною площею 0,0780 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер .

Копію даної ухвали після її проголошення вручити учасникам процесу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 16.04.2025 о 16 год. 30 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонний суду

Закарпатської області ОСОБА_1