ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5648/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/97/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №11-сс/817/97/25 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2025 року про арешт майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2025 року клопотання прокурора Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна та арешт тимчасово вилученого майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000525 від 20.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 301 КК України, задоволено. Накладено арешт на банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , банківську картку «Monobank» № НОМЕР_2 ; грошові кошти у сумі 8000 гривень та 200 доларів США; 29 конвертів із надписом «ОСОБА_7»; жорсткий диск, s/n ZDEBXRRN; 2 тримачі до сім-карток операторів стільникового зв`язку за номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та сім-картку оператора «Київстар»; блокнот «Optima» з рукописним текстом; ноутбук марки «Asus» моделі F541U із зарядним пристроєм; мобільний телефон марки «Iphone»; мобільний телефон марки «Iphone»; безпровідний маршрутизатор «netis WF2411E»; грошові кошти у сумі 6336 доларів США, 5 конвертів із надписом «ОСОБА_7» та аркуш паперу із надписом «ОСОБА_7», які були вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування цим майном.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді в частині накладення арешту на грошові кошти у сумі 6336 доларів США, представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на майно та кошти ОСОБА_7 скасувати та постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити частково.

Посилається на те, що ухвала слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 21 березня 2025 року в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 6336 доларів США є незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам КПК України.

Вказує, що ухвала слідчого судді про обшук житла ОСОБА_7 від 04 березня 2025 року не містила дозволу на вилучення грошових коштів, тому вважає що вилучення під час обшуку 12 березня 2025 року грошових коштів в сумі 6336 доларів США відбулося без належної правової підстави.

Вважає, що прокурор подав клопотання про арешт вилученого майна з порушенням строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України, що, на його думку, є підставою для повернення вилучених коштів законному володільцю.

Наголошує на тому, що арештовані кошти у сумі 6336 доларів США належать третій особі - ОСОБА_10 , з яким ОСОБА_7 перебуває у фактичних шлюбних відносинах, а тому вони не можуть вважатися майном, здобутим злочинним шляхом, або пов`язаним із предметом злочину.

Зазначає, що суд не встановив і не обґрунтував, за якою саме підставою із переліку, передбаченого ст. 98 КПК України, грошові кошти можуть вважатися речовими доказами у провадженні за ч. 3 ст. 301 КК України, а також не вказав на зв`язок арештованого майна з підозрюваними у справі.

Вважає, що неврахування обставин щодо законного походження коштів, відсутність прямого зв`язку між грошима та вчиненим кримінальним правопорушенням, а також факту, що ОСОБА_7 не має процесуального статусу підозрюваної чи обвинуваченої, свідчить про необґрунтованість та непропорційність втручання в її право власності, що порушує вимоги Конституції України та практику ЄСПЛ щодо захисту права на мирне володіння майном.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження посилаючись на те, що в судовому засіданні 21.03.2025 було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали та зазначено, що повний текст ухвали виготовлено 27.03.2025, адвокат ОСОБА_8 з повним текстом ухвали ознайомився 02.04.2025, відмітка про отримання знаходиться в матеріалах справи, тому вважає що строк оскарження ухвали пропущений з поважних причин.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, викладених у ній, прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційнх скарг, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Слід поновити представнику ОСОБА_7 - ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2025 року про арешт майна оскільки в судовому засіданні 21.03.2025 було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали та зазначено, що повний текст ухвали виготовлено 27.03.2025, адвокат ОСОБА_8 з повним текстом ухвали ознайомився 02.04.2025, відмітка про отримання знаходиться в матеріалах справи, тому вважає що строк оскарження ухвали пропущений з поважних причин.

Ухвала слідчого судді оскаржується в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 6336 доларів США, які були виявлені та вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , тому в іншій частині ухвала слідчого судді у межах апеляційного перегляду не підлягає перевірці.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000525 від 20.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 301 КК України за фактом виготовлення, збуту та розповсюдження порнографічних матеріалів, шляхом трансляції у всесвітній мережі Інтернет.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 06.03.2025 року надано дозвіл проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 з метою відшукання мобільних телефонів та інших доказів пов`язаних протиправною діяльністю осіб у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000525 від 20.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 301 КК України.

12.03.2025 під час обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_7 було виявлено та вилучено предмети, а саме: банківська картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , банківська картка «Monobank» № НОМЕР_2 ; грошові кошти у сумі 8000 гривень та 200 доларів США; 29 конвертів із надписом «ОСОБА_7»; жорсткий диск, s/n ZDEBXRRN; 2 тримачі до сім-карток операторів стільникового зв`язку за номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та сім-картка оператора «Київстар»; блокнот «Optima» з рукописним текстом; ноутбук марки «Asus» моделі F541U із зарядним пристроєм; мобільний телефон марки «Iphone»; мобільний телефон марки «Iphone»; безпровідний маршрутизатор «netis WF2411E»; грошові кошти у сумі 6336 доларів США, 5 конвертів із надписом «ОСОБА_7» та аркуш паперу із надписом «ОСОБА_7».

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 від 13.03.2025 вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 речі, грошові кошти та документи визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні у зв`язку з тим що вони відповідають критеріям, визначеним ч.1 ст.98 КПК України оскільки отримані від здійснення протиправної діяльності.

Задовольняючи клопотання прокурора та накладаючи арешт на вилучене під час обшуку майно, зокрема, грошові кошти у сумі 6336 доларів США, слідчий суддя виходив з того що долучені до клопотання докази підтверджують наявність правових підстав для накладення арешту відповідно до вимог статей 98, 170-173 КПК України, зокрема, за наслідками їх дослідження слідча суддя встановила, що під час здійснення протиправної діяльності особи, причетні до такої діяльності, отримували грошові кошти у конвертах як у національній валюті, так і в іноземній валюті - доларах США. 12.03.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_12 вилучено понад 30 конвертів із написами «ОСОБА_7», в яких на момент обшуку грошові кошти були відсутні. Поряд з цим в одному із конвертів були наявні грошові кошти у сумі 6336 доларів США. При цьому з показань підозрюваних ОСОБА_13 та ОСОБА_14 слідча суддя встановила що ОСОБА_7 також була моделлю, проводила трансляції і мала навчати нових дівчат.

Такі обставини у сукупності дали підстави слідчій судді вважати, що указані грошові кошти належать саме злочинній організації та отримані ОСОБА_7 від можливого здійснення протиправної діяльності, яка з показів свідків допомагала ОСОБА_15 , яка є її організатором у її діяльності. Той факт, що під час проведення обшуку ОСОБА_7 вказала, що дані грошові кошти належать її хлопцеві, слідча суддя вірно розцінила як спосіб захисту ОСОБА_7 від вилучення та у подальшому можливого арешту указаних грошових коштів.

Перевіряючи доводи апелянта щодо належності ці кошти хлопцеві саме ОСОБА_7 ОСОБА_10 колегія суддів вважає їх необгрунтованими виходячи з того що ним не надані докази його перебування у близьких стосунках із ОСОБА_7 та проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 та того що вилучені грошові кошти у сумі 6336 доларів США належать саме ОСОБА_10 . Окрім того, ОСОБА_10 не звертався зі скаргою на ухвалу слідчого судді тому невідомо яким чином можуть бути порушені права ОСОБА_7 накладенням арешту на грошові кошти, які їй не належать.

Відповідно до вимог ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається, у тому числі, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи норми п. 8 ч. 2 ст. 40, ст. 92-94 КПК України можна зробити висновок, що вирішення питання про віднесення матеріальних об`єктів до речових доказів належить до повноважень слідчого.

В силу вимог ч. 2 ст. 173 КПК у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 173 КПК, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.131 КПК, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження.

Згідно частини 3 статті 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про про те, що прокурором доведено необхідність накладення арешту на дане майно з метою забезпечення усунення наявності ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК, а саме його приховування, відчуження такого майна, а також на підтвердження його відповідності критеріям, зазначеним у статті 98 КПК, зокрема того що ці кошти отримані від злочинної діяльності.

З огляду на вищенавене, слідчий суддя прийшов до обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для накладення арешту, зокрема, розумних підозр вважати, що вказане майно є доказом кримінального правопорушення скільки отримане від здійснення злочинної діяльності та може бути використане як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку ненакладення арешту на нього, це може призвести до подальшого його приховування, відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

А також, у відповідності до вимог ст.173 КПК України вірно врахував розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та застосував найменш обтяжливий спосіб - арешт майна.

Колегія суддів з такими висновками слідчого судді погоджується.

Аргументи апелянта щодо відсутності статусу підозрюваної в ОСОБА_7 та про надмірність втручання у її права власності не заслуговують на увагу оскільки відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна може бути застосований до майна будь-якої фізичної чи юридичної особи, якщо є достатні підстави вважати, що таке майно відповідає критеріям визначеним у ст.98 КПК України та арешт накладається з метою з метою збереження речових доказів.

Аналізуючи посилання апелянта на те, що прокурор подав клопотання про арешт тимчасово майна з порушенням строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України, колегія суддів виходить з того що з моменту проведення обшуку 12 березня 2025 року до моменту звернення з клопотанням прокурором (14 березня 2025 року, про що свідчить сканкод на апеляційній скарзі) не минуло більше 48 годин після вилучення майна, як того вимагає закон у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку здійснюваного на підставі ухвал слідчого передбаченого ст.235КПК.

Втім, апеляційний суд враховує також те що обставини кримінального провадження свідчать про виправданість накладення арешту. Вилучене майно - грошові кошти в іноземній валюті у значному розмірі - потенційно може бути пов`язане із фінансуванням чи результатом вчинення тяжкого кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 301 КК України)

За таких обставин повернення майна могло б створити реальні ризики його приховування, відчуження чи знищення, що істотно ускладнило б чи зробило б неможливим ефективне розслідування.

З огляду на це вважає що суд першої інстанції вірно дотримався принципу пропорційності та забезпечив баланс між публічним інтересом у досягненні цілей кримінального провадження та правом особи на мирне володіння майном.

Тому, незважаючи на реєстрацію клопотання у місцевому суді 19.03.2025 накладення арешту є обґрунтованим, пропорційним і необхідним заходом у контексті захисту інтересів правосуддя.

Крім того, слідчим у момент обшуку було встановлено обставин, що свідчили б про можливий зв`язок коштів із об`єктом досудового розслідування, що обґрунтовує тимчасове вилучення з наступним арештом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості та законності ухвали слідчого судді. Накладення арешту на грошові кошти відповідає меті досудового розслідування, не є надмірним обмеженням права власності та забезпечує належне збереження доказів у кримінальному провадженні.

Перевіряючи доводи адвоката про порушення права власності ОСОБА_7 на майно колегія суддів виходить з того що у даному випадку обмеження права власності та законного володіння є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, а обставини кримінального провадження станом на час прийняття процесуального рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому докази негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчою суддею не встановлені та такі докази учасниками кримінального провадження не надавались.

Отже, підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає, в зв`язку з чим в задоволенні апеляційної представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Поновити представнику ОСОБА_7 - адвокату ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2025 року про арешт майна - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді