Справа № 509/5568/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

слідчих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника, адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь, клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУ ОСОБА_4 , погоджене з процесуальним керівником - прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000314, від 23.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, громадянина України українця, з середньою освітою, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період на посаді головного сержанта 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «головний сержант»,

підозрюваного у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000314 від 23.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

В відповідності до наданого клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що згідно із вимогами ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до указу Президента України ОСОБА_9 . Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІX введено воєнний стан на всій території України.

Відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/22 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Відтак, з 24.02.2022 по теперішній час діє воєнний стан.

23.03.2022 відповідно до Указу президента України від 24.02.2022 № 69/2022 та набуття чинності Указу президента «Про загальну мобілізацію» та виконання вимог мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України №32/321/501/13т, головного сержанта ОСОБА_6 призвано на службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 від 12.10.2022 р. № 236 ОСОБА_6 було призначено на посаду головного сержанта стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_3, на підставі на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 16-РС від 12 жовтня 2022 року, рапорту сержанта ОСОБА_11 (вх.№656/1/36 від 12.10.2022).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 від 29.01.2024 № 122 «Про призначення службового розслідування» за фактом самовільного залишення служби головним сержантом ОСОБА_6 було призначено службове рослідування.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 від 12.02.2024 № 76 «Про результати службового розслідування» за фактом самовільного залишення служби головним сержантом ОСОБА_6 було наказано передати матеріли службового розслідування до органів досудового розслідування.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Згідно із вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Відповідно до вимог ст. ст. ст. ст. 11, 16, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, головний сержант ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Проте, головний сержант ОСОБА_6 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи реальну можливість належно їх виконувати, свідомо, допустив їх порушення, вирішивши стати на злочинний шлях за наступних обставин.

Згідно із ст. 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі, зокрема, відбуття чи повернення з відрядження відпустки або лікування.

Однак, головний сержант ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді головного сержанта 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «головний сержант», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 58, 59, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану 29.01.2024 року о 18.30 годині головний сержант ОСОБА_6 головний сержант 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , самовільно залишив район виконання бойового завдання військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 на невстановленому автомобілі, залишивши зброю, та ухиляється від проходження військової служби до теперішнього часу, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з обов`язками військової служби.

Таким чином, головний сержант ОСОБА_6 вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

19.09.2024 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Того ж дня ОСОБА_6 було вручено повідомлення про підозру в, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Ці обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а саме: актом службового розслідування; протоколами допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та іншими матеріалами у їх сукупності.

20.09.2024 слідчим слідчого відділу Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області за погодженням з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинене у зв`язку із розшуком підозрюваного ОСОБА_6 про що складено відповідну постанову.

ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років з конфіскацією майна, та відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризику, передбаченого у п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 : згідно з п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_6 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, у тому числі на території, яка тимчасово не підконтрольна владі України, у зв`язку з тим, що остання усвідомлює розмір покарання за вчинене кримінальне правопорушення; згідно з п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, уникнення покарання за скоєння злочинів підозрюваний може знищити, сховати або спотворити речі і документи, які можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні, та які на даний час невідшукані, а також не досліджені в повному обсязі органом досудового розслідування; - згідно з п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_6 може незаконно впливати свідків, по вказаному кримінальному провадженню, оскільки їх покази є визначальними у кримінальному провадженні, з метою уникнення кримінальної відповідальності може вчинити дії направлені на примушення до зміни наданих раніше свідчень допитаними особами; згідно п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадження іншим чином, а саме шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу; згідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як остання офіційно не працевлаштований та не має постійного місця роботи.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, враховуючи всі ризики в їх сукупності та взаємозв`язку, запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що останній може спробувати втекти та переховуватись від органів досудового розслідування та суду у інших областях України, або взагалі за межами території України, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_6 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування не надходило звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на неї обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що вказаний більш м`який запобіжний захід призведе до продовження злочинної діяльності, наддасть змогу переховуватись від органів досудового розслідування та впливати на розслідування кримінального провадження, або перешкоджати цьому іншим шляхом.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто вказані обставини виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Враховуючи викладені вище обставини, можливо зробити висновок, що менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків, тому слідчий звертається до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України.

Слідчий вважає, що підозрюваний ОСОБА_6 після повідомлення про підозру у вчинені тяжкого злочину, знаючи про ступінь тяжкості міри покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може впливати та здійснювати тиск на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати у розслідувані кримінального провадження іншим чином, а тому існують всі підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, заявили клопотання, яким просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зазначив, що підозрюваний має місцепроживання заадресою: АДРЕСА_1 , де проживав весь час після залишення військової частини, інколи виїжджаючи до м.Одеса , має міцні соціальні зв`язки, навмисно від органів досудового слідства не переховувався, про те, що відносно нього проводиться досудове слідство йому стало відомо після дзвінка слідчого, після чого він самостійно та добровільно з`явився до слідчого на узгоджену з ним дату, а саме 04.09.2024 року надав пояснення, зазначив що самовільно покинув військову частину через сильне погіршення стану здоров`я, неодноразово звертався до командира з проханням направити його на лікування, але постійно отримував відмови. Так 30.01.2022 року після двох років перебування на передовій без відпусток та лікарняних маючи напівсвідомий стан через високий тиск, ОСОБА_6 самовільно покинув військову частину та був госпіталізований з 02.02.2024 - 16.02.2024 до КНП «Міська лікарня № 5» ОМР, після цього він зв`язувався з командиром, пояснював причини своїх дій, проте йому повідомили що його стан здоров`я нікого не цікавить і перебування на лікуванні не є поважною причиною неприбуття до частини. Після госпіталізації стан здоров`я Коджебаша не поліпшувався, він проходив додаткові обстеження та лікування, з 13.06.2024 по 25.06.2024 повторно лікувався в КНП «Міська лікарня № 5» ОМР, йому встановлювали діагноз 2 стадія гіпертонічної хвороби з порушеннями в роботі серця.

Про те що порушено кримінальне провадження ОСОБА_6 стало відомо 04.09.2024 після дзвінка та повідомлення про це співробітником поліції. Після допиту 16.09.2024 ОСОБА_6 повторно був запрошений до райвідділу де він отримав від слідчого ОСОБА_4 постанову про проходження військово-лікарської комісії. Наступного дня 17.09.2024 ОСОБА_6 звернувся до ВМКЦ Південного регіону для проходження ВЛК. Черговим було призначено запис до лікаря терапевта на 24.09.2024 року. Так, 24.09.2024 він отримав лист обстеження ВЛК та почав проходити лікарів за списком та здавати усі відповідні аналізи. Проходячи спеціалісті його направляли на додаткові обстеження. Всі дії які ОСОБА_6 виконував при проходженні ВЛК він повідомляв слідчому. 08.10.2024 під час ультра звукового обстеження щитоподібної залози було виявлено об`ємне утворення пара-щитоподібної залози. Після чого терапевт направила ОСОБА_6 на консультацію до таракального хірурга, яким 17.10.2024 було проведено цитологічне дослідження виявленої пухлини. Результати вказаного дослідження отримані 25.10.2024 р. Містили відомості щодо наявності злоякісної пухлини 4-ї категорії (TBSRTC).

За наслідками обстежень таракальним хірургом на консультації була рекомендована негайна госпіталізація до Одеського регіонального клінічного протипухлинного центру ООР для проведення операції. Того ж дня ОСОБА_6 прибув до вказаного медичного закладу, де йому призначили комплексне обстеження та оперативне лікування. Так 04.11.2024 він був госпіталізований. 05.11.2024 було проведено паратиреогідектомію, тобто вирізано пухлину та пара-щитоподібну залозу та встановлено клінічний діагноз - злоякісне новоутворення пара-щитоподібної залози, параліч голосових складок та гортані, ускладнення основного захворювання. Матеріал, а саме щитоподібна залоза яка містила в собі пухлину була направлена на гістологічне дослідження, за висновком якого було встановлено діагноз: паратіроїдна карцинома пара-щитоподібної залози Т-2.

Після виписки зі стаціонару 14.11.2024 ОСОБА_6 було рекомендовано, з`явитись на консультацією до радіолога, хіміо-терапевта для вирішення питання подальшого лікування. Висновок гістологічного дослідження він отримав 20.11.2024 р. з цим висновком з`явився до Військового госпіталю, та таракального Хірурга, який надав йому направлення для повторного проходження отолалієнголога та консультації ендокринолога, які в свою чергу надали йому направлення на аналізи та додаткові обстеження.

Під час консультації у хіміотерапевта та радіолога з онкологічного диспансеру ОСОБА_16 повідомили, що його захворювання дуже складне та рідке, зустрічається один раз на 1000 випадків раку щитоподібної залози, тому йому потрібна консультація більш вузьких спеціалістів у онкологічному центрі м.Києва, які мають досвід роботи з Карценмою парощитоподібноі залози.

09.12.2024 року ОСОБА_6 був записаний до професора лікаря хіміоиерапевта на консультацію який спеціалізується саме на таких пухлинах, проте о 08.20 йому зателефонували співробітники поліції та запросили прибути до Овідіопольського відділу поліції на 09.00 куди він прибув разом із адвокатом.

В райвідділі склали протокол про затримання з яким він не погодився, адже не переховувався від слідства та виконував постанову слідчого про проведення ВЛК, завжди був на зв`язку із слідчим, відповідав на дзвінки, повідомляв про ході його лікування, не змінював місця проживання.

Отримавши клопотання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 вперши дізнався про наявну підозру. Підозра не була йому вручена, а докази направлення цієї підозри не відповідають реальним обставинам справи, в матеріалах доданих до клопотання не надано жодного підтвердження нез`явлення ОСОБА_6 за викликом до слідчого, відсутні повістки, докази вручення підозри чи докази її отримання.

Крім того, під час проходження ВЛК ще до того як ОСОБА_6 отримав звістку щодо свого діагнозу він звернувся до військової частини НОМЕР_2 , пройшов співбесіду із командиром щодо погодження його кандидатури на посаду командира відділення про що отримав задовільну згоду та рекомендований лист щодо направлення його для подальшого проходження служби до вказаної військової частини.

Цей лист разом із заявою про бажання повернутись до військової служби та клопотанням про закриття провадження був особисто вручений прокурору у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 , проте ані відповіді на це клопотання, ані яких-небудь інших процесуальних дій виконано не було.

Захист зазначає, що ОСОБА_6 не мав і не має наміру переховуватись від слідства, чи ухилятись від несення військової служби. Навпаки, після отримання діагнозу і розуміння що було причиною його поганого самопочуття на протязі останніх декількох років, ОСОБА_6 має бажання вилікуватись та продовжувати військову службу захищаючи інтереси держави в якості військовослужбовця.

Відповідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за якій законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, згідно ч.5 ст.407 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.9 Конституції України міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Так, положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді відповідних клопотань про обрання запобіжного заходу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою - є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, судом враховується правова позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (inabstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка слугувала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ). Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Неистяк проти Словаччини», заява №65559/01, п.74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі проти Польщі» (Ladentv. Poland), заява № 11036/03, п.55, ECHR2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (v.Ukraine),заява № 38717/04, п. 86).

На підставі досліджених матеріалів провадження, суд вважає встановленим наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує слідчий у своєму клопотанні.

Також, встановлено, що підозрюваний зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ., має сталі соціальні зв`язки, навмисно від органів досудового слідства не переховувався, про те, що відносно нього проводиться досудове слідство йому стало відомо після телефонного дзвінка слідчого, після чого він, на узгоджену із слідчим дату, самостійно та добровільно з`явився до слідчого, зобов`язується належним чином виконувати свої процесуальні обов`язки. Належних та відповідних доказів того, що підозрюваному було відомо, що відносно нього проводиться досудове слідство, суду не надано. Також, суду не надано, і як було встановлено в судовому засіданні вони відсутні в матеріалах кримінального провадження, належних та відповідних доказів направлення та вручення повісток з викликом до слідчого органу як до дати, коли було складено та направлено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, так і після зазначеної дати, а також, докази отримання ОСОБА_6 , чи його близькими родичами, вищезазначеної підозри, після отримання від слідчого ОСОБА_17 постанови про проходження військово-лікарської комісії, вже наступного дня 17.09.2024 ОСОБА_6 звернувся до ВМКЦ Південного регіону для проходження ВЛК. Крім того, під час проходження ВЛК ще до того як ОСОБА_6 отримав звістку щодо свого діагнозу він звернувся до військової частини НОМЕР_2 , пройшов співбесіду із командиром щодо погодження його кандидатури на посаду командира відділення про що отримав задовільну згоду та рекомендований лист щодо направлення його для подальшого проходження служби до вказаної військової частини, також, цей лист разом із заявою про бажання повернутись до військової служби та клопотанням про закриття провадження був наданий прокурору у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 . Також, приймається до уваги той факт, що наразі підозрюваний проходить лікування від онкозахворювання.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При зазначених обставинах слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором ні в клопотанні, ні в поясненнях в судовому засіданні не надано аргументованого обґрунтування та доказів неможливості застосування до підозрюваного інших, передбачених КПК України видів запобіжних заходів крім тримання під вартою, тому суд вважає за необхідне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, і застосування саме такого запобіжного заходу забезпечить належне виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 196, 197, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволені клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУ ОСОБА_4 , що погоджене з процесуальним керівником - прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000314, від 23.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_6 , відмовити.

Клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Застосувати у відношенні підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, а саме, 22.00 по 05.00 наступної доби, строком на 60 днів, до 07.02.2025 року, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 такі обов`язки:

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та засобів зв`язку;

- не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в нічний час доби, а саме, 22.00 по 05.00 наступної доби, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Роз`яснити підозрюваному положення ст.181 ч.5 КПК України.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 07.02.2025 року.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 12.12.2024 р. о 09.10.

Слідчий суддя ОСОБА_1