Справа №127/9494/25
Провадження №1-кс/127/4071/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, громадянки України, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , в рамках кримінального провадження №0000685 від 13.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 .

Клопотання мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000685 від 13.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Зі змісту клопотання встановлено, що підполковник ОСОБА_5 підозрюється у тому, що вона, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 начальника мобілізаційного відділення, перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , діючи спільно групою осіб з начальником відділення зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, але не пізніше 10 год. 54 хв. 12.09.2024, на порушення своїх функціональних обов`язків, з якими її ознайомлено 25.12.2023, усупереч вимог ст.4 СВС ЗС України, які зобов`язують її у повсякденному житті і службовій діяльності керуватися Конституцією України, законами України, СВС ЗС України та іншими нормативно-правовими документами, п.1 ч.1 ст.11 СВС ЗС України, який зобов`язує її свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, грубо порушуючи гарантовані Державою конституційні права і свободи людини, передбачені ч. 1 ст. 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та ч. 1 ст. 28 Конституції України, за якою ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, діючи умисно та протиправно на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, безпідставно нанесла удар правою рукою в область скроні голови ОСОБА_9 , який прибув за повісткою до Вінницького ОМТЦК, після чого почала душити його руками.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_5 , із застосуванням психологічного насильства і погроз, примушувала ОСОБА_9 засвідчити власним підписом анкету військовозобов`язаного.

Після відмови від підпису вищевказаного документу та спроби ОСОБА_9 залишити приміщення кабінету №16, головний сержант ОСОБА_8 , який на той час не був військовослужбовцем Вінницького ОМТЦК та безпідставно перебував у зазначеному приміщенні, усвідомлюючи, що ОСОБА_5 є військовою службовою особою та вчиняє дії, які явно виходять за межі наданих їй повноважень, внаслідок раптово виниклого умислу на сприяння ОСОБА_5 у подоланні опору потерпілого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_9 один удар кулаком по обличчю, та додатково наніс йому не менше двох ударів кулаками по голові.

У подальшому ОСОБА_8 , у присутності ОСОБА_5 , застосовуючи фізичне насильство та намагаючись посадити ОСОБА_9 на стілець, наніс останньому удар в грудну клітину коліном правої ноги.

Крім цього, ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_8 , явно та очевидно виходячи за межі наданих їм службових повноважень, із застосуванням фізичної сили відібрали у ОСОБА_9 належний потерпілому мобільний телефон, та разом утримуючи руками голову останнього, намагалися розблокувати зазначений мобільний телефон, який в цей час навпроти потерпілого тримав у руках інший військовослужбовець Вінницького ОМТЦК, із застосуванням технології розпізнавання обличчя.

Своїми протиправними діями ОСОБА_5 і ОСОБА_8 завдали ОСОБА_9 сильного фізичного болю та морального страждання та спричинили останньому закриту черепно-мозкова травма забій головного мозку, вогнище забою 1-го типу лівої скроневої долі головного мозку; забій м`яких тканин обличчя ліворуч; які за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого, а саме істотну шкоду.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 5 ст. 426-1 КК України, - перевищення військовою службовою особою службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цій особі повноважень, що заподіяло істотну шкоду, вчинене в умовах воєнного стану, групою осіб.

З огляду на вищеописані обставини, а також беручи до уваги наявність здобутих доказів, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття відповідного рішення, 25.03.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено достатньо доказів, які дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні нею вищевказаного кримінального правопорушення. Такі обставини підтверджуються наступними матеріалами кримінального провадження:

-заявою ОСОБА_9 про кримінальне правопорушення;

-показаннями потерпілого ОСОБА_9 ;

-показаннями свідка ОСОБА_10 ;

-висновком експерта за результатами проведення судово медичної експертизи;

-іншими матеріалами кримінального провадження, які отримані у встановленому КПК України порядку у їх сукупності.

Обвинувачення зазначає, що підставами для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обставини, які свідчать про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 вчинила особливо тяжкий злочин, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від восьми до дванадцяти років.

Таким чином встановлено ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що підозрювана ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

При цьому, на даний час не встановлено та не допитано усіх осіб, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, а тому з врахуванням суспільного резонансу через скоєний ОСОБА_5 злочин, остання, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на свідків злочину.

Таким чином встановлено ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що підозрювана ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання заявленим ризикам. З огляду на встановлені досудовим розслідуванням обставини, існує обґрунтований ризик здійснення ОСОБА_5 впливу на свідків, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, а також ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Саме тому, однією із цілей обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є зведення до мінімуму можливості ОСОБА_5 контактувати з іншими особами, окрім як у межах, достатніх для забезпечення встановлених законом прав підозрюваного.

Водночас, застосування запобіжного заходу навіть у вигляді домашнього арешту не позбавлятиме ОСОБА_5 можливості користуватись сучасними засобами комунікацій, приймати відвідувачів тощо, а також не убезпечить від ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може незаконно впливати на свідків, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, окрім як шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою, тому слідчий звернувся до суду з вказаним клопотанням та просив його задовольнити.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 клопотання підтримав, зазначив, що під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому необхідно застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Також зазначив, що на даний час наявні ризики впливу на потерпілого у кримінальному провадженні з метою зміни наданих ним показів, а також на свідків, які є підлеглими підозрюваної та які ще не допитані в ході досудового розслідування. Окрім того на даний час встановлюється потенційне коло осіб, які можуть бути допитані в якості свідків, чому підозрювана може потенційно перешкоджати та шляхом вмовлянь, або використовуючи наявний у неї, як службової особи вплив, може вплинути на покази таких осіб. Тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній може обумовити її дії спрямовані на переховування від органів досудового розслідування. На запитання суду повідомив, що стороною обвинувачення не пропонується суду визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід, оскільки злочин вчинено з застосуванням насильства до потерпілого, що відображено у відповідному висновку судово медичного експерта.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні подав письмові заперечення на клопотання, в яких, як і у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, оскільки вважає підозру, що оголошена його підзахисній необґрунтованою. Враховуючи міцні соціальні зв`язки підозрюваної, просив відмовити у задоволені клопотання повністю, або застосувати до його підзахисної запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. На запитання суду повідомив, що на його переконання спричинення істотної шкоди має виражатись в матеріальній шкоді у відповідному грошовому еквіваленті та не може виражатись (проявлятись) у фізичній шкоді чи моральних стражданнях потерпілого. На його переконання, з огляду на обставини справи та відсутність відповідних кваліфікуючих ознак, в діях його підозрюваної можуть вбачатись ознаки складу кримінального правопорушення, що передбачено ст. 125 КК України.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні подав письмові заперечення на клопотання та просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. На обґрунтування своєї позиції зазначив, що докази, на які посилається сторона обвинувачення у підозрі є недостовірними, а тяжкість покарання за інкриміноване кримінальне правопорушення не може бути єдиним та визначальним критерієм для обрання його підзахисній запобіжного заходу. Також зазначив, що будь які ризики на даний час відсутні, оскільки кримінальне провадження триває більше 6 (шести) місяців. З огляду на викладене просив застосувати до його підзахисної запобіжний захід який не пов`язаний з позбавленням волі.

Підозрювана ОСОБА_5 підтримала позицію захисників. Додатково зазначила, що вона на службі не мала дисциплінарних стягнень, раніше не судим. Має на утриманні дитину, сина, який досяг 16 річного віку. На запитання суду чи є доцільність у застосуванні ч. 9 ст. 194 КПК України, у разі якщо суд прийде до висновку про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в частині вжиття невідкладних заходів щодо тимчасового влаштування її дитини, підозрювана повідомила, що такої доцільності немає, дитина влаштована та без піклування не залишиться.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданими сторонами кримінального провадження доказами обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо обґрунтованості підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення слідчий суддя зазначає наступне.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Фактичні обставини, які зазначив у клопотанні слідчий та вказав в судовому засіданні прокурор, дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні нею особливо тяжкого кримінального правопорушення та такі фактичні обставини підтверджуються наступними матеріалами кримінального провадження (доказами):

-заявою ОСОБА_9 про кримінальне правопорушення;

-показаннями потерпілого ОСОБА_9 ;

-показаннями свідка ОСОБА_10 ;

-висновком експерта за результатами проведення судово медичної експертизи;

-іншими матеріалами кримінального провадження, які отримані у встановленому КПК України порядку у їх сукупності.

З показів свідка ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 , які кореспондуються між собою, вбачається, що підозрювана та інші особи, стосовно потерпілого здійснювали дії насильницького характеру, зокрема підозрювана нанесла потерпілому удар правою рукою по голові, після чого почала душити потерпілого обома руками, в подальшому дії насильницького характеру відносно потерпілого продовжувались вже іншою особою.

Наявність причинно наслідкового зв`язку між діями насильницького характеру (побиттям потерпілого) та наслідками (тілесними ушкодженнями), їх характером та наслідками для здоров`я потерпілого прослідковується у висновку експерта № 941/12 від 20.01.2025, ДСУ «Вінницьке обласне бюро СМЕ».

З огляду на викладене суд констатує, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана могла вчинити кримінальне правопорушення, а отже підозра, в розумінні закону є обґрунтованою.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що матеріали кримінального провадження, на які посилалися прокурор, слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру оголошену ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваної запобіжного заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки, сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слід зазначити наступне.

Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи підозрюваний наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Органом досудового розслідування обґрунтовано наявність низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Враховуючи суспільний резонанс дій ОСОБА_5 в умовах сьогодення та в умовах широкомасштабного військового вторгнення рф на територію України, суспільний осуд дій підозрюваної, а також враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку, що перебуваючи на волі підозрювана ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, що унеможливлює обрання їй більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Окремо суд відзначає, що прокурором в ході судового розгляду клопотання зазначено про обставину необхідності допиту в якості свідків осіб, які перебувають у прямому підпорядкуванні підозрюваної. З огляду на викладене, суд вважає, що ризик можливого незаконного впливу на свідків (майбутніх свідків) є реальним та таким, що заслуговує на особливу увагу суду з огляду на те посадове становище, яке займає підозрювана в органі ТЦК та СП, де вона працює.

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що усвідомивши невідворотність покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, ОСОБА_5 , маючи відповідні матеріальні ресурси та зв`язки, при застосуванні менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватись від слідчого, прокурора та суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання суду сама по собі суворість покарання за інкримінований злочин може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

З огляду на викладене, а також те, що підозру ОСОБА_5 оголошено лише 25.03.2025, тому саме з наведеного моменту (з моменту оголошення підозри) ОСОБА_5 , на переконання суду, усвідомила реальність та можливість притягнення її до відповідальності за інкримінований особливо тяжкий злочин, що і обумовлює низку описаних вище ризиків, які і є підставою для застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Наявність ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні обумовлена тим, що відповідно до норм кримінального процесуального законодавства України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише тими свідченнями, які він сприйняв безпосередньо під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому та/або прокурору, а також і посилатися на такі показання, а тому ризик впливу на свідків існує не лише на стадії досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та їх дослідження.

Також ОСОБА_5 , може перешкоджати встановленню істини у провадженні, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які є свідками, надавати цим особам поради з врахуванням відомих їй обставин кримінального провадження, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, або переконувати не надавати показань, з метою створення собі алібі щодо непричетності до вчинення інкримінованого їй правопорушення.

При цьому згідно доводів прокурора, усі свідки у цьому кримінальному провадженні ще не допитані, а тому наявність вказаного ризику є обґрунтованим та реальним.

В силу ст. 178 КПК України вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання останнього та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Зокрема, на теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років.

Санкція інкримінованого підозрюваній кримінального правопорушення не дозволяє застосування до неї під час майбутнього розгляду справи по суті ст. 75 КК України (за виключенням випадку застосування ст. 69 КК України), що на переконання суду посилює наведені вище, описані судом ризики.

При цьому слідчий суддя бере до уваги, що підозрювана раніше не судима, являється учасником бойових дій, працює (відсторонена від посади), по місцю роботи характеризується позитивно, має на утримані неповнолітнього сина.

Проте, слідчий суддя вважає наявність вищевказаних характеризуючих особу відомостей підозрюваної такими, що не можуть бути достатнім важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, оскільки ці обставини існували і на момент вчинення кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці підозрюваної.

Щодо можливості застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя зазначає наступне.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим суд вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваної ОСОБА_5 .

На думку слідчого судді, неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, застави та домашнього арешту відносно підозрюваної пов`язана з тим, що вказані запобіжні заходи будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризикам та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру кримінального правопорушення та певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до особистої свободи особистості.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Як наведено судом вище, відповідно до висновку судово-медичної експертизи ДСУ «Вінницьке ОБ СМЕ» №941/12 від 20.01.2025 у потерпілого були виявлені тілесні ушкодження у виглядізакритої черепно-мозкова травма забій головного мозку, вогнище забою 1-го типу лівої скроневої долі головного мозку; забій м`яких тканин обличчя ліворуч; які за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого.

Враховуюче викладене та те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, слідчий суддя вважає за необхідне не визначати розмір застави. За наведених обставин, не визначення підозрюваній застави на даному етапі кримінального провадження, буде відповідати завданням кримінального судочинства.

Відтак, з метою безперешкодного завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, можливого незаконного впливати на свідків, у цьому кримінальному провадженні, з метою недопустимості перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є необхідність застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, враховуючи обставини вчинення даного кримінального правопорушення, без застосування застави.

На думку слідчого судді більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою не будуть достатнім стримуючим фактором, не забезпечать належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 не забезпечать можливості здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваної та виконання нею процесуальних обов`язків

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі підозрюваної та тяжкості пред`явленої підозри, та судом враховано, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваної, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Враховуючи зазначені обставини, прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та не можливим, і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним в клопотанні ризикам, а тому дане клопотання слідчий суддя вважає обґрунтованим, доведеним, та таким, що підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178,183,184,186, 193, 194, 196,197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_3 задовольнити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою рахувати в межах строку досудового розслідування, тобто до 25 травня 2025 року включно.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 25 травня 2025 року включно.

Затримати підозрювану ОСОБА_5 в залі суду, відразу після проголошення даної ухвали.

Організацію затримання ОСОБА_5 та складання протоколу затримання покласти на слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: