УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження запобіжного заходу

(повний текст)

14.04.2025

Херсонський міський суд Херсонської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000422 від 08.09.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною шостою ст. 111-1 Кримінального кодексу України (далі КК України),

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.07.2024 року (справа №490/9097/23) відносно підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в межах строків досудового розслідування до 07.09.2024 року, без визначення застави.

Надалі строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування неодноразово продовжувався.

20.11.2024 року обвинувальний акт разом з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000422 від 08.09.2024 року надійшов до Херсонського міського суду Херсонської області.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.11.2024 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого продовжено до 27.12.2024 року включно.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.12.2024 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого продовжено до 21.02.2025 року, включно, без визначення застави.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.02.2025 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого продовжено до 18.04.2025 року, включно, без визначення застави.

Під час судового засідання прокурором було заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого, на строк 60 днів, на підставі частини третьої ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК), без внесення застави.

І. Позиція сторони обвинувачення

Сторона обвинувачення вважає, що. враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України та перебуваючи на території міста Херсона може підтримувати зв?язок із представниками рф, продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, а саме:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховуватися від органів досудового розслідування та суду, в тому числі і на окупованій російською федерацією території України, що підтверджується тяжкістю покарання, яке передбачене санкцією статті, за якою він обвинувачується; можливість перебувати в м. Херсоні адміністративній межі між територією України та тимчасово окупованими територіями; наявністю в нього громадянства України, що надає йому можливість виїхати з тимчасово окупованої території України в інші країни; відсутністю в нього постійних джерел існування. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 , враховуючи його співпрацю з представниками держави-агресора під час окупації м. Херсон, може підтримувати з ними зв?язок на даний час, які можуть сприяти у перетині державного кордону України через неконтрольовані його ділянки, що межують з рф, або сприяти у перетині на лівобережну частину Херсонської області, яка наразі перебуває під окупаційною владою країни-агресора з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - обвинувачений ОСОБА_4 , використовуючи безпосереднє знайомство зі свідками, допит яких планується у майбутньому, перебуваючи на волі, може здійснювати на них вплив, з метою зміни, спотворення їх показань чи відмови від дачі показань;

- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, що підтверджується його співпрацею з представниками країни-агресора - російської федерації; підтримки збройної агресії російської федерації проти України, визнання її правомірною і сприяння їй.

Також, під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду необхідно врахувати той факт, що на цей час на розгляді у Херсонському міському суді Херсонської області перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. У ході судового розгляду вказаного провадження, ОСОБА_4 неодноразово допускав неявки на виклик суду та, з вказаних підстав, оголошувався у 2024 році судом у розшук.

За таких обставин, наявні достатні підстави вважати, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частиною першою ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є обґрунтованими, з огляду на обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого, і на цей час не зникли та продовжують існувати.

ІІ. Позиція сторони захисту

Захисник в судовому засіданні проти клопотання заперечував. Зазначив Суду, що клопотання прокурора містить лише формальне посилання на обставини, наведені у пунктах 1, 3, 5 частини першої ст. 177 КПК України, і їх перерахування.

Захисник переконував Суду, що обвинувачений не збирається переховуватися від слідчого, прокурора та суду та доказів того що він буде ухилятися стороною обвинувачення не надано.

На теперішній час обвинувачений має дружину, є пенсіонером, що вказує на наявність у нього постійного, легального джерела доходу , зареєстроване та постійне місце проживання, тобто має стійкі соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності та адміністративної відповідальності не притягався.

Також він є інвалідом третьої групи, має ряд хронічних захворювань.

Обвинувачений до теперішнього часу не вчиняв та не збирається вчиняти жодного незаконного впливу на свідків. Стороною обвинувачення це не спростованою і протилежних доказів не надано

Таким чином сторона захисту вважає, що стороною обвинувачення, жодним чином не доведено та є голослівним посилання у клопотанні на такі ризики, як можливість ОСОБА_4 незаконно впливати на свідків по кримінальному провадженню.

Обвинувачений не збирається вчиняти кримінальних правопорушень, пов`язаних зі співпрацею з представниками держави агресора РФ, і стороною обвинувачення це не спростовано.

Також в подальшому, якщо в разі обрання відносно ОСОБА_4 більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою, він буде виконувати покладені на нього обов`язки.

Сторона захисту надала докази того, що обвинувачений перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з 17.04.1996 року, як отримувач пенсії по інвалідності (поранення/каліцтво, отримані при виконанні обов`язків військової служби) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб».

Захисник просив Суд застосувати до обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого в АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні обвинувачений проти клопотання прокурора заперечував, погодився з позицією захисника.

ІІІ. Мотиви Суду

Вирішуючи зазначене клопотання сторони обвинувачення, Суд виходить з того, що підставою, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу в тому числі у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри, а також ризиків, які дають достатні підстави Суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, що перелічені в диспозиції частини першої ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК).

Суд звертає увагу, що аргументи прокурора щодо наявності ризиків в поведінці обвинуваченого, які передбачені ст. 177 КПК України, як підстави для продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, за змістом залишилися таким ж, які були предметом розгляду у судовому засіданні 24.12.2024 року під час розгляду аналогічного клопотання прокурора. За результатами цього розгляду Судом було ухвалено відповідне рішення про задоволення клопотання та продовження строку запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, яке ухвалою Суду від 18.02.2025 було підтверджено.

Суд неодноразово в попередніх ухвалах у цій справі наводив аргументи в контексті оцінки обґрунтованості клопотання сторони обвинуваченнящодо дотримання прокурором стандарту доказування «обґрунтована підозра».

Суд при цьому наголошує, що мотиви Суду стосовно наявності ризиків, як підстави для застосування (продовження) запобіжного заходу, який є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та зможе запобігти ризикам, вказаним у ст. 177 КПК України, також наведені у згаданих ухвалах.

Відтак, послідовно дотримуючись своєї позиції, Суд, виходячи із відповідних аргументів і доказів сторін, підтримав із певними застереженнями позицію прокурора щодо необхідності залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Проте в ухвалі від 18.02.2025 року, вирішуючи аналогічне клопотання прокурора, Суд, враховуючи стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, а саме наявність власності на території України, отримання пенсії на території України, як єдиного джерела доходів, зазначив, що критично ставиться до аргументів сторони обвинувачення щодо наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини першої ст. 177 КПК України. Однак, Суд погодився з наявністю ризику впливу на свідків з боку обвинуваченого на той час.

Однак, зі спливом часу, в ході судового розгляду, після допиту свідків в судовому засіданні 14.04.2025 року, враховуючи їх показання стосовно характеристики особи обвинуваченого, а саме: не завжди самостійно може приймати рішення і схильний до зовнішнього впливу, Суд дійшов висновку, що ризик впливу на свідків є мінімальним, а доказів того, що ризики, передбачені пунктом 1, 5 ст. 177 КПК України, збільшилися не надано, тому до обвинуваченого можна застосувати більш м`який запобіжний захід.

В цьому контексті Суд переконаний, що найбільш вагомими факторами при оцінці ризиків є дані про особистість обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи.

Суд також зважає на те, що відповідно до частини шостої ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

З цього приводу Суд вважає за доцільне навести такі аргументи.

Відповідно до частини другої ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Крім того, необґрунтоване застосування до особи запобіжного заходу, що обмежує право на свободу, є порушенням державою п. 1 «с» ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України виходячи з положень частин першої, другої статті 29 Основного Закону України та сформульованих ним юридичних позицій, а також беручи до уваги наведені положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканність, вважає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України. Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду (абзац тринадцятий пункту 2.1. мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2017 року у справі №1-28/2017 №1-р/2017).

Аналізуючи частину першу статті 183 Кодексу, Конституційний Суд України звертає увагу, що законодавець визначив застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 17 6 Кодексу без доведення прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, визначеним статтею 177 Кодексу. Однак це не позбавляє можливості слідчого суддю, суд застосувати інший, більш м`який, запобіжний захід, визначений Кодексом (абзац шостий пункту 6.3. мотивувальної частини Рішення від 19 червня 2024 року № 7-р(ІІ)/2024 у справі № 3-111/2023(207/23, 315/23).

Водночас застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише за вмотивованим рішенням суду згідно з частиною другою статті 29 Конституції України повязане зі змістом конституційного права на судовий захист, яке "передбачає не тільки можливість звернення особи до суду, а й, зокрема, право на обґрунтоване судове рішення" [перше речення абзацу третього підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020)], та конституційними вимогами до судді чинити правосуддя, керуючись принципом правовладдя й основними засадами судочинства, як це встановлено приписами частини другої статті 129 Конституції України (речення п`яте, абзац п`ятий пункту 4.2. мотивувальної частини Рішення від 19 червня 2024 року № 7-р(ІІ)/2024 у справі № 3-111/2023(207/23, 315/23).

Відповідно до частини третьої, четвертої ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення

Отже, враховуючи викладене, а також те, що прокурором не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності ризиків в поведінці обвинуваченого, передбачених ст. 177 КПК України, що унеможливлює ухвалення обґрунтованого і вмотивованого рішення про задоволення клопотання прокурора, Суд знаходить підстави для задоволення клопотання сторони захисту і вважає за можливе змінити стосовно обвинуваченого запобіжний захід на домашній арешт, оскільки прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та обставин щодо необхідності продовжити запобіжний захід саме тримання під вартою, як виняткового запобіжного заходу.

По суті, запобіжний захід «домашній арешт» також полягає в обмеженнях, пов`язаних зі свободою пересування обвинуваченого (підозрюваного), а також у забороні спілкуватись із певними особами, листуватись, вести перемовини з використанням будь-яких засобів зв`язку. Це позбавлення обвинуваченого волі у вигляді ізоляції, тільки не в установах попереднього ув`язнення, а вдома (наприклад, у власній квартирі чи будинку).

При цьому контроль за виконанням обвинуваченим зобов`язань, які покладаються на нього при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, покладаються на органи Національної поліції України.

Отже, в контексті наведеного, Суд вважає, що ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді «домашнього арешту», який також пов`язаний з позбавленням волі, з ізоляцією обвинуваченого, але в більш сприятливих для нього умовах, цілком правомірно може розраховувати на те, що органом Національної поліції України за місцем проживання (знаходження) обвинуваченого буде забезпечено виконання покладених на нього обов`язків.

Відтак, Суд дійшов висновку про те, що на даному етапі кримінального провадження обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України є необхідним і достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та зможе запобігти ризикам, які можуть виникнути у майбутньому.

З цих підстав,

керуючись статтями 176-178, 181, 197, 199, 331, 369-372, 392, 395, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, до «12» червня 2025 року, включно.

3. Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до «12» червня 2025, включно, такі обов`язки:

3.1 прибувати до суду за першим викликом;

3.2 не залишати без дозволу суду місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

3.3 повідомляти суду про зміну свого місця перебування;

3.4 утриматися від спілкування з потерпілими та свідками в цьому кримінальному провадженні.

4. Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти, негайно.

5. Попередити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання покладених цією ухвалою суду обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

6. Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до частини п`ятої ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

7. Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

8. Виконання ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на співробітників Національної поліції України за місцем проживання обвинуваченого, а контроль за її виконанням на прокурора.

9. Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захиснику, Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» (54030, Миколаївська область, м. Миколаїв, Центральний район, вул. Лагерне поле, 5), органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

10. Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим, захисником, прокурором протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонським міський суд Херсонської області.

11. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1