Дата документу 26.12.2024 Справа № 332/4670/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/4670/24 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/645/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 26 грудня 2024 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23 серпня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000333 від 21 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, та накладено арешт на майно, яке вилучено 21 серпня 2024 року під час проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Машинна, будинок 111,

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_6

Адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23 серпня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000333 від 21 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, та накладено арешт на майно, яке вилучено 21 серпня 2024 року під час проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон Moto e (7) power у корпусі помаранчевого кольору, IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-картами: НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 , який упаковано до спец. пакету WAR 1199506;

- мобільний телефон Blackview model: А90, IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , з сім картою: НОМЕР_7 , у корпусі синього кольору, який упакований до спец.пакету РSP 1426557;

- банківську карту «ПУМБ» № НОМЕР_8 (05/27), банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_9 (09/27), банківську карту «ОщадБанк» № НОМЕР_10 (09/24), які упаковано до спец. пакету PSP 1426561.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим доведена наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно має доказове значення у кримінальному провадженні, оскільки може містити дані щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому слід накласти арешт на зазначене слідчим у клопотанні майно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , просить оскаржувану ухвалу скасувати та зобов`язати відповідний орган досудового розслідування повернути вилучене в ході обшуку майно.

В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та безпідставною.

Посилається на те, що ОСОБА_7 не має жодного відношення до вчиненого кримінального правопорушення. З потерпілими вона договорів не заключала, грошових коштів не отримувала.

На думку апелянта, слідчий суддя не з`ясував обставини, які мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого судового рішення.

Зазначає, що в клопотанні слідчого відсутні докази щодо причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, та не надано доказів на підтвердження того факту, що вилучене майно застосовувалось при вчиненні злочинних дій.

Крім того, зазначає, що розгляд клопотання відбувався без повідомлення та участі власника майна та її представника.

Посилається на те, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не вказав, які з вилучених під час обшуку предметів були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, яке зберігало на собі сліди, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ в цьому кримінальному провадженні.

Наголошує на тому, що безпідставні обшуки порушують ділову репутацію ОСОБА_7 .

Вважає, що слідчий не обґрунтував та не підтвердив жодним доказом підстави та необхідність накладення арешту, а слідчий суддя помилково наклав арешт на майно.

Згідно з ухвалою слідчого судді, слідчий СВ відділення поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000333 від 21 грудня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.190 КК України, яке обґрунтоване наступним.

В провадженні СВ відділення поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000333 від 21 грудня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, 20 грудня 2023 року до відділення поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшла заява від ОСОБА_11 , про те, що у вересні 2023 року невстановлені особи, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом обману, під приводом працевлаштування за кордоном, заволоділи належними заявниці грошовими коштами в сумі 10 870 гривень, які остання самостійно перерахувала з банківської картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на банківський рахунок НОМЕР_11 , відкритий на ім`я фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 .

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_11 пояснила, що наприкінці серпня 2023 року в соціальній мережі «Instagram» у профілі за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вона побачила оголошення про працевлаштування за кордоном. Так як її зацікавили вакансії, що знаходяться в Федеративній Республіці Німеччині та Республіці Ірландії, ОСОБА_11 повідомила про це у приватні повідомлення у вказаному вище профілі. Надалі в ході спілкування з невідомими особами, у тому числі по мобільному телефону, остання впродовж вересня 2023 року перерахувала з власної банківської картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на банківський рахунок НОМЕР_11 , відкритий на ім`я фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 , грошові кошти у загальній сумі 10 870 гривень, в якості оплати послуг з працевлаштування, у тому числі за оформлення візи. Незважаючи на це, будь-яких послуг вона не отримала, на телефонні дзвінки та повідомлення вказані вище особи їй не відповідають.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 26 березня 2024 року надійшла заява від ОСОБА_13 про те, що в період з 27 січня 2024 року по 30 січня 2024 року невстановлені особи, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом обману, під приводом працевлаштування за кордоном, заволоділи належними заявникові грошовими коштами в сумі 17232 гривні, які останній самостійно перерахував з власної банківської картки АТ «ОТП БАНК» на банківський рахунок НОМЕР_12 , відкритий на ім`я фізичної особи підприємця ОСОБА_14 .

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_13 пояснив, що 27 січня 2024 року у Всесвітній мережі Інтернет на сайті оголошень за посиланням «https://layboard.com/vakansii/irlandiya» він побачив оголошення про працевлаштування за кордоном, а саме в Республіці Ірландії, де намагалися знайти роботу його донька та її подруга. Зателефонувавши по номеру мобільного телефону НОМЕР_13 , який був вказаний в оголошенні, на дзвінок відповіла невідома жінка, яка представилася як ОСОБА_15 . Під час подальшого спілкування потерпілого з вищевказаною особою, остання розповіла умови, за якими будуть надані послуги з працевлаштування, а також наголосила на необхідності заповнення відповідних договорів. Так, у подальшому у месенджері для миттєвого обміну повідомленнями були надіслані бланки договорів, виконавцем яких була зазначена фізична особа-підприємець ОСОБА_12 , у тому числі номер її банківського рахунку НОМЕР_11 , на який необхідно було перерахувати відповідну суму грошових коштів у розмірі 60% від загальної вартості послуг. Надалі з невідомих потерпілому причин, йому були надіслані бланки нових договорів, виконавцем яких виступав фізична особа-підприємець ОСОБА_14 . Після цього 31 січня 2024 року ОСОБА_13 з власної банківської картки АТ «ОТП БАНК» на банківський рахунок НОМЕР_12 , відкритий на ім`я фізичної особи-підприємця ОСОБА_14 , перерахував двома транзакціями грошові кошти у загальній сумі 17 232 гривні. Незважаючи на це, у подальшому під час спілкування по мобільному телефону з невідомою особою, яка представилася як ОСОБА_16 , та яка, з її слів є «куратором», остання повідомила про необхідність додаткової оплати 40% решти суми, пояснюючи це форс-мажорними обставинами з боку роботодавця. Так як потерпілого насторожила вказана обставина, то він знову зателефонував на номер мобільного телефону НОМЕР_13 , та під час розмови з невідомою жінкою висловив прохання виконати умови договору або повернути раніше сплачені кошти. Незважаючи на це, будь-яких послуг потерпілий та особи, в інтересах яких було укладено договори, не отримали, на телефонні дзвінки та повідомлення вказані вище особи не відповідають.

В ході проведення досудового розслідування була отримана інформація, що до вчинення вказаних злочинів, серед інших, причетна ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

21 серпня 2024 року в рамках вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2024 року було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон Moto e (7) power у корпусі помаранчевого кольору, IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-картами: НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 , який упаковано до спец. пакету WAR 1199506;

- мобільний телефон Blackview model: А90, IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , з сім картою: НОМЕР_7 , у корпусі синього кольору, який упакований до спец.пакету РSP 1426557;

- банківську карту «ПУМБ» № НОМЕР_8 (05/27), банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_9 (09/27), банківську карту «ОщадБанк» № НОМЕР_10 (09/24), які упаковано до спец. пакету PSP 1426561.

Постановою слідчого від 21 серпня 2024 року, вказані об`єкти визнані речовими доказами та на теперішній час знаходяться у відділенні поліції № 1 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області.

З метою збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на ці речі, а тому слідчий просив накласти арешт на зазначені вище речі.

Заслухавши доповідь судді; аргументи представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з вимогами ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів (у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу); спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до положень ч.2 ст.173 КПК України, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На думку колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, дотримався вимог, передбачених ст.ст.172, 173 КПК України, дослідив додані до клопотання матеріали кримінального провадження, врахував правову підставу для арешту майна та обставини кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів провадження, в провадженні СВ відділення поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000333 від 21 грудня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до вчинення кримінальних правопорушень, серед інших, можливо, причетна ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

21 серпня 2024 року в рамках вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 13 серпня 2024 року було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон «Moto e (7) power» у корпусі помаранчевого кольору, IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-картами: НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 , який упаковано до спец. пакету WAR 1199506;

- мобільний телефон «Blackview model: А90», IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , з сім картою: НОМЕР_7 , у корпусі синього кольору, який упакований до спец.пакету РSP 1426557;

- банківську карту «ПУМБ» № НОМЕР_8 (05/27), банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_9 (09/27), банківську карту «ОщадБанк» № НОМЕР_10 (09/24), які упаковано до спец. пакету PSP 1426561.

Постановою слідчого від 21 серпня 2024 року, вказані об`єкти визнані речовими доказами, та знаходяться у відділенні поліції № 1 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області.

22 серпня 2024 року слідчий СВ відділення поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 , за погодження з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_9 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про арешт вищевказаного майна.

В клопотанні слідчий просив: накласти арешт на зазначене в клопотанні майно, яке було вилучено 21 серпня 2024 року, в ході проведення санкціонованого обшуку житла та господарсько-побутових будівель, розташованих на території домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження доводів клопотання слідчим наданий витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000333, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 грудня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України; постанову про доручення провадження досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчій групі від 07 серпня 2024 року; постанову про призначення групи прокурорів від 19 липня 2024 року; доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст.40-1 КПК України; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21 грудня 2023 року; протокол допиту потерпілої ОСОБА_11 від 21 грудня 2023 року; доручення про проведення слідчих (розшукових) дій (негласних слідчих(розшукових)дій)) у порядку ст.40-1 КПК України; матеріали виконаних доручень; доручення про проведення слідчих (розшукових) дій (негласних слідчих(розшукових)дій)) у порядку ст.40 КПК України; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 26 березня 2024 року; протокол допиту потерпілого ОСОБА_13 від 27 березня 2024 року; копію ухвали Заводського районного суду від 13 серпня 2024 року; протокол обшуку від 21 серпня 2024 року; постанову про визнання речових доказів від 21 серпня 2024 року та інші копії документів, які підтверджується необхідність зазначеного арешту.

Зі змісту клопотання убачається, що в ході досудового розслідування вилучене майно є речовими доказами в цьому кримінальному провадженні, яке має доказове значення у кримінальному провадженні, оскільки може містити дані щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Клопотання слідчого містить необхідні для його розгляду відомості, передбачені ст.171 КПК України.

З огляду на обставини кримінальних правопорушень, які розслідується, та виходячи з матеріалів, доданих до клопотання, слідчий належним чином та у відповідності до вимог ст.170-173 КПК України обґрунтував необхідність та можливість накладення арешту на вказане у клопотанні майно.

Доводи апелянта про необґрунтованість накладеного арешту, на думку колегії суддів, не є переконливими та спростовуються наявними матеріалами провадження.

Так, речовими доказами, відповідно до вимог ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Зі змісту оскаржуваної ухвали убачається, що задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов фактично висновку, що вилучене майно під час проведення обшуку у ОСОБА_7 відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, та може містити на собі відомості, які будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції, а доводи апелянта про протилежне, спростовуються оскаржуваною ухвалою.

З огляду на правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, які розслідується, вилучене майно, відповідає ознакам речових доказів, визначених ст.98 КПК України - як знаряддя вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України.

З метою збереження речових доказів і було подано зазначене клопотання, що повністю узгоджується з вимогами ст.170 КПК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність накладення арешту на вилучене майно, з метою його збереження як доказу, що має значення для встановлення обставин провадження.

На думку колегії суддів, накладення вищевказаного арешту на час прийняття вказаного рішення було необхідним заходом забезпечення цього кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що вказане у клопотанні майно могло мати доказове значення у цьому провадженні і були наявні ризики того, що у разі не накладення арешту існує можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна до закінчення досудового розслідування.

Доводи апелянта про те, що клопотання розглянуто слідчим суддею без участі власника майна та його представника, висновків слідчого судді не спростовує і не свідчить про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.172 КПК України, розгляд клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

На думку колегії суддів, потреби досудового розслідування виправдовують втручання у право власності на вилучене майно, оскільки без застосування заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні, неможливо досягти дієвості цього кримінального провадження.

Відповідно до положень ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (в т.ч. з метою збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Отже, виходячи з системного аналізу положень кримінального процесуального законодавства, те, що власнику вилученого майна не повідомлено про підозру, само по собі не є обставиною, яка безумовно виключає можливість накладення арешту на таке майно.

В свою чергу, досудове розслідування ще триває та всі обставини провадження мають бути ретельно перевірені в установленому кримінальним процесуальним законодавством порядку. У зв`язку з викладеним, на цій стадії провадження доводи апелянта про те, що слідчим не надано певних доказів на підтвердження того факту, що вилучене майно застосовувалось при вчиненні злочинних дій, є передчасними.

Відповідно, в ході досудового розслідування має перевірятися і версія, викладена в апеляційній скарзі, про те, що ОСОБА_7 не має жодного відношення до вчиненого кримінального правопорушення. З потерпілими вона договорів не заключала, грошових коштів не отримувала.

Всі докази у провадженні мають оцінюватися у порядку, передбаченому ст.94 КПК України - у їх сукупності за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що безпідставні обшуки порушують ділову репутацію ОСОБА_7 , не є переконливими.

З наявних матеріалів не убачається, об`єктивних даних, які б свідчили про те, що майно ОСОБА_7 було вилучено у поза процесуальний спосіб.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що рішення слідчого судді ухвалено з порушеннями вимог КПК України, є непереконливими.

В свою чергу, вказана ухвала слідчого судді містить всі відомості, передбачені ст.173 КПК України.

Твердження апелянта про неповноту з`ясування обставин справи судом та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, суперечать матеріалам справи і змісту оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків слідчого судді теж не спростовують та мають перевірятися в ході досудового розслідування у встановленому законом порядку.

Порушень вимог кримінального процесуального законодавства з боку слідчого судді під час розгляду клопотання не убачається.

В ході апеляційного розгляду прокурор зазначив, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні ще триває.

Крім того, під час апеляційного розгляду прокурором надано копії протоколі огляду від 23 серпня 2024 року, мобільної техніки, вилученої в ході санкціонованого обшуку за адресою мешкання ОСОБА_7 та копію цілісної розписки від 13 листопада 2024 року про отримання ОСОБА_7 від слідчого, майно а саме: банківську карту «ПУМБ» № НОМЕР_8 (05/27), банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_9 (09/27), банківську карту «ОщадБанк» № НОМЕР_10 (09/24).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна тощо, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання повно і всебічно з`ясував обставини, які мають значення для прийняття законного і обґрунтованого рішення, та свої висновки належним чином вмотивував.

Наявні в матеріалах провадження відомості дають обґрунтовані підстави вважати, що слідчим доведено необхідність накладення вказаного арешту.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою і підстав для її скасування, а відповідно і для задоволення поданої апеляційної скарги, не убачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 23 серпня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000333 від 21 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, та накладено арешт на майно, яке вилучено 21 серпня 2024 року під час проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон Moto e (7) power у корпусі помаранчевого кольору, IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-картами: НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 , який упаковано до спец. пакету WAR 1199506;

- мобільний телефон Blackview model: А90, IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , з сім картою: НОМЕР_7 , у корпусі синього кольору, який упакований до спец.пакету РSP 1426557;

- банківську карту «ПУМБ» № НОМЕР_8 (05/27), банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_9 (09/27), банківську карту «ОщадБанк» № НОМЕР_10 (09/24), які упаковано до спец. пакету PSP 1426561, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4