КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

власників майна - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2024 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання начальника третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна та накладено арешт на майно, вилучене 19.09.2024 у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 в ході проведення обшуку на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва, а саме:

- Мобільний телефон марки «Iphone 12 mini червоного кольору в фіолетово-прозорому чохлі», IMEI НОМЕР_1 ;

- Мобільний телефон марки «Iphone XR чорного кольору в чорному чохлі», IMI

НОМЕР_2 ;

- Документація з написами «Формуляр», де містяться рукописні написи, в кількості 71 аркушів, з підписами та відбитками печаток. Також документація з написами «Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України, накладна (вимога), в кількості 4 аркуші;

- Флеш-накопичувач марки «WD», серійний номер - «wxf2a91k8kaf», з коробкою та зарядним шнурком, а також з документацією до нього, на якому міститься інформація, що має значення для кримінального провадження;

- Блокноти, в кількості 3 шт.: 1 блокнот сірого кольору з написом «Pavlograd Chemical Plant 90», 1 блокнот синього кольору з написом «Cargil» та 1 блокнот коричневого кольору

із записами, що мають значення для встановлення об?єктивної істини у кримінальному провадженні;

- Ноутбук марки «Lenovo Thinkpad», IMEI НОМЕР_4 ;

- Ноутбук марки «HP S/N SCG74605N1» чорного кольору;

- Ноутбук марки «HP S/N 5CG1443 WX7» чорного кольору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, власники майна ОСОБА_6 , ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2024 року щодо майна:

- Мобільний телефон марки Iphone 12 mini червоного кольору в фіолетово-прозорому чохлі», IMEI НОМЕР_1 ;

- Мобільний телефон марки Iphone XR чорного кольору в чорному чохлі», IMЕІ НОМЕР_2 ;

- Флеш-накопичувач марки «WD», серійний номер - «wxf2a91k8kaf», з коробкою та зарядним шнурком, а також з документацією до нього, на якому міститься інформація, що має значення для кримінального провадження;

- Ноутбук марки «Lenovo Thinkpad», IMEI НОМЕР_4 ;

- Ноутбук марки «HP C/№ 5C674605N1» чорного кольору;

- Ноутбук марки «HP C/№ 5C61443 NX7» чорного кольору.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановленою з істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, відтак ухвала підлягає скасуванню.

Зазначає про те, що дане клопотання внесено на розгляд слідчого судді з порушенням вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.

Крім того, ухвалою слідчого судді про обшук дозвіл на вилучення вказаного майна не надавався, а також це майно не має жодного значення для кримінального провадження № 0000482.

Як вважають апелянти, стороною обвинувачення жодним чином необґрунтоване внесене на розгляд клопотання, зокрема не зазначено, які саме ознаки речових доказів містяться на арештованому майні, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, в цілому клопотання аргументовано лише тим, що орган досудового розслідування не встигає провести слідчі дії для вилучення інформації, незважаючи на те, що були надані всі паролі від пристроїв.

Заслухавши доповідь судді, думку власників майна, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, а тому необхідності залишення її без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає дійшла наступного висновку.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000482 від 22.03.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-1 КК України.

24.09.2024 начальник третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 19.09.2024 у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення обшуку на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва, а саме:

- Мобільний телефон марки «Iphone 12 mini червоного кольору в фіолетово-прозорому чохлі», IMEI НОМЕР_1 ;

- Мобільний телефон марки «Iphone XR чорного кольору в чорному чохлі», IMЕІ НОМЕР_2 ;

- документація з написами «Формуляр», де містяться рукописні написи, в кількості 71 аркушів, з підписами та відбитками печаток. Також документація з написами «Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України, накладна (вимога), в кількості 4 аркуші;

- флеш-накопичувач марки «WD», серійний номер - «wxf2a91k8kaf», з коробкою та зарядним шнурком, а також з документацією до нього, на якому міститься інформація, що має значення для кримінального провадження;

- блокноти, в кількості 3 шт.: 1 блокнот сірого кольору з написом «Pavlograd Chemical Plant 90», 1 блокнот синього кольору з написом «Cargil» та 1 блокнот коричневого кольору, із записами, що мають значення для встановлення об?єктивної істини у кримінальному провадженні;

- ноутбук марки «Lenovo Thinkpad», IMEI НОМЕР_4 ;

- ноутбук марки «HP S/N SCG74605N1» чорного кольору;

- ноутбук марки «HP S/N 5CG1443 WX7» чорного кольору.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2024 року клопотання сторони обвинувачення задоволено.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, є предметом кримінального правопорушення.

19.09.2024 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено вказане майно.

Наявність такої ухвали обумовлює законність проведення обшуку за наведеною адресою та законність вилучення виявленого під час обшуку майна, яке є тимчасово вилученим.

В подальшому постановою слідчого 2 відділення 5 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_8 від 20.09.2024 вилучене в ході обшуку майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000482.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за обставинами вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, з метою забезпечення кримінального провадження та збереження вищевказаного майна, яке відповідає ознакам речового доказу згідно ст. 98 КПК України, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстави для арешту цього майна.

При цьому, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, що має місце в даному випадку.

Для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів КПК України передбачено дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК (частина 3 статті 170 КПК України).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу причетність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Враховуючи обставини можливого вчинення злочину, яке розслідуються у цьому кримінальному провадженні, існує сукупність розумних підозр вважати, що зазначене майно може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення строків, визначених ч. 5 ст. 171 КПК України, колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судці, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. При вирішенні питання про арешт майна, яке має значення для виконання завдань кримінального провадження, слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

Таким чином, такої підстави для відмови в арешті майна як пропущення строку звернення з клопотанням КПК не передбачено ні серед умов, які враховуються при вирішенні питання про арешт майна як речових доказів (чи навіть з інших підстав), ні серед підстав для відмови в задоволенні клопотання про арешт.

Отже, сам по собі факт порушення строків звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає завданням кримінального провадження. Вказане обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна не позбавляє таке майно доказової (у разі його арешту як речового доказу) чи забезпечувальної (при забезпеченні цивільного позову чи можливої конфіскації) «сили» в кримінальному провадженні, тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту.

Крім того, варто зазначити, що сплив процесуального строку виконання обов`язку вжиття заходів до збереження майна не припиняє необхідності виконати цей обов`язок стороною обвинувачення і не тягне за собою припинення повноважень службової особи на здійснення обов`язкової дії. Аналогічна правова позиція щодо правових наслідків пропуску строку виконання обов`язку детально висвітлена в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 08.04.2020 у справі №263/15845/2019.

Тобто, з одного боку порушення передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України строку є юридичним фактом, з яким закон пов`язує припинення режиму тимчасового вилучення майна (ст. 169 КПК України «Припинення тимчасового вилучення майна»), встановлює обов`язок негайно повернути майно особі, в якої воно було тимчасово вилучене, а з іншого - не є підставою для відмови в арешті майна. Така суперечність, на переконання суду, вирішується наступним чином.

Правові інститути тимчасового вилучення майна та арешту майна є пов`язаними, але відносно автономними, з різними цілями та правовими наслідками, вони стосуються різних аспектів процесу доказування.

Правове значення встановленого законодавцем строку, визначеного як «протягом 48 годин після вилучення майна» (абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України) для звернення із клопотанням про арешт майна полягає в тому, що законодавцем презюмується достатність цього часу для сторони обвинувачення, щоб визначитись з приналежністю майна, наявністю достатніх підстав для його арешту та підготувати відповідне мотивоване клопотання з одного боку, та встановлено такий нетривалий проміжок часу втручання у право власності особи (тимчасове позбавлення її правомочностей володіння та користування) в інтересах кримінального провадження, протягом якого можливе утримання майна особи в силу закону, без вмотивованого рішення суду, для вирішення його подальшої долі слідчим, прокурором (у разі бездіяльності, нереалізації обов`язку звернення з клопотанням до слідчого судді, суду про арешт такого майна) або слідчим суддею, судом з урахуванням належності, вагомості такого майна (речей) для досягнення завдань кримінального провадження.

Таким чином, положення ч. 5 ст. 171 КПК України у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 169 КПК України визначають лише тривалість законного перебування (утримання) чужого майна (вилученого в результаті обшуку) в розпорядженні сторони обвинувачення (слідчого, прокурора). Будь-яке подальше перебування (поза межами встановленого процесуального строку та часу, необхідного для негайного повернення), утримання такого майна слідчим, прокурором є таким, що не має правових підстав та є втручанням в право власності особи, якій належить це майно, без законних на те підстав.

У той же час, вказані порушення речових прав не можуть перешкоджати досягненню цілей й завдань кримінального провадження, якими, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини. Адже головним призначенням кримінального провадження як процесуального зводу норм є ефективна реалізація матеріально-правових норм кримінального права. Своїм завданням КК України має правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Таким чином, норми КПК України щодо правового режиму, тривалості, припинення тимчасового вилучення майна функціонально призначені перш за все для вирішення цивільно-правових аспектів такого тимчасового вилучення та встановлення обов`язку щодо негайного повернення майна законному його володільцю у разі пасивності, незацікавленості сторони обвинувачення у його використанні для вирішення завдань кримінального провадження.

Правові наслідки можливих порушень процесуальних строків, про які йдеться, на переконання суду, лежать в площині матеріально-правової юридичної відповідальності (наприклад, цивільно-правова відповідальність за утримання відповідного майна без законних на те підстав або у разі втрати чи знищення речового доказу (ч. 4 ст. 100 КПК України, дисциплінарна відповідальність прокурора, слідчого за неналежне виконання службових обов`язків, кримінальна відповідальність у разі наявності відповідних підстав тощо).

Крім цього, вирішення слідчим суддею, судом питання про арешт майна, яке було правомірно тимчасово вилучене, при порушенні строку звернення слідчим, прокурором із клопотанням про арешт, відбувається в період часу, коли режим тимчасового вилучення припинився (п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України).

Таким чином, вирішення питання щодо арешту майна залежить від того, чи має воно значення для досягнення завдань кримінального провадження, а не від того, чи своєчасно звернувся слідчий, прокурор з відповідним клопотанням до слідчого судді.

Зазначена позиція узгоджується з усталеною практикою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду (ухвали від 05.12.2019 у справі № 991/1463/19; від 16.12.2019 у справі № 991/1463/19; від 02.02.2022 у справі № 991/416/22; від 05.06.2023 у справі № 991/4336/23).

Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов?язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга з урахуванням викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2024 року, якою задоволено клопотання начальника третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна та накладено арешт на майно, вилучене 19.09.2024 у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 в ході проведення обшуку на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва, а саме:

- мобільний телефон марки «Iphone 12 mini червоного кольору в фіолетово-прозорому чохлі», IMEI НОМЕР_1 ;

- Мобільний телефон марки «Iphone XR чорного кольору в чорному чохлі», IMЕІ НОМЕР_2 ;

- документація з написами «Формуляр», де містяться рукописні написи, в кількості 71 аркушів, з підписами та відбитками печаток. Також документація з написами «Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України, накладна (вимога), в кількості 4 аркуші;

- длеш-накопичувач марки «WD», серійний номер - «wxf2a91k8kaf», з коробкою та зарядним шнурком, а також з документацією до нього, на якому міститься інформація, що має значення для кримінального провадження;

- длокноти, в кількості 3 шт.: 1 блокнот сірого кольору з написом «Pavlograd Chemical Plant 90», 1 блокнот синього кольору з написом «Cargil» та 1 блокнот коричневого кольору, із записами, що мають значення для встановлення об?єктивної істини у кримінальному провадженні;

- ноутбук марки «Lenovo Thinkpad», IMEI НОМЕР_4 ;

- ноутбук марки «HP S/N SCG74605N1» чорного кольору;

- ноутбук марки «HP S/N 5CG1443 WX7» чорного кольору, - залишити без змін, а апеляційну скаргу власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/6741/2024 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 761/35265/24

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9

Доповідач: ОСОБА_1