Провадження № 1-кп/470/38/25
Справа № 470/720/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року с-ще Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю в режимі відеоконференції прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Березнегувате кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 червня 2024 року за № 0001484, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ща Ола Ольського району Магаданської області російської федерації, громадянина України, освіта середня, одруженого, утриманців не маючого, працюючого водієм ТОВ «Трансекспедиція», на момент вчинення кримінального правопорушення військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на посаді старшого стрільця 1 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

З 15 вересня 2022 року ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді старшого стрільця 1 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», за наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 07 травня 2022 року №50-РС, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, запровадженого Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п.1,2,3 ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив базовий табір кулеметного взводу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 в межах АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза його межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органи військового управління та правоохоронні органи як про військовослужбовця, що самовільно залишив місце служби, до 09 жовтня 2022 року.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, однак надавати показання відмовився. В ході судового розгляду пояснив, що дійсно залишив місце служби неподалік елеватору, що в межах території Березнегуватської ОТГ Баштанського району Миколаївської області, однак згодом повернувся на службу та був звільнений у відставку по догляду за тяжко хворим дядьком, який у 2023 році помер. На даний час він працює водієм, відстрочки від мобілізації не має, бажає повернутися на службу, однак ще не визначився з військовою частиною.

Не дивлячись на визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №14 від 25 лютого 2022 року обвинуваченого було прийнято на військову службу за призовом під час мобілізації та зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 , наказом начальника вказаного РТЦК та СП №76 від 16 травня 2022 року та наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » №50-РС від 07 травня 2022 року обвинуваченого ОСОБА_3 зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 на посаду старшого стрільця 1 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 стрілецького батальйону, а наказом командира військової частини НОМЕР_1 №137 від 17 травня 2022 року обвинуваченого зараховано до списків особового складу вказаної військової частини на всі види забезпечення (а.п.102,115-123).

За рапортом командира 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 від 15 вересня 2022 року, старший солдат ОСОБА_3 разом з іншими військовослужбовцями того дня самовільно залишив місце тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 та убув у невідомому напрямку без зброї (а.п.90-91).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №956 від 03 жовтня 2022 року за фактом самовільного залишення військової частини обвинуваченим та іншими військовослужбовцями було призначено службове розслідування (а.с.78-79).

За Актом службового розслідування щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 від 19 жовтня 2022 року було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 15 вересня 2022 року самовільно залишив тимчасове місце розташування 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 в межах Березнегуватської ОТГ Миколаївської області. Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є особиста безвідповідальність обвинуваченого, недисциплінованість та недотримання вимог статуту Збройних Сил України (а.п.80-89).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №810 від 20 жовтня 2022 року про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцями кулеметного взводу 2 стрілецького батальйону, обвинуваченого ОСОБА_3 виведено у розпорядження командира військової частини, знято з усіх видів забезпечення та йому припинено виплату грошового забезпечення (а.п.98-101).

За наказом командира військової частини НОМЕР_1 №313 від 09 листопада 2022 року обвинуваченого ОСОБА_3 з 09 жовтня 2022 року поставлено на всі види забезпечення у зв`язку із поверненням на військову службу після самовільного залишення військової частини, а з 09 листопада 2022 року звільнено з військової служби у відставку у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи чи особою, яка потребує постійного догляду (а.п.124-126).

18 червня 2024 року обвинувачений звернувся до ТУ ДБР у м. Миколаєві та повідомив про себе як особу, яка 15 вересня 2022 року самовільно залишила місце служби військової частини НОМЕР_1 , про що свідчить відповідна заява (а.п.128).

За такого, вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд знаходить доведеною.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує в межах пред`явленого йому обвинувачення за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, за місцем несення служби характеризувався негативно через недостатній рівень професійної підготовки, не прислухання до пропозицій командирів та схильність до порушень військової дисципліни, одружений, утриманців не має, військовозобов`язаний, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, придатний до військової служби (а.п.104-114,129-147).

За даними досудової доповіді, наданої Голованівським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства також оцінюється як середній, а його виправлення можливе без ізоляції від суспільства (а.п.42-45).

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує тяжкість та суспільну небезпечність кримінального правопорушення, що відноситься до тяжкого злочину, обставини його вчинення та дані про особу обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом встановлено з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно ч.1 ст.69 КК України, в редакції на час вчинення кримінального правопорушення, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

На підставі зазначеного суд вважає, що обставини, які пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а дані про особу обвинуваченого, зокрема його відсутність за місцем несення служби не значний проміжок часу та добровільне повернення після вчиненого до служби, дають можливість призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті обвинувачення, а саме 2 роки позбавлення волі, оскільки воно буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_3 після повернення на військову службу через місяць був звільнений у відставку по догляду хворим дядьком, який у 2023 році помер, на даний час він є військовозобов`язаним та відстрочки від призову за мобілізацією не має.

Суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України, як про те просила в судовому засіданні прокурор, оскільки на думку суду призначення покарання з подальшим звільненням особи від його відбування на певний строк, не сприятиме досягненню цілей покарання, визначених у статті 50 КК України, а саме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, зокрема військовозобов`язаними та військовослужбовцями.

Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, призначивши йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Вирок суду може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Березнегуватський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1