Провадження №1-кп/523/1422/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

20.12.2024р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001098 від 17.07.2024р. щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із неповною вищою освітою, не одруженого, не офіційно працюючого водієм, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2024 року, приблизно о 10год. 45хв., ОСОБА_4 керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював маневр руху заднім ходом у світлий час доби, по асфальтованому, сухому, покриттю міждворового проїзду, прилеглого до будинку №61Б по вул. Сергія Ядова у м. Одесі. Під час руху по вищевказаному міждворовому проїзду, водій ОСОБА_5 діючи необережно, у порушення вимог п.п.2.3 «б» 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР), проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не переконавшись, що перед початком руху, в тому числі заднім ходом, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не звернувся за допомогою до інших осіб та допустив наїзд задньою частиною керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_6 , яка в цей час стояла у вказаному міждворовому проїзді, біля прилавку та обирала товари. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого компресійний перелом 2-го поперекового хребця 1 ст. Вищевказане ушкодження не було небезпечним для життя, спричиняє тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п.п.2.2.2 та 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В умовах даної дорожньо-транспортної події, дії водія Плохотнюка регламентувалися вимогами пунктів 10.1, 10.9 ПДР, згідно з якими, під час руху транспортним засобом заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки або перешкоди іншим учасникам руху та для забезпечення безпеки руху він при необхідності повинен звернутись по допомогу до інших осіб. Належним виконанням вимог зазначеного пункту ПДР, водій ОСОБА_4 гарантовано мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, а тому його фактичні дії знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні, ОСОБА_5 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченням, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, потерпіла та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання Плохотнюку, суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом враховується особа ОСОБА_5 , який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів та яке вчинив з необережності, не офіційно працюючого водієм, не одруженого, дітей на утриманні не маючого, маючого постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом із матір`ю.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: повне визнання своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілої до обвинуваченого, у зв`язку із відшкодуванням спричиненої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_5 , який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів та яке вчинив з необережності, не офіційно працюючого водієм, не одруженого, дітей на утриманні не маючого, маючого постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом із матір`ю, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому - повне визнання своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілої до обвинуваченого, у зв`язку із відшкодуванням спричиненої шкоди та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, враховуючи суспільну небезпеку та характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а також наслідки настання тілесних ушкоджень середньої тяжкості для потерпілої, внаслідок грубого порушення обвинуваченим вимог ПДР, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, приходить до висновку про те, що виправлення останнього можливе без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді обмеження волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України) та із застосуванням додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді обмеження волі з випробуванням, передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі із випробуванням за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише Законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Для проведення експертизи залучались експерти, у зв`язку із чим, процесуальні витрати необхідно покласти на обвинуваченого Плохотнюка.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням на строк 1 рік, із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили обрати відносно ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 4543,68грн., 7572,80грн., 1893,20грн., за проведення експертних досліджень - стягнути з ОСОБА_4 в повному обсязі, на користь держави.

Речові докази: автомобіль повернути за належністю ОСОБА_4 , арешт накладений ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 18.07.2024р. на транспортний засіб - скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1