КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1658/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 січня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0003354 від 16.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному проваджені № 0003354 та накладено арешт на майно, вилучене 28.12.2024 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , повний перелік згідно резолютивної частини ухвали.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що ні слідчим, ні прокурором жодним чином не аргументовано на якій підставі вилучене в ході обшуку майно є речовим доказом у даній справі. Крім того, апелянт зазначає, що строк звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна був порушений, оскільки обшук проведений 28.12.2024, а клопотання подано до суду лише 08.01.2025, а слідчим суддею повністю проігноровано строки розгляду даного клопотання.

Представник ОСОБА_6 у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності осіб, які без поважних причин не прибули у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження слід задовольнити, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки клопотання слідчого розглянуто слідчим суддею 02.12.2024 без виклику власників майна, копію повного тексту оскаржуваної ухвали ним не отримано, а апеляційну скаргу представником власників майна подано до суду 05.01.2025, тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, слідчими слідчого відділу Голосіївського УП ГУ Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0003354 від 16.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

28.12.2024 у період часу з 07 год. 57 хв. по 11 год. 07 хв., на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/27192/24, провадження № 1-кс/752/9938/24, проведено обшук приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , в ході якого виявлено та вилучено речі та документи, зокрема: договори поставки, товарний чек, специфікації, аркуши паперу з рукописними записами, копії актів, печатку «Фізична особа-підприємець ОСОБА_7 », два флешнакопичувачі, інформаційний носій пам`яті, мобільний телефон Iphone 14 Pro Max.

28.12.2024 вилучене під час обшуку за вищевказаною адресою майно було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0003354.

30.12.2024 прокурор Голосіївської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на: товарний чек №99 від 24.10.2023 на 1 арк.; договір поставки №299/1 на 3 арк.; договір поставки №249 від 1/09/2023 на 3 арк.; специфікація на поставку дверей №249 на 4 арк.; договір поставки №300 від 20/03/2023 на 3 арк.; специфікація №249 від 01.08.2023 на 1 арк.; специфікація на поставку №252 від 25.09.2022 на 1 арк.; специфікація на поставку№250 від 07/09/22 на 1 арк.; аркуш паперу А4 з розпискою про передачу 3000 Євро на 1 арк.; аркуш паперу А4 з рукописними записами на 2 арк.; специфікація на поставку №179 від 07/09.21 на 2 арк.; роздруківка скріншоту з месенджеру на 2 арк.; специфікація на поставку №254 від 12.04.23; виписка по рахунку АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1 за період 02.02.2021 - 20.03.2024 на 5 арк.; виписка по рахунку НОМЕР_2 за період 02.02.2021 - 20.03.2024 на 5 арк.; клопотання про долучення доказів по справі №753/12588/24 на 1 арк.; копія акту №1 від 08.10.2024 на 1 арк.; копія акту №3 від 08.10.2024 на 1 арк.; копія рахунку - фактури №3 від 02.10.2024 на 1 арк.; копія акту №2 від 08.10.2024 на 1 арк.; копія квитанції про сплату від 03.10.2024 на 1 арк.; печатка «Фзична особа-підприємець ОСОБА_7 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 »; флешнакопичувач чорного кольору з срібно вставкою; флешнакопичувач bakok; інформаційний носій пам`яті s/n 395CR; мобільний телефон Iphone 14 Pro Max золотистого кольору.

14.01.2025 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва накладено арешт на майно вилучене 28.12.2024 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- товарний чек №99 від 24.10.2023 на 1 арк.;

- договір поставки №299/1 на 3 арк.;

- договір поставки №249 від 1/09/2023 на 3 арк.;

- специфікація на поставку дверей №249 на 4 арк.;

- договір поставки №300 від 20/03/2023 на 3 арк.;

- специфікація №249 від 01.08.2023 на 1 арк.;

- специфікація на поставку №252 від 25.09.2022 на 1 арк.;

- специфікація на поставку№250 від 07/09/22 на 1 арк.;

- аркуш паперу А4 з розпискою про передачу 3000 Євро на 1 арк.;

- аркуш паперу А4 з рукописними записами на 2 арк.;

- специфікація на поставку №179 від 07/09.21 на 2 арк.;

- роздруківка скріншоту з месенджеру на 2 арк.;

- специфікація на поставку №254 від 12.04.23;

- виписка по рахунку АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1 за період 02.02.2021 - 20.03.2024 на 5 арк.;

- виписка по рахунку НОМЕР_2 за період 02.02.2021 - 20.03.2024 на 5 арк.;

- клопотання про долучення доказів по справі №753/12588/24 на 1 арк.;

- копія акту №1 від 08.10.2024 на 1 арк.;

- копія акту №3 від 08.10.2024 на 1 арк.;

- копія рахунку - фактури №3 від 02.10.2024 на 1 арк.;

- копія акту №2 від 08.10.2024 на 1 арк.;

- копія квитанції про сплату від 03.10.2024 на 1 арк.;

- флешнакопичувач чорного кольору з срібно вставкою;

- флешнакопичувач bakok;

- інформаційний носій пам`яті s/n 395CR;

- мобільний телефон Iphone 14 Pro Max золотистого кольору.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Так, згідно з ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Приписами ч. 5 ст. 237 КПК України визначено, що при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу.

Положення ч. 7 ст. 237 КПК України при проведенні огляду уповноважують слідчого, прокурора оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. При цьому, такі речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Разом з тим, ч. 2 ст. 168 КПК України передбачає, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Так, у відповідності до ч. 3 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

У свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, до матеріалів клопотання долучена постанова слідчого від 28.12.2024 про визнання речових доказів у кримінальному провадженні.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив частково клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене під час обшуку майно, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вищевказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Твердження представника апелянта про невідповідність вилученого майна критеріям речових доказів є безпідставними, оскільки встановлені слідчим суддею фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучене 28.12.2024 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 майно, повний перелік згідно резолютивної частини ухвали слідчого судді, може містити відомості, які можуть бути використані як докази факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень, відхиляються колегією суддів, позаяк на даному етапі досудового розслідування вказані доводи не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на викладене та встановлені під час здійснення досудового розслідування обставини, спростовуються доводи представника апелянта про те, що клопотання прокурора та додані до нього матеріали не містять обставин та посилань на належні та допустимі докази, які б обґрунтовували підозру в тому, що власник майна може сховати, знищити, пошкодити або відчужити майно.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Твердження представника апелянта про те, що розгляд клопотання здійснювався з порушеннями кримінально процесуального закону оцінюються колегією суддів критично, позаяк істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

Посилання представника апелянта на порушення прокурором строків звернення до суду з клопотанням про арешт майна відхиляються колегією суддів як безпідставні, позаяк, всупереч доводам апелянта, з матеріалів провадження вбачається, що обшук було проведено 28.12.2024, а 30.12.2024 прокурор направив засобами поштового зв`язку до суду клопотання про арешт майна, тобто у відповідності до вимог ч. 3 ст. 171 КПК України.

Інші зазначені в апеляційній скарзі не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3 ____________ ОСОБА_4