СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 1-кс/759/542/25
ун. № 759/1450/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Київ

слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: скаржника ОСОБА_3 ,

представника скаржника ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві клопотання ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України в рамках кримінального провадження №0001056 від 12.12.2023,

ВСТАНОВИВ:

17.01.2025 р. до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання про скасування арешту, накладеного ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.06.2024 у справі №759/11752/24 у кримінальному провадженні №0001056 від 12.12.2023 на автомобіль марки «Audi A8» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_3 із забороною відчуження, розпорядження та користування. А також просить зобов?язати слідчих ГСУ НП України, які входять до складу слідчої групи та здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні N№0001056 від 12.12.2023, повернути автомобіль марки «Audi A8» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_2 - його власниці ОСОБА_3 , або ОСОБА_4 , як представнику власника майна.

Клопотання обґрунтовуює тим, що відсутня підозра у причетності ОСОБА_3 до злочину у кримінальному провадженні застосування відносно неї будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі у вигляді арешту майна, є невмотивованим втручанням у її право мирно володіти майном. Безпідставне вилучення автомобіля, який належить ОСОБА_3 , порушує її права на володіння, відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, що є перешкодою у вільному розпорядженні майном. Крім того, у кримінальному провадженні відбулася перекваліфікація злочину, і тепер він належить до категорії нетяжких, а санкція ч. 2 ст. 190 КК України не передбачає конфіскації майна як виду покарання. У зв?язку з чим арешт на майно втрачає свою актуальність, оскільки відсутні підстави для реалізації такої мети в рамках нового обвинувачення. Також, автомобіль протягом тривалого часу, а саме більше 7 місяців, знаходиться на відкритій місцевості, що є проявом недбалого ставлення до збереження речових доказів. Це свідчить про порушення прав власника на захист його майнових інтересів, що прямо суперечить принципам справедливості та законності. Крім того, під час огляду автомобіля, що знаходиться а штрафмайданчику, було виявлено, що встановлені пломби на автомобіль були зірвані.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна підтримали, просили задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив.

Вивчивши зміст клопотання і додані документи суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 17.06.2024 накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження, на автомобіль марки «Audi A8» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до норм КПК України, на слідчого суддю покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить постанова висновки слідчого щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Слідчий суддя при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Відповідно до Глави ІІІ КПК України особи, які беруть участь у кримінальному провадженні, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які були винесені на її розгляд стороною кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов до висновку, що оскільки кримінальне провадження триває, а вказані дії щодо арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, а тому на вказаній стадії кримінального провадження скасування арешту зазначеного майна не підлягає.

При цьому заявником не надано будь-яких додаткових даних чи доводів, які б свідчили, що на даний час необхідність в арешті майна відпала, в клопотанні не наведено та в судовому засіданні не надано.

З урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту на вказане майно.

На підставі вищевикладеного керуючись вимогами ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні клопотання ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України в рамках кримінального провадження №0001056 від 12.12.2023 відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1