Справа № 144/1364/20
Провадження №11-кп/801/71/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Теплицького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Теплицького районного суду Вінницької області від 05.04.2024, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка Болградського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1, ч. 3 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Дмитрівка Болградського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого у АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1, ч. 3 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 , періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , процесуальні витрати по справі, які складають по 40421(сорок тисяч чотириста двадцять одна)грн. 30 коп. з кожного, на користь держави.

Вирішено долю речових доказів.

встановив:

ОСОБА_9 маючи намір на таємне викрадення чужого майна, вступив у злочинну змову з ОСОБА_8 та невстановленими слідством особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження. Керуючись жагою швидкої наживи, маючи намір на вчинення крадіжки, 25.06.2020 близько 21 год. 51 хв. на автомобілях марки : OPEL Vectra з номерним знаком НОМЕР_1 , номером кузова НОМЕР_2 та «Iveko Dely» з номерним знаком НОМЕР_3 приїхали до с. Марківка Теплицького району Вінницької області.

У подальшому, 25.06.2020 близько 23 год. 55 хв., ОСОБА_9 дотримуючись заздалегідь розробленого плану, діючи спільно з ОСОБА_8 та невстановленими слідством особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, взявши з собою заздалегідь заготовлене знаряддя для вчинення крадіжки, попрямували до фермерського господарства «КРОКУС»(надалі ФГ «КРОКУС») код ЄРДПОУ 32258427, яке розташоване в с. Марківка по вул. Леонтовича, 116.

Перебуваючи поруч огорожі ФГ «КРОКУС», ОСОБА_9 реалізуючи свій злочинний намір направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та невстановленими слідством особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, відповідно до заздалегідь розробленого ними плану, із завчасно заготовленим знаряддям для вчинення злочину пошкодили огорожу фермерського господарства та через утворений ними отвір проникли на його територію. Продовжуючи свою злочинну діяльність, керуючись жагою до швидкої наживи, перебуваючи на території ФГ «КРОКУС», підійшли до складського приміщення даного господарства та за допомогою заздалегідь заготовленого знаряддя - ножиць по металу пошкодили металеву обшивку стіни складу. Після чого, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_8 та невстановленими слідством особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, через утворений ними отвір у стіні проникли до приміщення складу, з якого у подальшому викрали двадцять чотири коробки з дев`яносто шістьма каністрами ємністю по 5 л з гербіцидом «Гезагард» 500FW; двадцять одну коробку з вісімдесят чотирма каністрами ємністю по 5 л з фунгіцидом «Солігор 425 ЕС»; одинадцять коробок з сорока чотирма каністрами ємністю по 5 л з гербіцидом «Міура»; вісімнадцять коробок з сімдесяти двома каністрами ємністю по 5 л з засобом захисту рослин «Балерина», перемістивши їх через отвір у стіні за межі складу.

Досліджені докази по справі, визнано судом належними і допустимими та такими що поза розумним сумнівом підтверджують вину обвинувачених.

Про те суд критично оцінив наданий стороною обвинувачення висновок експерта № 4931-4934/20-21 від 08.07.2020 за результатами проведення товарознавчої експертизи, відповідно до якого встановлена ринкова вартість однієї каністри гербіциду «Гезагард» 500FW» об`ємом 5 л склала 1605,75 грн.; ринкова вартість однієї каністри фунгіциду «Солігор 425 ЕС» об`ємом 5 л склала 3074,04 грн.; ринкова вартість однієї каністри гербіциду «Міура» об`ємом 5 л склала 2502,10 грн.; ринкова вартість однієї каністри гербіциду «Балерина» об`ємом 5 л склала 1918,08 грн., оскільки сторона захисту надала висновок товарознавчої експертизи № 20 - 6026 від 07.10.2020, де зазначено ринкова вартість однієї каністри гербіциду «Гезагард» 500FW» об`ємом 5 л склала 1442 грн. 00 коп.; ринкова вартість однієї каністри фунгіциду «Солігор 425 FС» об`ємом 5 л склала 2833 грн. 33 коп.; ринкова вартість однієї каністри гербіциду «Міура» об`ємом 5 л склала 2406 грн. 67 коп.; ринкова вартість однієї каністри гербіциду «Балерина» об`ємом 5 л склала 1667 грн. 08 коп., тобто загальна вартість викраденого становить 602349 грн. 20 коп. Також стороною захисту було заявлено клопотання про призначення товарознавчої експертизи, яке було задоволено та ухвалою суду від 28.07.2022 було призначено дану експертизу для встановлення вартості викраденого майна. Для проведення експертизи було обрано ОСОБА_11 . На виконання ухвали суду, надійшло повідомлення № 5782-22 від 17.10.2022 про неможливість надання висновку судової товарознавчої експертизи по кримінальному провадженню № 0000228.

Стороною обвинувачення не було спростовано висновок товарознавчої експертизи № 20 - 6026 від 07.10.2020 сторони захисту, а тому суд бере його до уваги та тлумачить його на користь обвинувачення, а саме вартість викраденого майна становить 602349 грн. 20 коп., тому дана обставина змінює правову кваліфікацію кримінального правопорушення, що покращує становище обвинувачених.

Згідно ч. 3 ст. 337 КПК України - з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінально-процесуальним законом дозволена зміна правової кваліфікації діяння обвинуваченого за умови, коли це покращує її становище. Саме тому суд має вирішити, чи покращуватиме становище обвинуваченого зміна кримінально-правової кваліфікації його діяння.

Відповідно до взятих до уваги судом матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , здійснили крадіжку на суму 602349 грн. 20 коп.

Таким чином, згідно вироку суд першої інстанції вказав, що кримінально-правову кваліфікацію діяння ОСОБА_9 та ОСОБА_8 необхідно змінити з ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК України, кваліфікувавши дії ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за наведеним фактом за частиною ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, за ознаками незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище, вчинене у великих розмірах.

У своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 ставить питання про скасування вироку Теплицького районного суду Вінницької області від 05.04.2024 відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених. Постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнати винними у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК України, призначити їм покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією майна. В решті вирок залишити без змін.

Вимоги мотивує тим, що Теплицький районний суд Вінницької області ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , застосував покарання, яке є явно несправедливим через його м`якість, судом не повною мірою враховано підвищену суспільну небезпечність, тяжкість скоєного злочину.

Зазначає те, що під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачені відмовились від дачі показів, обставин які пом`якшують чи обтяжують покарання не встановлено, за місцем проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 характеризуються позитивно, потерпілий ОСОБА_12 просить застосувати покарання покладаючись на думку суду.

Також зазначає, що під час формування обвинувачення, для визначення вартості викраденого майна за основу взято висновок товарознавчої експертизи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 4931-4934/20-21 від 08.07.2020 згідно якого, вартість викраденого майна становить 660 565,52 грн. розмір збитків відповідає кваліфікації за ч. 5 ст. 185 КК України, який не визнано недопустимим.

Водночас судом взято до уваги висновок товарознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 20 - 6026 від 07.10.2020 згідно якого, вартість викраденого майна становить 602 349,20 грн. розмір збитків відповідає кваліфікації за ч. 4 ст. 185 КК України, який під час розгляду долучений стороною захисту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати вирок Теплицького районного суду Вінницької області від 05.04.2024, ухвалити новий вирок, яким задовольнити вимоги апеляційної скарги; думку обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , їх захисника - адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти апеляційної скарги, просили залишити вирок Теплицького районного суду Вінницької області від 05.04.2024 без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, виконавши вимоги ч. 3 ст. 404 КПК України згідно клопотання прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Теплицького районного суду Вінницької області від 05.04.2024 стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - слід залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який їх засуджено, ґрунтується на доказах, достовірність і достатність яких ставиться під сумнів прокурором ,зокрема в частині кваліфікації дій .

Під час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції перевірено доводи апеляційної скарги прокурора, досліджено докази за клопотанням прокурора в порядку ч.3 ст.404 КПК України : протокол огляду місця події від 26.06.2020; висновок товарознавчої експертизи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 4931/4934/20-21 від 08.07.2020, висновок товарознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 20-6026 від 07.10.2020.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду і не містять аргументів, які би вказували про протилежне.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року N 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio proreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Відповідно до приписів статті 94 КПК. Зокрема, зі змісту частини першої статті 94 КПК випливає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. А згідно з частиною другою статті 94 КПК жоден доказ не має наперед встановленої сили.

З обставин, визнаних судом доведеними, встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з невстановленими слідством особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, заволоділи гербіцидами та фунгіцидами, які належали ФГ «КРОКУС» код ЄРДПОУ 32258427 на загальну вартість 602349,2 грн., проте не маючи можливості розпорядитись вказаним майном були затримані працівниками поліції.

Відповідно до примітки 3 до статті 185 КК у статтях 185-191 та 194 цього Кодексу у великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

Викрадене майно, яким заволоділи обвинувачені, оцінюється у межі від 250 до 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тому діяння обвинувачених охоплюється за ознаками крадіжки, вчиненої у великих розмірах.

Такі обставини надали суду підстави застосувати ч. 3 ст. 337 КПК України для зміни правової кваліфікації інкримінованого кримінального правопорушення, що покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд першої інстанції, провівши судове слідство у відповідності до вимог процесуального закону, дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , вчинили незакінчений замах на скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, та правильно кваліфікував її дії як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище, вчинене у великих розмірах.

Щодо призначеного покарання.

Призначаючи обвинуваченим покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, їх відношення до вчиненого, що тяжких наслідків після вчиненого кримінального правопорушення не настало, а також відомості про осіб обвинувачених.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, не має постійного місця роботи, а також врахував відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_13 позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, не має постійного місця роботи, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

На переконання апеляційного суду, місцевий суд дійшов цілком обґрунтованого висновку про можливість обрати їм покарання в межах санкцій передбачених: ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі, звільнивши ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , від відбування покарання з випробуванням відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 75 КК України з покладенням на них обов`язків, передбачених в п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року), де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Колегія суддів звертає увагу, що на підтвердження позиції Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та саме застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі «Скоп пола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 наголосив, що «…окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину…».

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Твердження сторони обвинувачення про те, що суд першої інстанцій не повною мірою врахував підвищену суспільну небезпеку, тяжкість скоєного злочину в наслідок чого застосував покарання яке є явно несправедливим через його м`якість є безпідставними.

Колегія апеляційного суду вважає, що вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання є виваженим та слугуватиме справедливою карою за вчинене діяння. Підстав збільшення строку покарання обвинуваченому колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Теплицького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Теплицького районного суду Вінницької області від 05.04.2024 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом 3 (трьох) місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4