Справа № 953/7910/24
н/п 1-кс/953/9075/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

слідчого - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова клопотання слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000108 від 02.06.2024, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 (рос. ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина РФ, старшого стрільця 2-го взводу, 3-ої стрілкової роти, НОМЕР_1 танкового полку, НОМЕР_2 танкової дивізії, НОМЕР_3 танкової армії ЗС РФ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

12.12.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, про обрання відносно ОСОБА_6 (рос. ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що в провадженні СВ УСБ України в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № №0000108 від 02.06.2024 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що З 19 лютого 2014 року представниками Російської Федерації (далі - РФ) розпочато збройне вторгнення збройних сил РФ (далі - ЗС РФ), приховане твердженням керівників РФ про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечивши військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя. 18 березня 2014 року РФ оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно із цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі за текстом - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі за текстом - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII.

Надалі, 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Білорусі та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п.п. 17, 18 Наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього" (Україна проти РФ) та ін.)».

Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 р. ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Статтею 4 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими від 12.08.1949 передбачено, що військовополоненими є особи, які потрапили в полон до супротивника й належать, серед іншого, до особового складу збройних сил сторони конфлікту. Згідно статті 5 Конвенції вона застосовується до осіб, визначених статтею 4, з того моменту, як вони попадуть під владу ворога, та до остаточного звільнення та репатріації.

При цьому статтями 13, 14 вказаної Конвенції визначено наступні положення щодо захисту військовополонених з військовополоненими необхідно завжди поводитися гуманно; жодного військовополоненого не можна піддавати фізичному каліченню; військовополонені завжди повинні бути захищеними, зокрема від актів насилля чи залякування, а також від образ; військовополонені за всіх обставин мають право на повагу до їхньої особи й честі.

Одразу після оголошення 24.02.2022 Президентом РФ про початок «спеціальної воєнної операції», російські війська у невстановленому місці перетнули російсько-український кордон та пішли у наступ на території Харківської області.

Одночасно з веденням бойових дій на території області, військовослужбовці ЗС РФ з метою забезпечення можливості безперешкодного пересування територією Харківської області здійснювали блокування та тимчасове захоплення населених пунктів, облаштування на автомобільних шляхах області блокпостів для здійснення заходів щодо контролю доступу осіб на обумовлену ділянку території.

За результатами вказаної збройної агресії військовими силами РФ було окуповано значний обсяг території, зокрема, Харківської області. Однак, у вересні 2022 року внаслідок проведеної Збройними Силами України (далі - ЗС України) контрнаступальної операції більша частина окупованої території Харківської області була повністю звільнена, а ворога відкинуто за межі встановленого кордону.

Не полишаючи намірів захоплення території Харківської області, у травні 2024 року ворог сконцентрував великий обсяг живої сили та військової техніки у прикордонних населених пунктах, що межують з Харківською та Сумською областю, та з 10.05.2024 розпочав активні наступальні дії в напрямку населених пунктів Чугуївського району, Харківської області таких як Вовчанськ, Бугруватка, Стариця та інші.

Військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 , обіймаючи посаду старшого стрільця 2-го взводу, 3-ої стрілкової роти, 153-го танкового полку, 47-ої танкової дивізії, 1 танкової армії ЗС РФ, яка входила до угруповання військ «Север», брав участь у повторному вторгненні на територію Харківської області у складі російських окупаційних військ.

Наприкінці травня 2024 року в денний час (більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено) за результатами проведеної бойової операції поблизу с. Стариця, Чугуївського району, Харківської області, військовослужбовцями 1 танкової армії, 47 танкової дивізії, НОМЕР_4 танкового полку взято у полон чотирьох військовослужбовців Збройних Сил України - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Захопивши військовослужбовців Збройних Сил України у полон, ОСОБА_6 разом з командиром 3-ої стрілкової роти, 153-го танкового полку, 47-ої танкової дивізії, 1 танкової армії ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у супроводі трьох невстановлених військовослужбовців ЗС РФ, будучи одягненими у військову форму з розпізнавальними знаками у вигляді червоних стрічок та озброєними автоматичною зброєю, почали конвоювання полонених у невстановленому напрямку.

З метою обмеження рухливості військовослужбовців Збройних Сил України та можливості бачити навколишнє середовище останнім зав`язали руки та очі.

ОСОБА_13 , перебуваючи на посаді командира військового підрозділу, діючи умисно, усвідомлюючи наявність міжнародного збройного конфлікту, маючи реальну можливість забезпечити до військовополонених гуманне ставлення, знаючи про те, що заборонено вчиняти стосовно військовополонених насилля, зокрема завдання каліцтва, жорстке поводження й тортури, наругу над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження, користуючись беззахисним станом військовополонених, у порушення ст.ст. 4, 13, 14, 15 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 та трьома невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ, з метою приниження честі та гідності ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , змусив останніх співати гімн Радянського Союзу.

Під час співу невстановлені військовослужбовці ЗС РФ, з числа конвоїрів, розуміючи, що військовополонені не можуть чинити жодного опору, без жодних на те підстав, діючи умисно, з метою спричинення фізичних страждань, нанесли удари ногами взутими у військові черевики на шнурівках із твердим передком по тулубу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Від отриманого удару, відчуваючи фізичну біль, ОСОБА_9 упав на землю, на що ОСОБА_13 , поводячи себе агресивно, наказав останньому підвестися.

У зв`язку з невиконанням вказаної команди ОСОБА_6 , діючи умисно, з особливою жорстокістю, з метою здійснення значного психологічного тиску, підійшов до лежачого на землі військовополоненого ОСОБА_9 та завдав взутою у військові берці правою ногою удар у потиличну ділянку останнього, завдавши значного фізичного болю.

Не досягнувши необхідного результату, ОСОБА_6 , знаходячись поруч із ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою переконання присутніх у бажанні здійснити його вбивство, маючи реальну можливість діяти відповідно до норм міжнародного гуманітарного права, в порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, усвідомлюючи, що ОСОБА_9 припинив брати участь у воєнних діях та набув гарантій осіб супротивної сторони, які вибули зі строю та прав військовополоненого, тобто став особою, яка перебуває під захистом міжнародного гуманітарного права, привів автоматичну зброю у готовність та здійснив один постріл у землю на близькій відстані від голови потерпілого.

Будучи командиром військового підрозділу, ОСОБА_13 не вжив жодного заходу, направленого на припинення незаконних дій підпорядкованих йому військовослужбовців ЗС РФ. Весь процес жорстокого поводження з військовополоненими ОСОБА_13 фільмував на мобільний пристрій. В подальшому наявне відео ОСОБА_13 розповсюдив у мережі Інтернет.

20.09.2024 відповідно до ст.ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 438 КК України, вручено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

У зв`язку з цим, 20.09.2024 у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 20.09.2024 за № 191 (7851), та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» було оприлюднено інформацію, зокрема, про виклик ОСОБА_6 на 16 год. 00 хв. 25.09.2024, 26.09.2024 та 27.09.2024 за адресою: АДРЕСА_2 , для вручення останньому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та його допиту, як підозрюваного.

Водночас, вказане повідомлення про підозру та повістки про виклик разом з перекладами направлені на особисту електронну пошту ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7

Однак, у зазначений час ОСОБА_6 не з`явився, причин своєї неявки не повідомив.

Згідно з відповіддю на доручення від 02.12.2024 та інформації з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система «АРКАН»), ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду, та знаходиться на території РФ, тобто країни визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Зважаючи на тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років за вчинення особливо тяжкого злочину, у якому він підозрюється, та те, що ОСОБА_6 перебуває на території держави-агресора, тобто переховується від органів досудового слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності, постановою слідчого від 02.10.2024 ОСОБА_6 оголошено в розшук на території України та міжнародний розшук.

Обґрунтованість повідомленої підозри сторона обвинувачення підтверджує зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду, а саме: протоколом огляду комп`ютерних даних від 06.06.2024; відповіддю на доручення від 06.06.2024; відповіддю на доручення від 06.06.2024 №70/1-5455; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , від 06.06.2024; протоколом огляду комп`ютерних даних від 15.06.2024; розсекреченим протоколом за результатами проведення НСРД: зняття інформації з електронної інформації системи від 21.06.2024; відповіддю на доручення від 09.08.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , від 06.08.2024; протоколом огляду відеозапису від 06.08.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , від 12.08.2024; протоколом огляду відеозапису від 12.08.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , від 12.08.2024; протоколом огляду відеозапису від 12.08.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , від 12.08.2024; протоколом огляду відеозапису від 12.08.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , від 23.07.2024; протоколом огляду відеозапису від 23.07.2024; відповіддю на запит військової частини НОМЕР_5 від 09.07.2024; відповіддю на запит міжнародної фундації «Project Expedite Justice Howard G. Buffet Foundation»; матеріалами суду про проведення допиту свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , від 02.09.2024; протоколом огляду відеозапису від 19.09.2024 за участі ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 02.09.2024 за участі військовослужбовця 3-ї стрілкової роти, НОМЕР_6 танкового полку, НОМЕР_2 танкової дивізії, 1 танкової армії ЗС РФ, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що має статус військовополоненого, який впізнав ОСОБА_6 ; відповіддю на запит військової частини НОМЕР_5 від 09.07.2024; відповіддю на доручення від 30.09.2024; відповіддю на запит військової частини НОМЕР_7 від 19.10.2024; відповіддю на запит Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеці України щодо зникнення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також перебування у полоні ОСОБА_11 і ОСОБА_12 ; відповіддю на доручення від 02.12.2024 про здійснення розшуку ОСОБА_6 .

Також сторона обвинувачення вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання.

Захисник в судовому засіданні при розгляді клопотання про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання проти задоволення клопотання заперечував.

Клопотання розглядається слідчим суддею в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України за відсутності підозрюваного.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу та дослідивши надані докази, встановив, що СВ УСБ України в Харківській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні № 0000108 від 02.06.2024, за підозрою ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.1 ст.438 КК України.

У відповідності до положень ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно положень ст. ст. 176, 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Згідно положень ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Слідчим суддею встановлено, що 20.09.2024 у кримінальному провадженні № 0000108 від 02.06.2024, слідчим СВ УСБ України в Харківській області ОСОБА_4 складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 438 КК України.

Частиною 1 статті 42 КПК України встановлено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 278 КПК України передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, Глава 11 Розділу ІІ КПК України містить статтю 135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а також статтю 136, якою встановлено яким чином підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Глави 11 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістку про виклик або ознайомлення з її змістом.

Отже, з огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадження письмове повідомлення про підозру в день його складення слідчим прокурором, однак, якщо це неможливо зробити, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) - в тому числі шляхом надіслання підозрюваному повідомлення про підозру поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення про підозру по телефону або телеграмою, під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

З матеріалів клопотання вбачається, що у зв`язку із неможливістю вручення ОСОБА_6 нарочно повідомлення про підозру у день її складення внаслідок не встановлення його місцезнаходження, стороною обвинувачення вжито заходів для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень згідно ч. 1 ст. 278 КПК України з урахуванням ст. 111 КПК України та ст. 135 КПК України, зокрема, шляхом оголошення повного тексту на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті» Урядовий кур`єр» № №191 (7851) (т. 2 а.с. 80-93, 106-107).

20.09.2024 у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 20.09.2024 за №191 (7851), та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» було оприлюднено інформацію, зокрема, про виклик ОСОБА_6 на 16 год. 00 хв. 25.09.2024, 26.09.2024 та 27.09.2024 за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 2, для вручення останньому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та його допиту, як підозрюваного (т. 2 а.с. 106-107).

Водночас, вказане повідомлення про підозру та повістки про виклик разом з перекладами направлені на особисту електронну пошту ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Постановою слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_4 від 02.10.2024 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук, у зв`язку з тим, що на неодноразові виклики до слідчого для проведення слідчих дій не з`явився, про причини своєї не явки та місця свого перебування не повідомив (т. 2 а.с. 123-126).

Крім того, 20.09.2024 на підставі постанови слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_4 видано доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 20.09.2024 № 005-270009414 згідно якого регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги підозрюваному ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000108 від 02.06.2024 призначено захисника ОСОБА_5 (свідоцтво № 2137 від 13.09.2017).

Враховуючи, що повідомлення про підозру, як процесуальний документ, складено та підписано з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства і стороною обвинувачення вжито заходів для його вручення підозрюваному ОСОБА_6 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (частина 1 статті 42 КПК України), що підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими слідчим суддею, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, відповідно до положень ч. 1 ст. 42 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, зокрема, протоколом огляду комп`ютерних даних від 06.06.2024; відповіддю на доручення від 06.06.2024; відповіддю на доручення від 06.06.2024 №70/1-5455; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , від 06.06.2024; протоколом огляду комп`ютерних даних від 15.06.2024; розсекреченим протоколом за результатами проведення НСРД: зняття інформації з електронної інформації системи від 21.06.2024; відповіддю на доручення від 09.08.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , від 06.08.2024; протоколом огляду відеозапису від 06.08.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , від 12.08.2024; протоколом огляду відеозапису від 12.08.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , від 12.08.2024; протоколом огляду відеозапису від 12.08.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , від 12.08.2024; протоколом огляду відеозапису від 12.08.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , від 23.07.2024; протоколом огляду відеозапису від 23.07.2024; відповідд. на запит військової частини НОМЕР_5 від 09.07.2024; відповіддю на запит міжнародної фундації «Project Expedite Justice Howard G. Buffet Foundation»; матеріалами суду про проведення допиту свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , від 02.09.2024; протоколом огляду відеозапису від 19.09.2024 за участі ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 02.09.2024 за участі військовослужбовця 3-ї стрілкової роти, НОМЕР_6 танкового полку, НОМЕР_2 танкової дивізії, 1 танкової армії ЗС РФ, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що має статус військовополоненого, який впізнав ОСОБА_6 ; відповіддю на запит військової частини НОМЕР_5 від 09.07.2024; відповіддю на доручення від 30.09.2024; відповіддю на запит військової частини НОМЕР_7 від 19.10.2024; відповіддю на запит Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеці України щодо зникнення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також перебування у полоні ОСОБА_11 і ОСОБА_12 ; відповіддю на доручення від 02.12.2024 про здійснення розшуку ОСОБА_6 .

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні сторона обвинувачення посилається на те, що наявні ризики, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, ризик переховування від органу досудового розслідування / суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (за злочин за ч. 1 ст. 438 КК України, у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадяти років).

При цьому, слідчий суддя при встановленні даного ризику враховує також існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_6 можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Так, органом досудового розслідування було опубліковано у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора повістку про виклик ОСОБА_6 на на 16 год. 00 хв. 25.09.2024, 26.09.2024 та 27.09.2024 для вручення останньому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та його допиту, як підозрюваного.

На вказані виклики до органу досудового розслідування ОСОБА_6 не з`явився та про поважні причини неявки не повідомив.

Постановою слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_4 від 02.10.2024 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук (т. 2 а.с. 124-126).

Вищевикладені обставини свідчать про існування реальної можливості переховування підозрюваного від суду та органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків чи інших учасників кримінального провадження, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного або інших зацікавлених осіб, як на свідків, так і на інших невстановлених органом досудового розслідування осіб.

Також достатньо обґрунтованим є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки є розумна підозра вважати, що замовники здійснення протиправної діяльності перебувають на території Російської Федерації.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки підозрюваної і виконання нею процесуальних рішень у справі.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування не доведено існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням вищевстановлених обставин кримінального правопорушення, наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, перебуванням підозрюваного на території, визнаної Верховною Радою України державою агресором, слідчий суддя, виходячи з положень ч. 6 ст. 193 КПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 за його відсутності.

Таким чином, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 200, 206, 211, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000108 від 02.06.2024, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 (рос. ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

В порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрати відносно ОСОБА_6 (рос. ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, зобов`язати компетентних службових осіб органу досудового розслідування після затримання ОСОБА_6 (рос. ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки його до місця кримінального провадження звернутися до слідчого судді, суду для розгляду питання за участю ОСОБА_6 (рос. ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про застосування обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Зобов`язати слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_4 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_6 (рос. ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про тримання під вартою останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1