Справа № 308/4266/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000110 від 10.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської ОСОБА_3 , в якому останній просить накласти арешт шляхом заборони розпорядження на грошові кошти які знаходяться на карткових рахунках АТ «Сенс банк» № НОМЕР_1 в сумі 4400,00 грн., та №079651 в сумі 3000,00 грн., які належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 . з метою збереження предмета кримінального правопорушення.

Клопотання обґрунтовано наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до відділу поліції №1 Ужгородського РУП надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож. АДРЕСА_1 про те, що 08.02.2025 близько 20 год. 00 хв., йому зателефонувала невідома особа з мобільного номеру НОМЕР_3 і представилась працівником ТОВ Лайфселл після чого повідомила що відбудеться перезавантаження системи і заявнику необхідно буде авторизуватися, на що останній погодився та ввів код який йому було надіслано. В подальшому з його банківської картки АТ КБ Приватбанк № НОМЕР_4 відбулося списання грошових коштів на суму 7696,00 грн., на невідомі банківські рахунки. Тим самим заявнику було завдано матеріальної шкоди на вищевказану суму.

На виконання доручення слідчого в порядку ст. 40 КПК України працівниками УПК в Закарпатській області ДКП НПУ встановлено, що з картки № НОМЕР_4 відбувся переказ коштів наступними транзакціями:

08.02.2025 року о 20:25 год. в розмірі 4500 грн. на картку № НОМЕР_5 яка відкрита в АТ «Універсалбанк» і теж належить заявнику;

08.02.2025 року о 20:17 год. в розмірі 3000 грн. на картку № НОМЕР_5 яка відкрита в АТ «Універсалбанк» і теж належить заявнику.

З картки № НОМЕР_5 відбулись наступні транзакції:

08.02.2025 року о 20:18:51 год. відбувся переказ коштів в розмірі 3000 грн. на картку № НОМЕР_6 яка відкрита в АТ «Сенс Банк»;

08.02.2025 року о 20:26:45 год. відбувся переказ коштів в розмірі 3500 грн. на картку № НОМЕР_7 яка відкрита в АТ «Універсалбанк».

З картки № НОМЕР_7 відбулись наступні транзакції:

08.02.2025 року о 20:27:47 год. в розмірі 3000 грн. на картку № НОМЕР_1 яка відкрита в АТ «Сенс Банк»;

08.02.2025 року о 20:29:12 год. в розмірі 1400 грн. на картку № НОМЕР_1 яка відкрита в АТ «Сенс Банк».

З карток № НОМЕР_1 та № НОМЕР_6 які належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , прописка невідома, відбулись наступні транзакції:

30.01.2025 року о 05:10:03 год. відбулось зняття коштів (сума невідома) у банкоматі № CAHM0240 який належить АТ КБ «Приватбанк» та знаходиться за адресою Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Інститутська 10

08.02.2025 року о 20:38:42 год. відбулось зняття коштів в розмірі 17600 грн. у банкоматі № CAHM0240 який належить АТ КБ «Приватбанк» та знаходиться за адресою Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Інститутська 10.

Дослідивши матеріали вказаного кримінального провадження, орган досудового розслідування вважає за необхідне накласти арешт на карткові рахунки АТ «Сенс банк» № НОМЕР_1 в сумі 4400,00 грн., та №079651 в сумі 3000,00 грн., які належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 так як є реальна загроза відчуження грошових коштів, які незаконно привласненні шахрайським шляхом та є предметом злочину.

Прокурор стверджує, що на даний час в органу досудового розслідування виникла підстава накласти арешт на карткові рахунки АТ «Сенс банк» № НОМЕР_1 в сумі 4400,00 грн., та №079651 в сумі 3000,00 грн., які належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , так як є реальна загроза відчуження грошових коштів, які незаконно привласнені шахрайським шляхом та є предметом кримінального правопорушення.

У судове засідання прокурор не з`явився, при цьому подав до суду заяву про розгляд клопотання про арешт майна без його участі.

Слідчий суддя вважає актуальними ризики відчуження майна, а тому розгляд клопотання проводиться без виклику його власника.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося.

Дослідивши подане клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Як випливає з матеріалів клопотання, Слідчим відділенням відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.02.2025 за № 0000110.

У межах розслідування даного провадження в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна шляхом заборони розпорядження на грошові кошти які знаходяться на карткових рахунках АТ «Сенс банк» №122220 в сумі 4400,00 грн., та №079651 в сумі 3000,00 грн., які належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 . з метою збереження предмета кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частиною 2 ст. 167 КПК України регламентовано, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення, є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом, набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Згідно з ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за вимогами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» визначено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Матеріалами клопотання підтверджується подія імовірного кримінального правопорушення, а також те, що частина коштів ОСОБА_5 перерахована на банківські картки щодо яких подано клопотання про арешт.

За таких обставин у слідчого судді є об`єктивні підстави вважати, що грошові кошти, які можуть знаходитись на вказаних карткових рахунках набуті кримінально протиправним шляхом, а тому їх арешт виправданий з точки зору забезпечення збереження речових доказів.

Накладення арешту із забороною права розпорядження майном забезпечить уникнення ризику його приховування, відчуження.

Враховуючи вищенаведене, а також ступінь суспільної небезпеки та характер вчиненого протиправного діяння, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, з метою збереження речових доказів, а також те, що дані грошові кошти є предметом заволодіння з корисливих мотивів, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. У зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 171-173, 175, 309, 395, 532 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000110 від 10.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони розпорядження на грошові кошти які знаходяться на карткових рахунках АТ «Сенс банк» № НОМЕР_1 в сумі 4400,00 грн., та №079651 в сумі 3000,00 грн., які належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 . з метою збереження предмета кримінального правопорушення.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1