Справа № 700/503/17 Провадження №1-кп/694/34/24
Вирок
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
03.12.2024 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
з участю обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гудзівка, Звенигородського району, Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, УБД, одруженого, працюючого старшим охоронцем ТОВ «Кононівський елеватор», маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 368 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_7 , відповідно до наказу № 237 о/с від 09.12.2016, працював на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції № 2 Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Черкаській області.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993 зі змінами та доповненнями - до правоохоронних органів відносяться органи Національної поліції України.
Таким чином, ОСОБА_7 , працюючи на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції № 2 Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Черкаській області був працівником правоохоронного органу, представником влади, а тому відповідно до ч. 3 ст. 18 та Примітки ч. 1 ст. 364 КК України - службовою особою.
Так, ОСОБА_7 , всупереч інтересам служби, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, працюючи на вищезазначеній посаді, відповідно до розстановки нарядів про здійснення добового чергування працівниками Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, затвердженого тимчасово виконуючим обов`язки начальника вказаного правоохоронного органу від 07.05.2017, перебував у складі групи реагування патрульної поліції у період часу з 08. год. 07.05.2017 по 08 год. 08.05.2017.
Після зупинення вказаного скутера, з`ясувавши факт перебування водія ОСОБА_13 в стані алкогольного сп`яніння, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на вимагання і одержання неправомірної вигоди з водія даного скутера за не притягнення останнього до передбаченої Законом адміністративної відповідальності, про що ОСОБА_7 не повідомляв дільничному офіцеру поліції Лисянського ВП лейтенанту поліції ОСОБА_12 , який в цей час перебував у вказаному автомобілі.
Після чого, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на вимагання і одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_13 , витягнув ключі із замка запалювання його скутера, забрав їх собі і наказав ОСОБА_13 сісти до вказаного службового автомобіля, після чого, не повідомляючи ОСОБА_12 про свій злочинний корисливий умисел, відвіз ОСОБА_12 на вул. Олега Коваля, що в смт. Лисянка, Черкаської області, де ОСОБА_12 вийшов, а ОСОБА_7 далі з ОСОБА_13 поїхав до Лисянської центральної районної лікарні, з метою висловлення останньому наодинці вимоги про передачу неправомірної вигоди за не притягнення ОСОБА_13 до адміністративної відповідальності. Не доїжджаючи до вказаного територіального закладу охорони здоров`я, ОСОБА_7 зупинив службовий автомобіль та висловив ОСОБА_13 свій намір освідувати останнього для підтвердження перебування його у стані алкогольного сп`яніння, оформлення з цього приводу відповідних документів про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, у випадку не передачі ОСОБА_13 неправомірної вигоди.
При цьому, ОСОБА_13 , усвідомлюючи, що у разі не передання ним грошових коштів, його буде притягнуто до адміністративної відповідальності, вилучено його транспортний засіб, був вимушений попросити у ОСОБА_7 не вчиняти зазначених дій щодо складання матеріалів про вчинення ОСОБА_13 адміністративного правопорушення.
У свою чергу ОСОБА_7 умисно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, будучи представником влади в ході здійснення своєї професійної діяльності, маючи злочинний умисел на вимагання і одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_13 повідомив, що для вирішення питання про не притягнення останнього до адміністративної відповідальності, необхідно передати ОСОБА_7 неправомірну вигоду у розмірі 4000 грн. Однак, після відповіді ОСОБА_13 про відсутність у нього зазначеної суми грошей, ОСОБА_7 спочатку зменшив розмір неправомірної вигоди до 3000 грн., а у подальшому до 2000 грн., на що ОСОБА_13 погодився. При цьому, на вимогу ОСОБА_7 , ОСОБА_13 неправомірну вигоду в розмірі 2000 грн. повинен був надати частинами, а саме: 1000 гривень упродовж години цього ж дня, а решту 1000 гривень в кінці травня 2017 року.
За вказівкою ОСОБА_7 , для узгодження дати та місця зустрічі, під час якої буде передано неправомірну вигоду, ОСОБА_13 повинен був зателефонувати на номер мобільного телефону оператору зв`язку, який йому вказав ОСОБА_7 під час розмови у його службовому автомобілі 07.05.2017 року.
Однак, у визначений ОСОБА_7 термін ОСОБА_13 07.05.2017 частину неправомірної вигоди у розмірі 1000 грн. не передав через намір звернутися до відповідних правоохоронних органів на неправомірні дії ОСОБА_7 .
Разом з тим, ОСОБА_7 з метою одержання неправомірної вигоди 10.05.2017 зателефонував ОСОБА_13 , для тиску на нього і таким чином створив необхідні умови, за яких ОСОБА_13 повинен був в терміновому порядку виконувати покладені на себе зобов`язання щодо передачі ОСОБА_7 неправомірної вигоди.
Продовжуючи свій злочинний умисел на вимагання і одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_13 , ОСОБА_7 12.05.2017, після телефонної розмови з ОСОБА_13 , близько 17 год. 58 хв., діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, всупереч інтересам служби, використовуючи надану йому владу, приїхав на автомобілі марки «ФіатДобло», державний номерний знак НОМЕР_3 , до домоволодіння АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_13 і запросив його сісти до вказаного автомобіля, для уникнення свідків передачі йому неправомірної вигоди від останнього. Перебуваючи у вказаному автомобілі, ОСОБА_7 наказав ОСОБА_13 покласти грошові кошти до речового ящику для зберігання дрібних речей в салоні транспортного засобу, які ОСОБА_7 вимагав у ОСОБА_13 за не притягнення до відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Після вчинення ОСОБА_13 вказаних дій, ОСОБА_7 , з`ясувавши усно суму одержаної неправомірної вигоди у розмірі 1500 грн., віддав ОСОБА_13 вилучені ключі від його скутера.
Таким чином, ОСОБА_7 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, використовуючи надану йому владу, реалізуючи свій злочинний умисел, одержав від ОСОБА_13 в якості неправомірної вигоди гроші в розмірі 1500 грн. за не притягнення останнього до адміністративної відповідальності.
У подальшому ОСОБА_7 з метою спроби психологічного тиску на ОСОБА_13 для вимагання від нього неправомірної вигоди, використовуючи надану владу всупереч інтересам служби, у невстановлений в ході слідства час та місці, кульковою ручкою синього кольору, власноручно зазначив у бланку протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 695288, що офіційно йому не видавався та відповідно за ним не був закріплений, усі необхідні дані про особу ОСОБА_13 , які йому були відомі, та обставини вчинення ОСОБА_13 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім цього, ОСОБА_7 кульковою ручкою синього кольору, власноручно на аркушах паперу формату А-4 зазначив від імені ОСОБА_14 та ОСОБА_15 відомості про нібито їх присутність під час відмови ОСОБА_13 07.05.2017 о 18 год. 40 хв. в смт. Лисянка по вул. Олега Коваля від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Після цього, ОСОБА_7 , в порушення п. 2 розділу II «Оформлення протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» та п. 4 розділу IX «Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст. 130 КУпАП» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого наказом МВС України 07.11.2015 за № 1395, достовірно знаючи, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не були свідками вчинення ОСОБА_13 адміністративного правопорушення, кульковою ручкою синього кольору особисто зазначив у бланку протоколу серії АП1 № 695288 у графах «свідки чи потерпілі» та «свідки огляду» особисті дані ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Продовжуючи свої дії, спрямовані на вчинення службового підроблення, ОСОБА_7 шляхом умовлянь схилив ОСОБА_14 та ОСОБА_15 для пособництва у вчиненні службового підроблення, надавши вказаний бланк та додані до протоколу пояснення для виконання своїх підписів з метою засвідчення факту, що ОСОБА_13 , який нібито 07.05.2017 о 18 год. 40 хв., в смт. Лисянка по вул. Олега Коваля керував транспортним засобом скутером «Вайпер» д.н. 2113 за зовнішніми ознаками в стані алкогольного сп`яніння та у порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху від проходження медичного огляду у встановленому порядку відмовився. Виконуючи прохання ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у бланку протоколу АП1 № 695288 та доданих до нього поясненнях кульковою ручкою синього кольору у графах «свідки чи потерпілі», «свідки огляду» та поясненнях власноруч виконали свої підписи навпроти прізвищ ОСОБА_14 та ОСОБА_15 відповідно, таким чином засвідчивши нібито факт відмови ОСОБА_13 від проходження медичного огляду, хоча, насправді на місці вчинення правопорушення та відмови ОСОБА_13 від проходження медичного огляду ні ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не перебували та свідками не були.
Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на службове підроблення, ОСОБА_7 власноручно виконав свій підпис у протоколі серії АП1 № 695288 та доданих поясненнях, надавши даним документам статусу офіційних документів, таким чином, склавши та видавши завідомо неправдиві офіційні документи, які лише 15.05.2017, після затримання ОСОБА_7 громадянином ОСОБА_16 , який є тестем ОСОБА_7 , передано до Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області та після внесення до Інтегрованої інформаційно-пошукової системи ГУНП в Черкаській області в цей же день були спрямовані до Лисянського районного суду Черкаської області для розгляду.
За вказаними матеріалами про адміністративне правопорушення, складені ОСОБА_7 , Лисянським районним судом Черкаської області відкрито провадження в справі про вчинення ОСОБА_13 адміністративного правопорушення, хоча, це не відповідає дійсності, оскільки останній у присутності ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від проходження медичного огляду із заповненням протоколу про адміністративне правопорушення не відмовлявся.
Таким чином, ОСОБА_7 порушив вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України, оскільки був зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, зокрема ст. 7 КУпАП, згідно якої ніхто не може бути підданим впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, суворого додержання законності при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, ст. 256 КУпАП щодо з`ясування обставин справи про адміністративне правопорушення, чим зумовив порушення прав ОСОБА_13 , передбачених ст. ст. 268, 271 КУпАП.
Прокурор підтримав обвинувачення, сформульоване в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням. Зазначив, що докази є належними та допустимими, доводять обставини, викладені в обвинувальному акті. У зв`язку з цим просив визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 368 КК України.
ОСОБА_7 винуватим себе не визнав повністю. Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 своєї вини в інкримінованих діяннях не визнав та пояснив, що 07.05.2017 він перебував у складі групи реагування патрульної поліції разом з ОСОБА_12 . Їдучи на виклик вони побачили особу, яка рухалася на мопеді, якою виявився ОСОБА_13 і ОСОБА_7 зупинив його. Підійшовши до нього обвинувачений почув різкий запах алкоголю, проте водій вживання алкогольних напоїв заперечував. Оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_12 їхали на виклик, то обвинувачений запропонував ОСОБА_13 сісти до їх автомобіля та підвезти ОСОБА_17 на виклик, що і було ними зроблено. В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_13 повернулися на місце початкової зупинки ОСОБА_13 і обвинувачений запропонував йому пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння, проте водій відмовився. ОСОБА_7 зупинив проїжджаючий автомобіль і запропонував його пасажирам засвідчити факт відмови ОСОБА_13 від проходження освідування, що і було ними зроблено у відповідному протоколі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, який був складений обвинуваченим. Вказаними свідками були ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ОСОБА_13 від підпису у протоколі відмовився. Разом з тим після складання протоколу ОСОБА_13 повідомив, що все ж таки хоче пройти освідування у медичному закладі і ОСОБА_7 разом з ним поїхав туди. По дорозі ОСОБА_13 передумав і ОСОБА_7 повіз його назад при цьому забравши ключі від мопеда. По дорозі ОСОБА_13 пропонував обвинуваченому «порішати» і заплатити обвинуваченому за непритягнення до відповідальності, проте останній відмовився. Через кілька днів ОСОБА_13 зателефонував обвинуваченому і сказав, що наготував гроші щоб не складавсяя протокол, проте обвинувачений відмовився. Таких дзвінків було кілька. Жодні інші особи ані 07.05.2017 ані в подільшому йому з приводу непритягнення ОСОБА_13 до відповідальності не телефонували. Ще за кілька днів ОСОБА_13 зателефонував обвинуваченому і попросив привезти ключі від мопеда йому додому, оскільки він отримав якусь травму і самостійно їх забрати не міг. ОСОБА_7 погодився і коли приїхав до будинковолодіння ОСОБА_13 останній вийшов та сів до його автомобіля. Казновський вийняв гроші і зі словами «ось гроші, як ми і домовлялися» поклав їх до бардачка автомобіля. Потім йому хтось зателефонував і він вийшов з машини. ОСОБА_7 хотів поїхати до райвідділу і написати рапорт про відповідну подію, проте від`їхавши недалеко від будинковолодіння ОСОБА_13 був зупинений і розпочався обшук його автомобіля. ОСОБА_13 . ОСОБА_7 знає давно як особу, яка неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності. Щодо того, що вказаний протокол про адміністративне правопорушення не був ним зданий по закінченню зміни, обвинувачений вказав, що у зв`язку з значним навантаженням по роботі їм було не заборонено брати матеріали додому для доопрацювання, що і було ним зроблено, а саме він мав виготовити титульний аркуш матеріалів, їх опис та пронумерувати їх.
Крім того ОСОБА_7 не змін пояснити з яких підстав та з якою метою віз ОСОБА_13 до лікарні вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення, його пояснення з цього приводу були плутаними та суперечливими. Також він не зміг пояснити звідки ОСОБА_13 відомий номер його особистого мобільного телефону. Також ОСОБА_7 не зміг в судовому засіданні надати пояснення з якою метою він відвозив ключі від мопеда правопорушнику особисто додому, вказуючи, що по відношенню до інших осіб, які притягувалися до кримінальної відповідальності він таких дій не вчиняв.
Незважаючи на повне не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 , вина останнього у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях повністю доводиться зібраними по справі доказами, які ретельно досліджені, перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення. і не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що є дружиною обвинуваченого. ОСОБА_19 знає як мешканця смт. Лисянка і він є хрещеником її матері, жодних відносин з ним не підтримувала. Пояснила, що її чоловік ОСОБА_7 часто брав додому робочі документи. Саме цим пояснює те, що в його сорочці знайшла протокол складений відносно ОСОБА_13 разом з посвідченням після затримання чоловіка. Вказані документи вона віднесла до свого батька ОСОБА_16 .
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що він є тестем обвинуваченого. ОСОБА_13 є похресником його покійної жінки. Донька принесла якісь документи, які вона сказала, що знайшла в кишені у чоловіка, що це були за документи йому невідомо. Донька сказала, що ці документи треба віднести в поліцію. Наступного дня він відніс вказані документи напарнику ОСОБА_7 - ОСОБА_20
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що у вказану дату він їхав на власному скутері та був зупинений працівниками поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_21 ОСОБА_7 припустив, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і запропонував пройти освідування, на що він погодився і сів до поліцейського автомобіля щоб їхати до медичного закладу. ОСОБА_22 вони висадили по дорозі. Приїхавши до лікарні ОСОБА_23 освідування не проходив, а запропонував ОСОБА_7 хабар, на що той погодився. Жодні протоколи не складалися. Після чого ОСОБА_7 відвіз його назад. ОСОБА_7 і ОСОБА_13 мають спільного кума ОСОБА_24 , якому дзвонив ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_24 зателефонував ОСОБА_13 і сказав, що необхідно «вирішити питання з ОСОБА_7 » В подальшому в це же день йому телефонував ОСОБА_25 і вони обумовили суму грошових коштів у розмірі 2500 грн., які ОСОБА_13 мав передати ОСОБА_7 ..
Гроші повинен був передати готівкою у сумі 2500,00грн. Він зателефонував ОСОБА_7 і той приїхав до нього додому за грошима. Передача коштів відбувалася в його авто коло будинку ОСОБА_13 . ОСОБА_7 гроші в руки не брав, а сказав покласти в бардачок. Потім ОСОБА_7 віддав йому ключі від скутера.
Пізніше його викликали до суду для розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. У протоколі були вказані свідки ОСОБА_26 і ОСОБА_27 , проте у день яким датований протокол він вказаних осіб не бачив
Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні пояснив, що у вказану дату він разом перебував з ОСОБА_27 у себе вдома під час обіду, потім вони разом поїхали на роботу.
Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні пояснив, що у вказаний день був у добовому наряді разом з ОСОБА_7 .Про складання протоколу відносно ОСОБА_13 йому нічого невідомо.
Свідок ОСОБА_30 в судовому засіданні пояснив, що у вказаний день ОСОБА_13 приїжджав до нього зранку, випив дві пляшки пива та поїхав на мопеді. Пізніше передзвонив і повідомив, що його зупинили співробітники поліції і попросив владнати це питання. Свідок зателефонував ОСОБА_7 і попросив відпустити ОСОБА_13 , але отримав відмову.
Свідок ОСОБА_31 в судовому засіданні пояснив, що у 2017 році строки коли повинні були бути внесені відомості відносно складеного протоколу були відсутні. Використовувалися як нові так і старі бланки протоколів і вони обліковувалися або в журналі обліку або в електронній формі. Заборон брати бланки протоколів додому не було.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що у вказаний день був у добовому чергуванні разом з ОСОБА_7 . Під час чергування ними був зупинений ОСОБА_13 , у якого було відсутнє посвідчення водія та технічний паспорт, а також були явні ознаки алкогольного сп`яніння. Оскільки вони їхали на виклик, ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_13 сісти до їхнього автомобіля і підвезти свідка до місця виклику, що вони і зробили, хоча вказані дії інструкцією заборонені. Після цього про інші події свідкові нічого не відомо. ОСОБА_7 забрав його з місця виклику приблизно через годину.
Свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні пояснив, що він був відповідальною особою за посвідчення і жетони. Коли ОСОБА_7 затримали він зателефонував його дружині і запитав де його посвідчення, на що остання відповіла, що воно вдома.
Свідки ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 обставин які б мали значення до предмета доказування у даному кримінальному провадженні не повідомили.
Обставин, регламентованих ст. ст. 87, 96 КПК України, щодо допитаних свідків у ході судового розгляду встановлено не було. Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено відомостей, які б давали підстави вважати, що свідки, які були допитані судом під присягою, з будь-яких причин обмовили обвинуваченого у зазначених кримінальних правопорушеннях.
Разом з тим щодо показів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_36 , які пояснили в судовому засіданні, суд ставиться критично з огляду на настпне. Так свідки вказали, що з ОСОБА_7 познайомилися після зупинки останнім їх транспортного засобу, у якому вони їхали удвох. ОСОБА_7 попросив засвідчити відмову ОСОБА_13 від проходження освідування. Поліцейський був один і поряд стояв скутер. Водій відмовився пройти освідування і вони засвідчили цей факт. Текст пояснень писав співробітник поліції, а вони лише ставили підпис.
Суд зауважує, що вказані свідки обвинувачувалися у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 384 КК України. Відповідно до сформульованого обвинувачення дане правопорушення полягало у здійсненні службового підроблення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_13 та у подальшому надання завідомо неправдивих свідчень з приводу вказаних обставин. Разом з тим останніх було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення вказаних кримінальних правопорушень на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття провадження у справі. Дана підстави не є реабілітуючою. Крім того непереконливість їх свідчень також підтверджується і іншими доказами у справі, такими як от дані протоколу огляду документів від 22.06.2017, дані протоколу огляду документів від 16.06.2017, дані рапорту старшого о/у Черкаського управління ДВБ НП України від 23.06.2017.
В судовому засіданні досліджені письмові докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд бере до уваги, а саме:
- дані рапорту старшого о/у УВБ в Черкаській області ДВБ НП України ОСОБА_37 від 10.05.2017, згідно якого установлено, що ЧУ ДВБ НП України надійшла заява ОСОБА_13 , який вказує про вимагання у нього інспектором сектору реагування патрульної поліції № 2 Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Черкаській області ОСОБА_7 неправомірної вигоди у розмірі 2000 грн. за не притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 207-210 т. 2);
- дані протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 10.05.2017, згідно якого ОСОБА_13 , будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, повідомляє про вимагання у нього інспектором сектору реагування патрульної поліції № 2 Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Черкаській області ОСОБА_7 неправомірної вигоди у розмірі 2000 грн. за не притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 211-213 т. 2);
- дані протоколу огляду, ідентифікації та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових коштів, та огляду особи від 12.05.2017, згідно якого у ході проведення НСРД контроль за вчиненням злочину, використано грошові кошти в сумі 1500 грн, які вручені ОСОБА_13 (а.с. 214-221, т. 2);
- дані ухвали апеляційного суду Черкаської області №1566т від 12.05.2017, якою надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_7 (а.с. 18, т. 3);
- дані розписки заступника начальника ЧУ ДВБ НП України ОСОБА_38 про отримання грошових коштів в сумі 2000 грн, передбачені спеціальними видатками Державного бюджету України для використання у даному кримінальному провадженні (а.с. 30, т. 3);
- дані Книги нарядів, згідно якої ОСОБА_7 07.05.2017, 11.05.2017 перебував на службі, Журналу реєстрації інструктажів з питань дотримання заходів безпеки при дотриманні заходів безпеки при поводженні зі зброєю Лисянського ВП ГУНП в Черкаській області, згідно якого ОСОБА_7 07.05.2017 перебував на службі, Журналу обліку виїздів і повернення ТЗ у гараж відділу, згідно якого ОСОБА_7 07.05.2017, 11.05.2017 перебував на службі, Наказу від 01.03.2017 №616 ГУНП в Черкаській області щодо закріплення ТЗ за ОСОБА_7 (а.с. 34-46, т. 3);
- дані Наказу від 09.12.2016 №237 о/с про призначення ОСОБА_7 на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції № 2 Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Черкаській області, його посадової інструкції (а.с. 47, 49-50 т. 3);
- дані Висновку службового розслідування (з додатками), затвердженого 25.05.2017, відповідно до якого установлено грубе порушення ОСОБА_7 службової дисципліни, вимог Дисциплінарного статуту ОВС України, функціональних обов?язків, КУпАП, ЗУ «Про Національну поліцію», ЗУ «Про звернення громадян», Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у зв?язку із чим останнього звільнено зі служби (а.с. 54-85, т. 3);
- дані протоколу огляду документів від 18.05.2017, відповідно до якого оглянуто Адміністративний матеріал по факту притягнення ОСОБА_13 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 94-100, т. 3);
- дані постанови про визнання та приєднання речового доказу до матеріалів провадження від 16.06.2017, згідно якого протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 695288 від 07.05.2017, пояснення від імені ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 07.05.2017 визнано та приєднано до матеріалів провадження у якості речового доказу (а.с. 101-102, т. 3);
- дані протоколу огляду документів від 06.06.2017, відповідно до якого оглянуто Адміністративний матеріал по факту притягнення ОСОБА_13 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 103-107, т. 3);
- дані матеріалів щодо організації та проведення негласних слідчих (розшукових) дій, проведених щодо ОСОБА_7 .
Так, згідно протоколу про результати аудіо, відеоспостереження за особою від 19.05.2017 установлено, що 12.05.2017 ОСОБА_7 телефонував до ОСОБА_13 та дізнавався місце його проживання з метою приїхати до нього поспілкуватись. Після приїзду за місцем проживання ОСОБА_13 , ОСОБА_7 отримав від останнього грошові кошти у якості неправомірної вигоди в сумі 1500 грн. При цьому ОСОБА_7 під час їх розмови запитував «де всьо?» та казав «ложи в бардачок. Скільки там?» (а.с. 109-122, т. 3);
- дані протоколу огляду речових доказів від 16.05.2017, відповідно якого оглянуто мобільний телефон «BRAVIS BIZ», вилучений у ході проведення огляду місця події від 12.05.2017. При огляді даного телефону досліджено зміст його «Телефонної книги», а також «Журналу подій», де установлено наявність телефонних з`єднань з абонентом НОМЕР_4 за 10.05.2017 та 12.05.2017. Аналізом даних телефонних з?єднань можна прийти до висновку, що ініціатором розмов був ОСОБА_7 (а.с. 4-32, т. 5);
- дані постанови про визнання та приєднання речового доказу до матеріалів провадження від 16.05.2017, згідно якого мобільний телефон «BRAVIS BIZ» на якому зазначені ІМЕІ1: НОМЕР_5 та ІМЕІ2: НОМЕР_6 , 2 сімкарти та карта пам`яті «Apacermicro 2 GB» визнано та приєднано до матеріалів провадження у якості речового доказу (а.с. 33-34, т. 5);
- дані висновку експерта №2/1009 від 22.05.2017, відповідно до якого на грошових коштах в сумі 1500 грн (200 грн ЄЮ3656308, ЕЗ3114739, ВГ8023241, ПВ7777895, 100 грн МК0589701, МБ3631575, ЕЧ2939064, ЗА3624706, МЄ8660664, 50 грн ТА8150255, РД3123785, ПЄ5645953, ТГ3518529) наявні нашарування спеціальної хімічної речовини, яка має люмінесценцію жовтого кольору, яка має спільну родову належність із спеціальною хімічною речовиною, яка надана на експертизу у якості порівняльного зразка(а.с. 41-47, т. 5);
- дані протоколу огляду від 23.05.2017, відповідно до якого оглянуто грошові кошти в сумі 1500 грн, вилучені у ході проведення огляду місця події від 12.05.2017 (а.с. 48-49, т. 5);
- дані постанови про визнання та приєднання речового доказу до матеріалів провадження від 23.05.2017, згідно якого грошові кошти в сумі 1500 грн визнано та приєднано до матеріалів провадження у якості речового доказу (а.с. 50-51, т. 5);
- дані постанови про визнання та приєднання речового доказу до матеріалів провадження від 23.05.2017, згідно якого змиви з правої та лівої руки ОСОБА_7 , зразки СХР та контрольна серветка визнано та приєднано до матеріалів провадження у якості речового доказу (а.с. 54-55, т. 5);
- дані протоколу перегляду відеозапису від 21.06.2017, відповідно до якого проведено огляд відеозапису огляду місця події від 12.05.2017 (а.с. 59-63, т. 5);
- дані постанови про визнання та приєднання речового доказу до матеріалів провадження від 21.05.2017, згідно якого автомобіль ФіатДоблод.н.з. НОМЕР_3 визнано та приєднано до матеріалів провадження у якості речового доказу (а.с. 64-65, т. 5);
- дані протоколу огляду документів від 18.05.2017, згідно якого проведено огляд Журналу реєстрації інструктажів з питань дотримання заходів безпеки при дотриманні заходів безпеки при поводженні зі зброєю Лисянського ВП ГУНП в Черкаській області, згідно якого ОСОБА_7 07.05.2017 перебував на службі, Журнал реєстрації вихідної кореспонденції Лисянського ВП ГУНП в Черкаській області, згідно якого адмінматеріали відносно ОСОБА_39 15.05.2017 скеровано до суду, супровідний лист від 15.05.2017, згідно якого адмінматеріали відносно ОСОБА_39 скеровано до суду, Книгу нарядів, згідно якої ОСОБА_7 07.05.2017, 11.05.2017 перебував на службі, Журнал ЄО заяв і повідомлень про вчинені правопорушення та інші події, згідно якого 07.05.2017 ОСОБА_7 проводилась перевірка отриманих повідомлень про вчинення злочинів, книга обліку видачі бланків протоколів, постанов, тимчасових талонів працівникам СРПП, згідно якої протокол серії АП1 № 695288 ОСОБА_7 не видавався(а.с. 71-105, т. 5);
- дані відповіді Лисянського ВП ГУНП в Черкаській області від 23.05.2017, згідно якої повідомлення про вчинення ОСОБА_13 адміністративного правопорушення до ВП не надходили (а.с. 107-108, т. 5);
- дані протоколу за результатами проведення НСРД контролю за вчиненням злочину від 19.05.2017, відповідно до якого описано хід проведення даної НСРД, зокрема хід передачі ОСОБА_7 неправомірної вигоди в сумі 1500 грн та подальшого ходу їх вилучення (а.с. 111-113, т. 5);
- дані відповіді апеляційного суду Черкаської області від 26.06.2017, якою підтверджено наявність дозволу на проведення відносно ОСОБА_7 НСРД (а.с. 116, т. 5);
- дані протоколу огляду речових доказів від 08.06.2017, відповідно якого оглянуто мобільний телефон «BRAVIS BIZ», вилучений у ході проведення огляду місця події від 12.05.2017. При огляді даного телефону установлено наявність у ньому 2 фотозображень від 07.05.2017 скутера чорного кольору (а.с. 118-120, т. 5);
- дані рапорту старшого о/у Черкаського управління ДВБ НП України від 23.06.2017, згідно якого установлено, що ОСОБА_15 07.05.2017 в період часу з 10 год. 00 хв. по 21 год. 00 хв. перебував на ПП «Агрофірма Яблунівська» (вул. Тракторна, с. Яблунівка, Лиссянський р-н, Черкаської області), що свідчить про те, що останній не міг бути присутнім при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 695288 від 07.05.2017 в смт Лисянка Черкаської області(а.с. 130, т. 5);
- дані протоколу огляду документів від 16.06.2017, згідно якого проведено огляд отриманої інформації у оператора мобільного зв?язку щодо зв?язків абонентів ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а.с. 29-30, т. 6);
- дані протоколу огляду документів від 22.06.2017, згідно якого проведено аналіз інформації отриманої у оператора мобільного зв?язку щодо зв?язків абонентів ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Проведеним аналізом інформації телефонних з?єднань абонентських номерів указаних осіб та схематичний рух абонентів мобільного зв?язку установлено, що в період з 16 год. 08 хв. 07.05.2017 по 06 год. 30 хв. 08.05.2017 ОСОБА_14 не перебував за місцем вчинення адмін правопорушення ОСОБА_13 , а ОСОБА_15 упродовж 07.05.2017 взагалі перебував за межами смт Лисянка в с. Яблунівка та с. Шубині Стави Лисянського району (а.с. 35-101, т. 6);
- висновок експерта 1/1347 від 15.06.2017 почеркознавчої експертизи, згідно якого в протоколі про адміністративне правопорушення серії АП1 №695288 та поясненнях рукописні написи та підписи виконані ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 (а.с. 124-137 т. 6);
- дані протоколу огляду документів від 16.06.2017, згідно якого проведено огляд протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 №695288, пояснення, інші матеріали які скеровувались для проведення почеркознавчої експертизи(а.с. 138, т. 6);
- дані відповіді Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області від 23.06.2017, згідно якої у Лисянському ВП Звенигородському ВП ГУНП в Черкаській області відсутня Книга (журнал) обліку та видачі бланків протоколів про адміністартивні правопорушення, згідно якого ОСОБА_7 видававсяпротокол серії АП1 № 695288 (а.с. 173, т. 6);
- інші матеріали в сукупності.
Судом досліджені характеризуючі данні обвинуваченого ОСОБА_7 .
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 368 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом.
До показів обвинуваченого ОСОБА_7 суд ставиться критично і розцінює їх як обрану тактику захисту з метою уникнення від відповідальності. При цьому суд враховує, що покази обвинуваченого є непослідовними, суперечливими і такими, що протирічать іншим доказам у справі. Зокрема покази в частині того, що ОСОБА_7 не був ініціатором надання йому неправомірної вигоди і грошові кошти були залишені свідком у бардачку його автомобіля без згоди обвинуваченого на це спростовуються показами свідка ОСОБА_13 та даними протоколу про результати аудіо, відеоспостереження за особою від 19.05.2017, відповідно до якого ОСОБА_7 сам телефонував до ОСОБА_13 та був ініціатором зустрічі за місцем його проживання. При вказаній зустрічі поведінка ОСОБА_7 свідчила про його обізнаність і саме його ініціативу в отриманні неправомірної вигоди, на що вказували фрази «де всьо?», «ложи в бардачок. Скільки там?». Твердження обвинуваченого про необізнаність про наміри ОСОБА_13 щодо передачі неправомірної вигоди спростовані також тим, що останній вживав заходів конспірації, вказуючи ОСОБА_13 , що «він хоче його вставить..» та вимагаючи від нього застібнутись, що унеможливить здійснення можливого відеоконтролю. Також на думку суду нелогічними та суперечливими є свідчення ОСОБА_7 щодо необхідності привезти ключі від мопеда свідку, який був правопорушником, особисто додому, оскільки на запитання суду чи всім правопорушникам він привозить особисті речі, ОСОБА_7 відповів, що жодному. Нелогічними були і обгрунтування того, що після того як ОСОБА_7 побачив грошові кошти, які були залишені в його автомобілі, він вирішив залишити місце події замість належного повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення. Алогічними також на думку суду є твердження про необхідність доставлення ОСОБА_13 до лікарні для проведення освідування після того, як ОСОБА_7 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки його склад охоплював відмову від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що є різними складами правопорушення. Відтак необхідності в проведенні освідування не було і тим більш, що протокол вже був складений за протилежний склад адміністративного правопорушення.
Також суд вважає нелогічними покази ОСОБА_7 щодо того, що вказаний протокол про адміністративне правопорушення не був ним зданий по закінченню зміни, у зв`язку з тим, що через значне навантаженням по роботі він взяв матеріали додому для доопрацювання, оскільки як вказав останній сама суть доопрацювання зводилась до виготовлення титульного аркуша матеріалів, складання їх опису та здійснення нумерації аркушів, а вказані дії, на думку суду, не потребують значних витрат часу, а відтак і перебування вдома у обвинуваченого більш ніж п`ять днів.
Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про визнання доказів недопустими суд зазначає наступне.
Згідно положень ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ч.1 ст. 87 КПК України).
Згідно ч.2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит;
У відповідності до положень ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
У постанові від 13.06.2023 (справа № 520/2703/17) ККС ВС зазначив, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону тягне недопустимість доказу. Закон зобов`язує суд визначити допустимість доказу з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Крім цього, якщо доказ визнається недопустимим на підставі частини 1 статті 87 КПК, слід зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу з посиланням на норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим. За наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду. При цьому, оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення.
Разом з цим, для вирішення питання, чи може порушення певних основоположних прав і свобод особи стати підставою для визнання доказів недопустимими, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого порушення, але й встановити його вплив на процес і характер отримання доказів (постанова ККС ВС від 15.06.2021 у справі № 204/6541/16-к).
Щодо доводів про неналежність в якості доказу постанови прокурора про проведення НСРД, то слід зазначити, що, дозвіл надавався на проведення НСРД щодо ОСОБА_7 в кримінальному провадженні вцілому, а не щодо якогось конкретного епізоду злочину або за участі конкретної особи. Доводи щодо незалучення до проведення НСРД ОСОБА_13 постановою прокурора про проведення НСРД не приймаються, оскільки відповідно до ст.. 275 КПК україни під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій слідчий має право використовувати інформацію, отриману внаслідок конфіденційного співробітництва з іншими особами, або залучати цих осіб до проведення негласних слідчих (розшукових) дій у випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому КПК не містить вимог щодо оформлення такого залучення окремим процесуальним документом або ж посилання на це у постанові про проведення НСРД. Аналогічне відображено і в інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні.
Щодо тверджень обвинуваченого про проведення НСРД без ухвали слідчого судді, то останні спростовуються матеріалами справи відповідно до яких наявна ухвала Черкаського апеляційного суду про надання дозволу на проведення відповідних слідчих дій.
Щодо визнання неналежним доказом протоколу огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів, суд зазначає, що воно обґрунтоване тим, що до протоколу не долучено в якості додатку паперового конверту зі зразком спеціальної хімічної речовини, всупереч вимогам п. 4.7.1. інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, відповідно до якого до протоколу долучаються додатки, якими можуть бути: спеціально виготовлені копії, зразки об`єктів, речей і документів, письмові пояснення спеціалістів, які брали участь у проведенні відповідної дії, стенограма, аудіо-, відеозаписи, фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерної інформації та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу. Разом з тим вказаний зразок було використано при проведенні експертизи. Крім того таке недолучення не вплинуло на загальну справедливість провадження та не має наслідком визнання недопустимими вищезазначених доказів та похідних від них.
Не погоджуючись з вказаним твердженням суд виходить з наступного.
Кримінально-процесуальним законодавством України не передбаченого порядок отримання та використання грошових коштів при проведенні НСРД у кримінальному провадженні, а також не визначено джерело їх отримання.
Так, у ході судового розгляду досліджено розписку заступника начальника ЧУ ДВБ НП України ОСОБА_38 про отримання грошових коштів в сумі 2000 грн, передбачені спеціальними видатками Державного бюджету України для використання у даному кримінальному провадженні. Також департаментом ВБ НПУ підтверджена видача грошових коштів, що підтверджено відповідним рапортом. (а.с. 29-30, т.3) Окрім того, досліджено протокол огляду, ідентифікації та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових коштів, та огляду особи від 12.05.2017, згідно якого у ході проведення НСРД контроль за вчиненням злочину, використано грошові кошти в сумі 1500 грн, які вручені ОСОБА_13 .
Тобто правомірність походження грошових коштів, які були вилучені під час проведення обшуку, підтверджується матеріалами кримінальної справи і сумнівів не викликає.
Таким чином вважаю, що матеріали провадження в сукупності досліджуваних даних, дають підстави стверджувати про установлення походження грошових коштів, які використовувались у даному кримінальному провадженні, а твердження ОСОБА_7 про визнання їх недопустимим доказом є безпідставним.
Щодо не відкриття матеріалів НСРД стороні захисту суд зазначає, що стороною обвинувачення обґрунтовано законність надання під час судового розгляду додаткових матеріалів з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 жовтня 2019 року (справа № 640/6847/15-к, провадження № 13-43кс19), де зазначено, що у випадку, якщо стороною обвинувачення під час досудового розслідування своєчасно вжито всі необхідні та залежні від неї заходи, спрямовані на розсекречення процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД, однак такі документи не були розсекречені з причин, що не залежали від волі і процесуальної поведінки прокурора, то суд не може автоматично визнавати протоколи НСРД недопустимими доказами з мотивів невідкриття процесуальних документів, якими санкціоноване їх проведення.
З наведених підстав суд робить висновок, що відкриття стороною обвинувачення ухвали слідчого судді Апеляційного суду Черкаської області про надання дозволу на проведення НСРД та їх матеріалів під час судового розгляду не є підставою для автоматичного визнання протоколів НСРД недопустимим доказом.
Відтак зазначені доводи обвинуваченого щодо недопустимості доказів суд вважає неспроможними та не бере до уваги.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення доведене.
У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань свідків, оскільки ці покази підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами.
Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 368 КК України.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно ст. 67 КК України судом не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжких злочинів, особу винного, який за місцем проживання характеризується нейтрально, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 та ст.69 КК України суд не вбачає. З огляду на тяжкість вчинених правопорушень підстав для застосування ст. 54 КК України судом також не вбачається.
При визначенні основного покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 368 КК України у виді обмеження волі та позбавлення волі відповідно суд з врахуванням усіх досліджених вище відомостей про його особу та вчиненого ним діяння приходить до переконання щодо необхідності призначення йому основного покарання у виді за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України двох років обмеження волі, за ч. 1 ст. 368 КК України -трьох років позбавлення волі.
Суд вважає вказане покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією захисту прав людини і основоположних свобод та відповідатиме їх особі.
Визначене обвинуваченому покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності.
При цьому суд виходив також і з положень ч. 2 ст. 50 КК України, якими визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. На переконання суду, покарання з яким визначився суд, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Дана позиція також викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею разі вчинення правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.
Разом з тим суд враховує, що згідно п.п.2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.
У відповідності до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Відповідно до матеріалів справи суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ч. 2 ст. 49 КК України, відповідно до яких перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду.
Судом встановлено, що злочини, передбачені ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 368 КК України, були вчинені ОСОБА_7 в травні 2017 р.
На час розгляду судом кримінального провадження зазначені строки давності притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 368 КК України, минули.
При цьому, обвинуваченому ОСОБА_7 судом було роз`яснено що закінчилися строки давності, і він може бути звільнений від кримінальної відповідальності. Проте ОСОБА_7 заперечував проти його звільнення від кримінальної відповідальності в порядку ст. 44, 49 КК України та закриття щодо нього кримінального провадження, оскільки вважає себе невинуватим у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.
В цьому контексті вирішальною є правова позиція, викладена в постанові ККС у складі ВС від 12.11.2019 у справі №566/554/16-к (провадження №51-2110км19), відповідно до якої якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання та на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК може звільнити засудженого саме від покарання, а не від кримінальної відповідальності.
Звільнення від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК України, зокрема, у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок та звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч. 5 ст. 74 вказаного Кодексу.
Разом із тим, системний аналіз положень ч. 5 ст. 74, 49 КК України дає підстави стверджувати про те, що звільнення від покарання у зв`язку із закінченням строків давності здійснюється за кожен злочин окремо,.
Аналогічна позиція викладена в постанові ККС у складі ВС від 05.02.2019 у справі №299/3778/16-к (провадження №51-7739км18).
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_7 підлягає звільненню від покарання, призначеного за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України на підставі вимог ч. 5 ст. 74 та п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 368 КК України на підставі вимог ч. 5 ст. 74 та п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Доля речових доказів повинна бути вирішена на підставі ст.100 КПК України.
На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно стягнути процесуальні витрати на залучення експерта, при проведенні під час досудового розслідування експертиз в сумі 4504,64 грн. (а.с. 40 т. 5, а.с. 123 т. 6).
Керуючись вимогами ст. 44, 49, 74 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, 285, 286, 368, 369, 370, 371, 374, 376, 392, 395 КПК України суд, -
Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гудзівка, Звенигородського району, Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 368 КК України.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України у виді двох років обмеження волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах на строк 2 роки.
На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_7 від призначеного йому покарання у виді обмеження волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах на строк 2 роки, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 368 КК України у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах на строк 3 роки.
На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_7 від призначеного йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах на строк 3 роки, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз у розмірі 4504,64 грн.
-протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 695288 від 07.05.2017, пояснення від імені ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 07.05.2017 - залишити при матеріалах справи;
-мобільний телефон «BRAVIS BIZ» на якому зазначені ІМЕІ1: НОМЕР_5 та ІМЕІ2: НОМЕР_6 , 2 сімкарти та карта пам`яті «Apacermicro 2 GB» - залишити при матеріалах справи;
-грошові кошти в сумі 1500 грн - повернути за належністю Черкаському управлінню ДВБ НП України;
-змиви з правої та лівої руки ОСОБА_7 , зразки СХР та контрольну серветку знищити;
-автомобіль ФіатДоблод.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_40 та знаходиться у нього на відповідальному зберіганні, передати останньому;
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1