05 березня 2025 року м. Запоріжжя
12 грудня 2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.
27 лютого 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.
Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, яке кваліфікується, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут наркотичного засобу, вчиненого організованою групою.
Крім того, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні ряду злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, які кваліфікуються, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут наркотичних засобів, вчинених повторно, організованою групою.
Крім того, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке кваліфікується, як незаконне придбання, зберігання вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.
З метою забезпечення подальшої конфіскації майна, як додаткового виду покарання, виникла необхідність у накладенні арешту на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить підозрюваному ОСОБА_4 , у зв`язку з чим, слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на належне підозрюваному майно.
Слідчий клопотання підтримав, про що надав відповідну заяву.
Розглянувши клопотання та дослідивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
12 грудня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.
27 лютого 2025 року ОСОБА_4 , повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України, за викладених у ній обставин.
Також встановлено, що відповідно до свідоцтва № 4847 про право власності на житло від 30.08.2002, ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності (1/4 частка) належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Пунктом 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, на який посилається слідчий у своєму клопотанні, як на підставу для арешту майна, передбачено, що арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
При цьому, відповідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання, оскільки слідчий довів, що накладання арешту на вказане у клопотанні майно підозрюваного забезпечить у подальшому конфіскацію майна, як виду покарання, оскільки санкція ч. 3 ст. 307 КК України, у вчиненні якої підозрюється ОСОБА_4 , передбачає покарання з конфіскацією майна.
На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про арешт майна, підлягає задоволенню, оскільки наявні правові підстави для арешту майна, передбачені ст.ст. 170, 173 КПК України, та зазначене у клопотанні майно належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_4 .
Керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання слідчого СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.
- 1/4 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження та розпорядження вказаним майном, власником якої є підозрюваний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1