ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1039/24 Справа № 206/1819/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000659 від 12 травня 2022 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_11 , першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 на вирок Самарського районного суд м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Станиця Луганська, Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Самарського районного суд м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково, стягнено з обвинуваченого на користь останнього матеріальну шкоду завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 32 343,58 гривень, а також моральну шкоду у розмірі 300 000,00 гривень.

Згідно з обставинами, встановленими судом, 12 травня 2022 року близько 12 години 20 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Ford Focus» р.н. НОМЕР_1 , який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, рухався по вул. Семофорній у Самарському районі м. Дніпро з боку вул. Залізноводської у напрямку вул. Генерала Родзієвського.

Керуючи автомобілем «Ford Focus» р.н. НОМЕР_1 12 травня 2022 року о 12 годині 20 хвилин водій ОСОБА_7 , рухаючись по вул. Семафорній поблизу буд. № 13 в Самарському районі м. Дніпро, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок свого руху ліворуч, в результаті чого виїхав за межі проїзної частини, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу ОСОБА_9 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, двох скальпованих ран - в лобній області ліворуч на межі росту волосся та в лобно - тім`яній області ліворуч, садна - в лобній області по центру ближче до межі росту волосся, закритого крайового перелому голівки правої плечової кістки з задовільним стоянням уламків, закритого компресійного перелому тіла першого поперекового хребця без порушення функції спинного мозку, закритого спіралеподібного багатоуламкового перелому правої стегнової кістки у верхній третині зі зміщенням уламків, синця в проекції нижньо-зовнішнього квадранту правої сідниці, численних саден у кількості не менше 26-ти - по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, по задньо-зовнішній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, по внутрішній поверхні правого передпліччя у верхній третині, по зовнішній та передньо-зовнішній поверхням правого гомілко-ступневого суглобу, по передній поверхні правої гомілки у середній третині, по передньо-зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, по передній поверхні лівої гомілки у верхній та середній третинах, чотирьох синців - по передньо-зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, по передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки у середній третині, по зовнішній поверхні лівої гомілки на межі середньої та верхньої третини та у нижній третині, які згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», стверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи власним транспортним засобом - автомобілем марки «Ford Focus» р.н. НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», виконання яких, знаходиться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначає, що суд, застосувавши положення ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого від відбування не лише від основного, але одночасно і від додаткового покарання, не врахувавши, що в силу вимог цієї статті додаткові покарання підлягають реальному виконанню.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор наводить доводи, аналогічні за змістом тим, що зазначені в апеляційній скарзі заступником керівника Дніпропетровської обласної прокуратури.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, задовольнивши при цьому в повному обсязі цивільний позов потерпілого, а саме стягнувши з обвинуваченого на користь останнього 38343,58 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 1 628100,00 грн. - в якості моральної.

Свої вимоги адвокат обґрунтовує невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості, а також неправильним вирішенням судом цивільного позову потерпілого.

Представник потерпілого вважає, що суд помилково визнав в якості обставини, що пом`якшує покарання, часткове відшкодування обвинуваченим шкоди. Апелянт зауважує, що протягом досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_7 відшкодував лише 6000 грн. та не вчинив при цьому жодних дій, спрямованих на легальне отримання доходу для відшкодування шкоди у повному обсязі. На переконання адвоката, наведені обставини, не можуть свідчити про щире каяття обвинуваченого. За цих умов, висновки суд про необхідність його звільнення від відбування покарання з випробуванням є безпідставними.

Що стосується визначеного судом до відшкодування розміру моральної шкоди, то з позиції апелянта суд помилково не врахував висновку експерта за результатами судової психологічної експертизи та залишив поза увагою те, що з вини обвинуваченого потерпілий зазнав середньої тяжкості тілесних ушкоджень, отримав інвалідність ІІ групи, відчув та продовжує відчувати сильний фізичний біль та страждання з приводу стану свого здоров`я. При цьому, останньому довелося здійснювати додаткові зусилля на організацію свого життя після травм, зокрема на лікування та реабілітацію.

Серед іншого, захисник вказує на те, що суд відмовив у задоволенні клопотання про накладення арешту на автомобіль обвинуваченого з метою забезпечення цивільного позову, мотивуючи це тим, що на вказане майно вже накладено арешт. Між тим, суд не врахував, що цей арешт накладено лише з метою збереження речових доказів. За цих умов, скасування заходів забезпечення кримінального провадження може унеможливити виконання судового рішення в частині відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати, відмовивши у задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, апелянт посилається на те, що при вирішенні цивільного позову суд не врахував, що його відповідальність застрахована у ТДВ СККредо, яким з огляду на вимоги Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також практику Верховного Суду, і має бути відшкодована шкода, завдана здоров`ю потерпілого. На переконання обвинуваченого, з огляду на те, що позовні вимоги пред`явлені не до всіх належних відповідачів, суд був позбавлений можливості надання оцінки їх обґрунтованості та визначати розмір стягнення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційні скарги прокурорів, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги обвинуваченого, потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу представника потерпілого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за встановлених судом обставин та кваліфікація його дій учасниками провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_13 , який апеляційні скарги не підтримав, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи правильність вирішення судом цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 за доводами його представника та обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

В силу вимог ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Отже, інститут цивільного позову у кримінальному провадженні є суміжним із позовним провадженням, унормованим ЦПК України.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована, страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (п. 1.4); наземні транспортні засоби це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах (п. 1.5); власники транспортних засобів юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах (п. 1.6); забезпечений транспортний засіб транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (п. 1.7).

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди в передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при ухваленні судового рішення зазначені положення закону та висновки Верховного Суду не врахував.

Колегією суддів встановлено, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_7 була застрахована СК «Кредо» на підставі полісу №208504200 (т. 2, а.п. 73), до якої вимог про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням збитків потерпілий не заявляв.

Незважаючи на те, що позов не було пред`явлено до всіх належних відповідачів, суд вдався до оцінки його обґрунтованості та за наслідками судового розгляду стягнув матеріальну шкоду виключно з обвинуваченого, який за законом має нести відповідальність лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Отже, вирішивши цивільний позов у кримінальному провадженні, суд допустив істотне порушення вимог закону, яке не може бути усунено під час апеляційного розгляду, оскільки питання про залучення співвідповідача на цій стадії провадження не вирішується.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, передбачених ст. 7 КПК України, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку в частині вирішення цивільного позову, призначивши новий розгляд провадження в порядку цивільного судочинства.

При цьому, колегія суддів не вдається в обговорення доводів апелянтів, які стосуються правильності застосування судом закону про кримінальну відповідальність, оскільки вважає, що вказане судове рішення за наслідками апеляційного розгляду має бути ухвалено окремим судовим рішенням, яке на відміну від рішення про скасування вироку в частині цивільного позову з призначенням нового судового розгляду підлягатиме оскарженню у касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 в частині вимог про вирішення цивільного позову задовольнити частково.

Вирок Самарського районного суд м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в частині вирішення цивільного позову скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3