ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1482/25 Справа № 201/921/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисниці ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі матеріали кримінального провадження №0001285 за обвинуваченням ОСОБА_7 , за апеляційними скаргами прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 та захисниці ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , поданими на вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Шахтарськ Донецької області, громадянки України, заміжньої, утриманців не має, з 2009 року працює фізичною особою-підприємцем, з вищою освітою, зареєстрованої і проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України із призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки, з покладенням обовязків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в розмірі 8 754 грн. 90 коп.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2024 року на автомобіль марки «Mercedes-Benz GLE 350DE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який поміщений на територію спецмайданчику ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, 22, з поверненням його власнику.

Вироком суду встановлено, що 25 вересня 2024 року о 14 годині 28 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz GLE 350DE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , здійснювала рух по вул. Володимира Вернадського, зі сторони пр. Дмитра Яворницького у напрямку площі Шевченка у Соборному районі м. Дніпра.

Під час руху по вищевказаній ділянці проїзної частини дороги із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху у кожному напрямку, водій ОСОБА_7 зупинилася перед вільним місцем для паркування, розташованого праворуч від неї біля будинку №20 по вул. Володимира Вернадського, після чого проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити, не діяла таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я громадян, не врахувала дорожню обстановку та в зазначений час, а саме 25 вересня 2024 року о 14 годині 28 хвилин, біля будинку №20 по вул. Володимира Вернадського розпочала рух з одночасною зміною напрямку руху праворуч, здійснюючи заїзд на вказане місце для паркування та під час заїзду прискорила рух автомобіля, змінюючи і далі напрямку руху праворуч, виїхала на тротуар, де допустила наїзд передньою частиною керованого нею автомобілю «Mercedes-Benz GLE 350DE», реєстраційний номер НОМЕР_1 на металевий паркувальний стовпчик, після чого на пішохода ОСОБА_11 , який в цей момент рухався по тротуару справа наліво по ходу її руху та продовжуючи рух передньою частиною здійснила наїзд на фасад будинку №20, притиснувши до нього пішохода ОСОБА_11 .

Своїми діями водій ОСОБА_7 порушила вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до яких:

п. 1.3. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими;

п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла: численні садна на кінцівках та тазовій ділянці, синець на калитці з переходом на промежину; розриви з`єднань та зрощення тазу, переломи ребер праворуч та ліворуч по кільком анатомічним лініям; крововиливи у м`які покривні тканини нижніх кінцівок, тулубу та тазової ділянки, м`які тканини черевної порожнини; блідість внутрішніх органів, атеросклероз аорти; нерівномірне кровенаповнення внутрішніх органів; розповсюджений, інфільтруючого характеру крововилив у м`язі з ділянки перелому; крововиливи у легеневій паренхімі одного зі шматочків легені та у селезінці; емфізема, помірно виражений набряк та розподільчий лейкоцитоз у легенях; морфологічні ознаки «шокової» реакції у печінці та нирках; вогнищева гіпертрофія та паренхіматозна дистрофія міокарда; артеріолосклероз серця, нирок; дрібнозерниста дистрофія паренхіматозних органів; персистуючий гепатит; зональна середньокраплева жирова дистрофія печінки; вогнищевий ліпоматоз у підшлунковій залозі.

Виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла спричинені прижиттєво, незадовго до настання смерті, від дії тупих твердих предметів, чи о такі, за умови дорожньо-транспортної події, при контактуванні потерпілого з рухаючимся транспортним засобом та у своїй сукупності мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, що призвели до настання смерті.

Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 18 годині 30 хвилин в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» ДОР за адресою: площа Жовтнева, 14, м. Дніпро від сумісної тупої травми тіла у вигляді переломів ребер, розривів з`єднань та зрощення тазу, крововиливів у м`які покривні та внутрішні тканини тіла, численних саден та синця та тілі, перебіг котрої ускладнився розвитком шоку.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за частиною 2 статті 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

У поданих апеляційних скаргах:

- прокурор ОСОБА_6 , не оспорюючи правильність встановлених судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, як вони викладені у вироку суду, просить вирок суду скасувати у частині призначеного покарання ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок, яким призначити тій покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинувачену від відбування основного покарання з випробуванням.

Прокурор зазначає, що судом не надано належної оцінки характеру допущених порушень ПДР України, а саме те, де відбулась дорожньо-транспортна продія та непоправні наслідки, завдані злочином у вигляді смерті особи.

Посилається на те, що судом взагалі невмотивоване та необґрунтоване рішення щодо непризначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

- захисниця ОСОБА_9 просить змінити вирок суду у частині призначеного ОСОБА_7 покарання та відповідно до ст. 75 КК України звільнити останню від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік.

Захисниця зазначає, що судом першої інстанції не було в повній мірі враховано особу обвинуваченої, зокрема стан її здоров`я.

Вказує, що стан здоров`я сина, який перебуває за кордоном, потребує постійної уваги та догляду з боку матері, обмеження волі строком на один рік дозволить обвинуваченій значно швидше отримати можливість частіше виїжджати за межі України та більш ретельно надавати допомогу своєму сину.

Під час апеляційного розгляду:

-прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисниці ОСОБА_9 ;

- захисниця ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційних скарг захисниці ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_6 , просили залишити вирок суду без змін.

- обвинувачена ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили задовольнити апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_9

- від потерпілої ОСОБА_12 надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі її представника. Просила вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, дослідивши додані сторонами додаткові документи під час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним (ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом), обгрунтованим (ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими доказами) І умотивованим ( Із наведенням належних і достатніх мотивів прийнятого рішення та підстав його ухвалення).

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації її дій за ч.2 ст.286 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, та ніким з учасників провадження не оспорюються, тому апеляційний суд переглядає судове рішення виключно з підстав відповідності призначеного ОСОБА_7 , покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особам винних.

Що стосується призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, то воно на думку колегії суддів є явно несправедливим через його м`якість.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Частиною 1 ст. 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

На переконання колегії суддів, наведених вимог закону при постановленні вироку суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

Так, суд першої інстанції призначив покарання обвинуваченій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, із застосуванням положень ст.75 КК України, встановивши іспитовий строк та без позбавлення права керувати транспортними засобами, однак на переконання колегії суддів, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, таке покарання є явно несправедливим внаслідок його м`якості.

Частиною 1 ст. 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції зосередився на позитивних даних, які характеризують обвинувачену, яка веде активний спосіб життя, позитивно характеризується у суспільстві, з 2009 року працює фізичною особою-підприємцем, а керування транспортним засобом зумовлене її службовою необхідністю, її ставлення до вчиненого правопорушення, яке виражається в тому, що ОСОБА_7 усвідомила неправомірність своїх дій, щиро жаліє за тим що сталося, вперше притягується до кримінальної відповідальності, думку потерпілої, яка просила не позбавляти обвинувачену права керувати транспортними засобами (з огляду на повне відшкодування шкоди, щире каяття, вибачення перед нею).

Аналізуючи доводи прокурора щодо безпідставності незастосування до обвинуваченої додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції, в даному випадку, недостатньо врахував та не надав належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, ступеню його тяжкості, наслідкам та характеру порушень правил безпеки дорожнього руху. Судом належно не враховано, грубе порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3(б), 10.1 Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 . При цьому допущені порушення мають грубий характер та знаходяться у причинному зв`язку із наслідками, що настали у вигляді смерті потерпілого.

Колегія суддів зазначає, що порушення особою правил дорожнього руху, створює реальну небезпеку для життя та здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода. Тому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому.

З огляду на викладене, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для призначення обвинуваченій ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а призначене ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим внаслідок його м`якості.

На думку апеляційного суду, не може бути підставою для не призначення додаткового покарання те, що ОСОБА_7 є фізичною особою-підприємцем, а керування транспортним засобом зумовлене її службовою необхідністю, враховуючи невідворотні наслідки які настали від злочину.

Також, колегія суддів наголошує, що думка потерпілого при визначенні виду і міри покарання у даному випадку не має вирішального значення з огляду на суспільну небезпеку інкримінованого обвинуваченій діяння у сфері безпеки руху, що узгоджується із позицією Верховного Суду (згідно постанови Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі №606/1059/22), позаяк об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є безпека дорожнього руху, життя і здоров`я громадян.

З врахуванням вищевказаних обставин, колегія суддів також не вбачає підстав для зменшення іспитового строку обвинуваченій ОСОБА_7 , як про це просить захисниця ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі.

Стан здоровя обвинуваченої ОСОБА_7 та її сина, який знаходиться за кордоном, з урахуванням вищезазначених обставин, не є такими обставинами, що вказували б на необхідність зменшення ОСОБА_7 іспитового строку.

З огляду на викладене, в супереч доводам захисниці ОСОБА_9 , викладених в її апеляційній скарзі та запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно призначив обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі - 3 (трьох) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік та звільнив ОСОБА_7 на підставі ст.ст. 75 КК України від відбування основного покарання з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК Укрїани строком на 2 (два) роки.

При цьому, суд першої інстанції помилково вважав відсутність підстав для призначення обвинуваченій ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З метою попередження вчинення інших злочинів у сфері безпеки дорожнього руху, апеляційний суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій також додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На думку суду апеляційної інстанції, саме такий вид та розмір покарання буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченою, так і іншими особами.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисниці ОСОБА_9 не підлягає задоволенню, а апеляційну скарга прокурора слід задовольнити, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасувати, з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405,418,419, 420, 421 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково, апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

У цій частині ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженою за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 (трьох) року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 на підставі ст.ст. 75 КК України від відбування основного покарання з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК Укрїани строком на 2 (два) роки.

У іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4