Справа № 456/1911/24
Провадження № 1-кп/456/121/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000183 від 13.02.2024 відносно ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст. 357 КК України, клопотання обвинуваченої про закриття кримінального провадження за ч.4 ст.185 КК України з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 статті 284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння,

в с т а н о в и в:

Згідно з обвинувальним актом, 11 лютого 2024 року приблизно о 18 годині 40 хвилин ОСОБА_4 знаходилася у приміщенні магазину-бару «Наталі», розташованого за адресою: вулиця Шевченка, будинок 91а, села Підгірці Стрийського району Львівської області, маючи при собі банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_5 , і в цей час у ОСОБА_4 виник умисел на вчинення крадіжки чужого майна, а саме - грошових коштів, які знаходились на балансі цієї банківської карточки. З метою реалізації свого єдиного злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення грошових коштів з банківської картки ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , діючи умисно, протиправно, із корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно, без відома та дозволу ОСОБА_5 , перебуваючи на касі вказаного магазину-бару, скористалася послугами платіжного терміналу та провела оплату товару банківською карткою АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_5 , здійснивши розрахунок за товари на суму 293 гривні, маючи намір надалі зняти гроші, що залишилися на балансі вказаної банківської картки та розпорядитися ними на власний розсуд.

Продовжуючи свої злочинні дії, керуючись єдиним злочинним умислом, спрямованим на таємне викрадення грошових коштів з банківської картки ОСОБА_5 , 11 лютого 2024 року приблизно о 19 годині 25 хвилин ОСОБА_4 , маючи при собі банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні магазину «АТБ» ТОВ «АТБ-маркет», розташованого за адресою: вулиця Болехівська, 53, міста Стрия Львівської області, скористалася банкоматом АТ КБ «Приватбанк» та перевірила баланс вказаної банківської картки. Після цього ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що на рахунку банківської картки наявні гроші у сумі 814,02 гривні, діючи умисно, протиправно, із корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно, без відома та дозволу ОСОБА_5 , за допомогою банкомату АТ КБ «Приватбанк», зняла з вищевказаної банківської картки гроші у сумі 800 гривень, якими розпорядилася на власний розсуд.Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 завдала матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_5 на загальну суму 1093 гривні.

Таким чином, в діях ОСОБА_4 наявні всі підстави для обвинувачення у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 просить закрити кримінальне провадження №0000183 від 13.02.2024 відносно неї за ч.4 ст.185 КК України, з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 статті 284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння

Прокурор підтримала клопотання обвинуваченої.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності.

Суд заслухавши думку учасників, оглянувши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі ст. 147 Конституції України офіційне тлумачення законів України дає Конституційний Суд України.

Виходячи з положень рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп/1997 щодо офіційного тлумачення ст. 58 Конституції України, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному, загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

У абз. 3 п. 2, абз. 4 п. 3 мотивувальної частини рішення, Конституційний Суд України № 6-рп/2000 від 19.04.2000 року офіційно розтлумачив положення ст. 58 Конституції України саме щодо зворотної дії в часі кримінально-правової норми, котра пом`якшує або скасовує відповідальність особи, вказавши, що це, зокрема, стосується випадків, коли в диспозиції норми зменшено коло предметів посягання; виключено із складу злочину якісь альтернативні суспільно-небезпечні наслідки; обмежено відповідальність особи шляхом конкретизації в бік звуження способу вчинення злочину; звужено зміст кваліфікуючих ознак тощо.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Тобто у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Так, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (далі Закон № 3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за відповідними частинами ст. 51 КУпАП. Отже, відповідно до вказаного Закону, дрібною крадіжкою, за яку передбачено адміністративне стягнення вважається крадіжка, яке не перевищує 2-х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння кримінальним правопорушенням меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 07.10.2024 у справі 278/1566/21.

Так, об`єднана палата ККС ВС у постанові від 7 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 дійшла висновку про те Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З цього приводу об`єднана палата ККС ВС у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24) зробила висновок про те, що питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Закону № 3886-IX, вирішується судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 ставиться в провину вчинення злочину у 2024 році.

Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028, 00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 злочину за ч.4 ст.185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив у 2024 році 3028,00 грн.

За приписами частини першої, третьої статті 479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Пункт 4-1 ч. 1ст. 284 КПК України визначає, що кримінальне провадження закривається у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ураховуючи те, що вартість викраденого майна, вказаного в обвинувальному акті становить суму меншу за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність у 2024 році 3028,00 грн., а також отриманої під час судового розгляду згоди обвинуваченої ОСОБА_6 на закриття кримінального провадження у зв`язку з декриміналізацією злочину, суд вважає, що з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, кримінальне провадження №0000183 від 13.02.2024 відносно ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, підлягає закриттю з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Керуючись п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України суд,

у х в а л и в :

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000183 від 13.02.2024 відносно ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК Україниз підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 статті 284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяннязадоволити.

Кримінальне провадження №0000183 від 13.02.2024 відносно ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, закрити з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 статті 284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошений в приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області 10 березня 2025 року о 17.00 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1