СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/596/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002274 від 12.07.2024 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, уродженки с. Н. Григорівки Березнегуватського району Миколаївської області, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , 02.07.2024, приблизно о 05 год. 00 хв., перебуваючи біля будинку, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22-А, помітила на лавці банківську картку № НОМЕР_1 , АТ КБ "ПриватБанк", випущену до рахунку НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_5 , на рахунку якої знаходились грошові кошти.

У подальшому ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що виявлена нею банківська картка є засобом доступу до банківського рахунку, а наявні на банківському рахунку кошти є чужою власністю, не вчинила жодних дій щодо встановлення власника картки чи її повернення, забрала вказану банківську картку, маючи злочинний умисел на таємне викрадення з банківського рахунку всіх наявних грошових коштів, таким чином привласнила банківську картку, яка відповідно до ст.1 Закону України «Про Інформацію», пп.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1, п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, позбавивши таким чином ОСОБА_5 можливості використовувати зазначену банківську картку за призначенням, тобто умисно привласнила вказаний офіційний документ.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнала повністю, щиро розкаявся і надала покази, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам. Просила суд суворо її не карати.

Враховуючи те, що учасниками процесу не оспорювались фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів по справі та обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів, які характеризують її особу. При цьому судом роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитавши обвинувачену ОСОБА_3 , показання якої є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 357 КК України як привласнення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані про її особу, яка раніше не судима, на спеціальних обліках не перебуває, одружена, утриманців не має, є особою з інвалідністю ІІІ групи, а також відношення обвинуваченої до скоєного, яка критично оцінює свою поведінку.

Окрім того, суд бере до уваги відсутність претензій до обвинуваченої ОСОБА_3 з боку потерпілої, яка у письмовій заяві від 19.12.2024 повідомила про відшкодування їй завданої шкоди та просила суворо не карати обвинувачену.

Обставинами, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , є щире каяття, яке полягає у відвертому особистому осуді обвинуваченою своєї поведінки, негативному морально-психологічному ставленні до скоєного, розкриттям усіх обставин кримінального правопорушення.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення як обвинуваченою, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання у виді штрафу в межах, встановлених для даного виду покарання санкцією частини статті.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження судом не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373- 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч.2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1