Справа № 202/5526/24
Провадження № 1-кп/202/1373/2024
ВИРОК

10 грудня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська кримінальне провадження №0000129, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 березня 2024 року у відношенні,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Печенга, Мурманської області, рф, громадянина України, маючого вищу освіту, непрацевлаштованого, неодруженого, маючого на утримані неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше судимого:

14 серпня 2023 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , достовірно знаючи про те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року його було зобов`язано до сплати коштів (аліментів) на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.01.2015 і до досягнення дитиною повноліття, умисно, будучи раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, в період часу з серпня 2023 року по березень 2024 року ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів в розмірі 28 080 гривень 00 копійок, що значно перевищує сукупну суму виплат на утримання дитини (аліментів) за три місяці

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 , кваліфіковано за ч. 2 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за вказане кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину за вчинення ним кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, просив суворо не карати та розглянути кримінальне провадження в порядку ст. 349 КПК України, про що надав письмову заяву. Також, зазначив, що він погасив майже всю заборгованість по аліментам перед колишньою дружиною.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала проведення розгляду кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України, вважала за можливе призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, та приєднати невідбуту частину покарання у виді 1 місяця.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинувачених.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за вказане кримінальне правопорушення.

Так, згідно ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному, суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

З огляду на встановлені під час судового розгляду дані про особу обвинуваченого та тяжкість і обставини скоєного злочину, які не оспорюються сторонами справи, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, необхідного для виправлення останнього та попередження вчинення нових злочинів в межах санкції ч. 2 ст. 164 КК України.

При призначенні судом покарання ОСОБА_4 , суд приймає до уваги, що він раніше засуджений, 14 серпня 2023 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік.

Із притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову засуджується за вчинення аналогічного злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

У разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати на підставі ст. 71 КК остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком.

У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Як встановлено під час судового розгляду, інкримінований у даному кримінальному провадженні злочин ОСОБА_4 вчинив невдовзі після засудження 14 серпня 2023 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на 1 рік, а отже під час іспитового строку.

При визначенні виду та розміру покарання, судом враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком; дані про особу обвинуваченого, який є раніше судимим, офіційно не працює, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відшкодування заборгованості майже у повному об`ємі, наявність заяви від потерпілої щодо відсутності претензій до обвинуваченого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття; відсутність обставини, що обтяжує покарання, а також беззаперечне визнання вини.

З урахуванням принципу індивідуалізації покарання та особи обвинуваченого, який винуватість у вчиненому злочині визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, вказав про подальше відшкодування заборгованості, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання, передбачене ч. 2 ст. 164 КК України, у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч. 1, 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 серпня 2023 року у виді 1 (одного) місяця обмеження волі, та остаточно призначити до відбування покарання, у виді обмеження волі строком на 2 роки 1 місяць.

Разом з тим враховується і те, що ОСОБА_4 вчинив даний злочин під час іспитового строку, що у свою чергу законодавець пов`язує із порушенням умов застосування ст. 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням, що виключає можливість повторного звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Речові докази і процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст.: 349; 370; 373-374; ч.15 ст. 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 1, 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2023 року у виді 1 (одного) місяця обмеження волі, та остаточно призначити ОСОБА_4 до відбування покарання, у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 1 (один) місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Головуючий суддя: ОСОБА_1