Житомирський апеляційний суд
Справа №296/345/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/112/25
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №296/345/25 за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 15.01.2025,

ВСТАНОВИВ :

зазначеною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 .

Накладено арешт на майно, вилучене 10.01.2025 в ході обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: - мобільний телефон Samsung Galaxy АЗ 5; - мобільний телефон Redmi Not 32; - фотоапарат чорного кольору sLH240808678 з флешнакопичувачем 128 gb; - флешнакопичувач з написом JWT 16000; - диск DVD-R (оптичний носій); - 12 аркушів паперу зі зразками підпису та почерку ОСОБА_8 ; - 4 блокноти зі зразками підпису та почерку ОСОБА_8 ; - копію виписки №218 на 1 арк.; виписка від 02.02.2018 на 1 арк.; магнітно-резонансна томографія від 15.06.2021 на 1 арк; копія магнітно-резонансної томографії від 04.01.2020 на 1 арк; копія плану реабілітаційних заходів на 2020-2021 рік на 1 арк.; електронейроміографія на 3 арк.; - 2 аркуші паперу з відтиском печатки «Лікар ОСОБА_10 » та аркуш паперу «Ремонт техніки»; - жорсткий диск Samsung SS22CJ9G2B01513 з двома кабелями до ПК; - ручку з пастою синього кольору; - системний блок чорного кольору та принтер білого кольору; - 621 долар США.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вище зазначену ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на майно вилучене в ході обшуку квартири АДРЕСА_2 , а саме: 621 долар США., як незаконну, та постановити нову, якою зобов`язати старшого слідчого в ОВС СУ Г НП у Житомирський області ОСОБА_9 негайно повернути власнику ОСОБА_8 621 долар США. При цьому, наголошує, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно, а саме грошові кошти, відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, при цьому, прийнятого слідчим процесуального рішення про визнання вказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні надані матеріали не містять, а тому посилання, як органу досудового розслідування, так і суду першої інстанції на наявність правових підстав, передбачених ч.3 ст.170 КПК України, є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги, позицію прокурора, який заперечив апеляційні доводи адвоката, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Оскільки ухвала слідчого судді оскаржується лише в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 621 долар США належні ОСОБА_8 , котрі були вилучені 10.01.2025 в ході обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , апеляційним судом не перевіряється законність оскаржуваного рішення в іншій частині накладання арешту.

Так, згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вважає апеляційний суд, старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 , обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, надав достатні і належні докази тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

В свою чергу, відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

З матеріалів провадження убачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.

Так, згідно клопотання про накладення арешту на майно, в провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000319 від 05.04.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.3 ст.358 КК України.

В межах досудового розслідування зазначеного кримінального провадження, ухвалою слідчої судді Корольовського районного суду м. Житомира від 11.11.2024 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_3 , з метою відшукання та вилучення речових доказів та знарядь вчинення злочинів.

10 січня 2025 року у період з 07 год. 43 хв. до 11 год. 01 хв., на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 09.01.2025, проведено обшук квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено відповідне майно, у тому числі й грошові кошти - 621 долар США.

10.01.2025 слідчим у кримінальному провадженні вищевказане вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, про що винесено відповідну постанову.

10.01.2024 старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира із клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно вилучене за результатами обшуку квартири, за місцем проживання ОСОБА_8 , у тому числі й грошові кошти в сумі 621 долар США.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту, та що майно, на яке накладено арешт та зазначене в клопотанні, підпадає під ознаки майна, передбаченого статтею 98 КПК України, відповідно до тієї фабули, яка зазначена у витягу з ЄРДР у вказаному кримінальному провадженні і ці обставини доведено доданими до клопотання доказами, а відтак існували реальні підстави для накладення арешту на майно грошові кошти.

Доводи апеляційної скарги щодо істотних порушень слідчим та слідчим суддею норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а зазначені в апеляційній скарзі обставини є необґрунтованими.

Як вважає апеляційний суд, слідчий суддя під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке слід накласти арешт, відповідає вимогам ст.98, ч.1 ст.170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні прокурора.

Слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке орган досудового розслідування просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, та зроблено правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на грошові кошти, вилучені за місцем проживання ОСОБА_8 , з огляду на фактичні обставини кримінального провадження №0000319 від 05.04.2024, механізму та системність вчинення кримінальних правопорушень, кваліфікацію дій, що опосередковано свідчить про те, що на даному етапі досудового розслідування є можливим факт набуття вилучених грошових коштів кримінально протиправним шляхом, а тому ці кошти відповідають ознакам речових доказів, зазначеним у ст.98 КПК України, і є всі підстави вважати наявність існування ризиків, передбачених ч.11 ст.170 КПК України.

В даному випадку, законність здобуття (накопичення, дохід від законної діяльності, тощо) цих коштів (як то наголошує адвокат, хоча не наводить жодного доказу на обґрунтування своєї версії), є об`єктивно передчасним на момент проведення обшуку, та є можливим в ході з`ясування фактичних обставин кримінального провадження шляхом здійснення досудового розслідування.

В свою чергу, апеляційні доводи адвоката на відсутність прийнятого слідчим процесуального рішення про визнання вказаного майна (грошових коштів) речовим доказом у кримінальному провадженні 0000319 від 05.04.2024 у матеріалах провадження, що залишено без належної уваги слідчим суддею, є безпідставними, та спростовується матеріалами самого провадження №296/345/25 постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 від 10.01.2025 про визнання речовими доказами зазначених грошових коштів (а.п.92).

З огляду на зазначене, як вважає апеляційний суд, висновки слідчого судді про арешт майна (грошових коштів), викладені в оскаржуваному рішенні, цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання про накладення арешту документами на підтвердження того, що обмеження прав власника співвідносяться із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для їх арешту.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України.

При цьому, розгляд клопотання органу досудового розслідування, судом першої інстанції проведено у порядок та спосіб визначеним КПК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси як власника майна, так і інших осіб.

Слідчий суддя дотримався вимог п.п.5, 6 ч.2 ст.173 КПК України, та врахував розумність, співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що для проведення повного та неупередженого розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження, накладення арешту на майно грошові кошти, із заборонами є необхідним, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом вчинення кримінального правопорушення та могло бути набуте кримінально протиправним шляхом, тому підлягає збереженню.

В даному випадку, матеріали судового провадження свідчать, що накладення арешту є виправданим і необхідним на даному етапі кримінального провадження, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, та потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання настанню негативних наслідків.

Одночасно, суд апеляційної інстанції враховує і те, що у відповідності до вимог ст.174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно грошові кошти діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, підстав для обґрунтованого сумніву в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 15.01.2025, якою накладено арешт майно грошові кошти в сумі 621 долар США, вилучені 10.01.2025 в ході обшуку без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :