Справа № 450/3053/24 Провадження № 1-кп/450/449/24
УХВАЛА

про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою

29 серпня 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

при розгляді у відкритому судовому засіданні обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000004 від 05.01.2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Суховоля, Городоцького району, Львівської області, українцю, громадянину України, з середньою освітою, неодруженому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», раніше не судимому, запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, -

в с т а н о в и в :

у провадженні судді Пустомитівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 перебуває кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000004 від 05.01.2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 в ході досудового розслідування обрано у виді тримання під вартою без визначення розміру з подальшим утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19», відповідно до ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 21.01.2024 року, строк дії якого неодноразово продовжувався, востаннє 07.06.2024 року на строк до 08.07.2024 року.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.07.2024 року клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави - задоволено та обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою без визначення застави на шістдесят днів з 05 липня 2024 року до 02 вересня 2024 року включно.

Прокурор Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , 22.10.2024 року звернувся з клопотанням до судді Пустомитівського районного суду Львівської області про продовження застосування щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Суховоля Городоцького району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 календарних днів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на строк 60 днів без права внесення застави. Прокурор обґрунтував свою позицію тим, що особа обвинуваченого та обставини справи свідчать про збереження ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання цього запобіжного заходу. На його думку, ці ризики не зменшилися і залишаються актуальними. ОСОБА_4 обвинувачують у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років. Цей злочин, як зазначається, був вчинений із прямим умислом. Додатково прокурор зазначив, що обвинувачений, за його власними словами, причетний до підпалу нерухомого майна іншої особи, що посилює обґрунтованість доказів у справі. Прокурор також наголосив, що під час воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у злочинах, передбачених ст. 408 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як передбачено п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Жодних заборон щодо застосування цього запобіжного заходу до ОСОБА_4 немає. З огляду на це, прокурор просив суд продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 календарних днів.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 , висловив заперечення проти клопотання прокурора щодо продовження тримання під вартою його підзахисного на 60 днів без можливості внесення застави. Захисник зазначив, що, хоча під час дії воєнного стану до військовослужбовців, обвинувачених у злочинах, передбачених ст. 408 КК України, за законом застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, просить суд не продовжувати його для ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні проти клопотання прокурора заперечив, підтримав позицію свого захисника.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді триманні під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 02 вересня 2024 року, судове провадження по даній справі перебуває на стадії судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Заслухавши учасників судового провадження, враховуючи той факт, що рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, його продовження, обмежує права і свободи обвинуваченого, суд приходить до наступного висновку.

В ході проведення досудового розслідування установлено, що 25.02.2022 року громадянина ОСОБА_4 призвано на військову службу за мобілізацією

ІНФОРМАЦІЯ_3 та направлено для проходження служби у військову частину НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 № 40 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду гранатометника взводу охорони роти управління батальйону зв?язку військової частини НОМЕР_1 . Будучи військовослужбовцем призваним на військову службу під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов?язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року N?64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року N?2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу. Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства. Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов?язків, зобов?язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника). У порушення вказаних вимог нормативно-правових актів, солдат ОСОБА_4 вчинив дезертирство, тобто не з?явився на службу у військову частину НОМЕР_1 , з метою ухилитись від військової служби назавжди, вчинене в умовах воєнного стану, при наступних обставинах. Так, солдат ОСОБА_4 діючи умисно, бажаючи ухилитися від проходження військової служби назавжди та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов?язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 18.12.2023 року вчинив дезертирство, тобто не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби до розташування місця служби - військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та без поважних причин перебував поза її межами по 12.01.2024 року, до моменту його доставлення працівниками поліції до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові. Відтак, з 18.12.2023 року по 12.01.2024 рік солдат ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, обов?язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби приховував та відкрито відмовляється проходити військову службу. Під час незаконного перебування за межами місця служби солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об?єктивно мав можливість це вчинити.

Таким чином, військовослужбовець військової служби під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою від 05.07.2024 року клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави - задоволено та обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою без визначення застави на шістдесят днів з 05 липня 2024 року до 02 вересня 2024 року включно.

Під час вирішення клопотання про продовження строків тримання під вартою, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення в справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX, згідно якого подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами.

У той же час, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в цьому кримінальному провадженні, та на важливість показань свідків для встановлення істини по справі, суддя погоджується із прокурором у тому, що існують достатні підстави вважати, що існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків. Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» (Letellie v France, рішення від 26 червня 1991 р.), «особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні, протягом певного часу».

Суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, санкція статті якого передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років.

Суд погоджується із доводами прокурора, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України істотно не зменшились, є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні. А тому, суд вважає, що для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків прокурор підставно звернувся із клопотанням про продовження терміну тримання під вартою.

З врахуванням наведених вище обставин, суд погоджується із тим, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать процесуальну поведінку підозрюваного.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Крім того, відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Таким чином, незважаючи на заперечення захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 , щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд оцінює ці заперечення критично та вважає їх необґрунтованими. Підстав для висновку про зменшення або відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, немає, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину. Крім того, зі слів самого підозрюваного, він причетний до підпалу нерухомого майна іншої особи, що свідчить про схильність до протиправних дій. З метою запобігання можливому переховуванню підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, а також для недопущення вчинення нових кримінальних правопорушень, суд доходить висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись вимогами статей 177, 178, 182, 183, 186, 194, 196, 197, 369, 395 КПК України, суддя, -

у х в а л и в :

клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави - задоволити.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк тримання під вартою без визначення застави на шістдесят днів з 29 серпня 2024 року до 27 жовтня 2024 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку її дії.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику та скерувати начальнику ЛСІ УДДУ з ПВП Львівської області для відома та виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1