ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2024 року про відмову в задоволенні скарги захисника про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 255-1 Кримінального кодексу України у межах кримінального провадження № 0001018,

за участю:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2024 року відмовлено в задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 22 серпня 2024 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 Кримінального кодексу України (далі КК).

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що 19.07.2024 слідчим в кримінальному провадженні було надано доручення о/с УСБУ в Дніпропетровській області встановити фактичне місцезнаходження ОСОБА_7 , повідомити його про виклик до слідчого та виконати інші дії направлені на встановлення його місцезнаходження.

Із довідки Державної прикордонної служби України від 22.07.2024 органу досудового розслідування стало відомо, що ОСОБА_9 виїхав за межі України 10.09.2023 року через пункт пропуску Краківець.

Сторона обвинувачення шляхом офіційного опублікування в друкованому виданні «Газета Кабінету Міністрів України Урядовий Кур`єр» від 27.07.2024 неодноразово викликала громадянина ОСОБА_7 для проведення необхідних слідчих дій та вручення повідомлення про підозру у кримінальному провадженні за ознаками ч. 1 ст. 255-1 КК (повідомлення про виклик на 31.07.2024, 01.08.2024, 02.08.2024) останній не з`явився та причин неприбуття не повідомляв.

27.08.2024 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК шляхом повідомлення в газеті «Урядовий кур`єр» .

Слідчий суддя також зазначив, що відповідно до матеріалів долучених до скарги, та матеріалів кримінального провадження на момент повідомлення про підозру підозрюваний та члени його сім`ї не перебували за задекларованим місцем проживання. Слідчому достовірно було відомо лише, що підозрюваний виїхав за межі України через пункт пропуску Краківець, що свідчить лише про те, що особа перетнула на виїзд державний кордон України.

Слідчий та прокурор стверджують, що органу досудового розслідування не було відомо адреси перебування за межами України підозрюваного. Підозрюваний не повідомляв орган досудового розслідування про місце перебування.

Слідчий та прокурор обґрунтовують застосований порядок повідомлення підозрюваного про підозру через опублікування в засобах масової інформації, передбачений ч. 7 ст. 135 КПК України, тому що у органу досудового розслідування була оперативна інформація, що підозрюваний виїхав на територію рф.

При таких обставинах, враховуючи особливий порядок повідомлення особі про підозру, встановлений ст. ст. 276-278 КПК та ст. 135 КПК, то на думку слідчого судді, обраний слідчим спосіб повідомлення підозрюваного про підозру є належним способом повідомлення.

При цьому слідчий суддя врахував, що заява ОСОБА_10 , на яку посилався захисник, направлена в поліцію від імені Ande Pierce 29.09.2024, після повідомлення про підозру, оголошення його в розшук та зупинення кримінального провадження. Зазначена заява не підписана електронним цифровим підписом, що унеможливлює ідентифікацію особи, яка подала електронний документ, а тому зазначену в ній інформацію не можливо вважати достовірною.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу та скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_7 .

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на не дотримання стороною обвинувачення порядку повідомлення ОСОБА_7 про підозру, оскільки стороні обвинувачення відомо місце проживання ОСОБА_7 , що підтверджується ухвалою у провадженні № 11-сс/803/234/24. Вважає, що орган досудового розслідування навіть не намагався вручити ОСОБА_7 повідомлення про підозру за адресою та не вжив заходи для встановлення місця проживання останнього. 25.09.2024 у ході розгляду клопотання слідчого про тримання ОСОБА_7 під вартою, захист наголошував на тому факті що підозрюваний перебуває за межами України та стороні обвинувачення було це відомо. У задоволені клопотання було відмовлено, а сторона обвинувачення ухвалу не оскаржувала.

Стороною захисту надані документи, з яких вбачається, що орган досудового розслідування, станом на 27.08.2024, був обізнаний про те, що ОСОБА_7 у встановленому законодавством України порядку змінив своє місце проживання та надав про це інформацію органу досудового розслідування, за якою могло бути скеровано письмове повідомлення про підозру.

Орган досудового розслідування був обізнаний, що ОСОБА_7 проживає за кордоном, проте в порушення вимог КПК не здійснював його виклик та не направляв повідомлення про підозру у спосіб визначений ч. 7 ст. 135 та ч. 1 ст. 566 КПК шляхом використання інструментів міжнародного співробітництва.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримав апеляційну скаргу і з підстав, зазначених в скарзі, просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та скасувати повідомлення про підозру.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав її безпідставною і просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 7 та ч. 8 ст. 135 КПК повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.

Повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали, долучені до скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що слідчий суддя належним чином не виконав вищевказані вимоги кримінального процесуального закону, з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні скарги захисника, слідчий суддя виходив з того, що на момент повідомлення про підозру підозрюваний та члени його сім`ї не перебували за задекларованим місцем проживання. Слідчому достовірно було відомо лише, що підозрюваний виїхав за межі України через пункт пропуску Краківець, що свідчить лише про те, що особа перетнула на виїзд державний кордон України.

Слідчий та прокурор стверджують, що органу досудового розслідування не було відомо адреси перебування за межами України підозрюваного. Підозрюваний не повідомляв орган досудового розслідування про місце перебування.

Слідчий та прокурор обґрунтовують застосований порядок повідомлення підозрюваного про підозру через опублікування в засобах масової інформації, передбачений ч. 7 ст. 135 КПК, тому що у органу досудового розслідування була оперативна інформація, що підозрюваний виїхав на територію рф.

З такими висновками слідчого судді не може погодитись апеляційний суд і вважає їх такими, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень процесуального закону, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів провадження, що 19.07.2024 року слідчим в кримінальному провадженні було надано доручення о/с УСБУ в Дніпропетровській області встановити фактичне місцезнаходження ОСОБА_7 , повідомити його про виклик до слідчого та виконати інші дії направлені на встановлення його місцезнаходження.

Із довідки Державної прикордонної служби України від 22.07.2024 року органу досудового розслідування стало відомо, що ОСОБА_9 виїхав за межі України 10.09.2023 року через пункт пропуску Краківець.

Сторона обвинувачення шляхом офіційного опублікування в друкованому виданні «Газета Кабінету Міністрів України Урядовий Кур`єр» від 27.07.2024 неодноразово викликала громадянина ОСОБА_7 для проведення необхідних слідчих дій та вручення повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0001018 від 28.09.2023 за ознаками ч. 1 ст. 255-1 КК України. ( повідомлення про виклик на 31.07.2024, 01.08.2024, 02.08.2024 не з`явився та причин неприбуття не повідомляв. Коновалов не з`явився.

27.08.2024 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дніпропетровськ, громадянину України, який не працює, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 задекларованим місцем проживання якого є АДРЕСА_2 , раніше не судимому, було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України шляхом повідомлення в газеті «Урядовий кур`єр» .

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

За правилами ч. 8 ст. 135 КПК повістка (повідомлення) публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, у тому випадку, коли існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості, на підставі яких суд може дійти висновку про перебування ОСОБА_7 на території Російської Федерації (далі рф).

Разом з тим, захисником до скарги долучена постанова про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001056 від 06.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК (основне кримінальне провадження), в якій слідчий зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 з 10.10.2023 перебуває за межами України, а саме в країні Європейського Союзу республіка Кіпр (а. с. 12-14).

За таких обставин, сторона обвинувачення також не мала підстав для прийняття рішення про публікацію повісток та повідомлення про підозру в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (ч. 8 ст. 135 КПК), а мала керуватися правилами, передбаченими ч. 7 ст. 135 КПК, відповідно до яких повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.

Аналогічні висновки також сформульовані в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/228/23, провадження № 11-сс/803/234/24 за результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2023 року про відмову в задоволені скарги на повідомлення про підозру за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК.

Отже, в залежності від встановлених обставин місця перебування ОСОБА_7 , сторона обвинувачення мала керуватися або ч. 7 ст. 135 КПК, тобто вручити повідомлення про підозру ОСОБА_7 згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва, або за відсутності підстав вважати, що ОСОБА_7 проживає за кордон, мав керуватися положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 135 КПК, відповідно до яких особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Однак, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про надсилання або вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 в порядку ч. ч. 1, 2 ст. 135 КПК, а саме надіслання її поштою за останньою відомою адресою проживання (місця реєстрації) ОСОБА_7 в Україні, зокрема за адресою: АДРЕСА_1 або за адресою: АДРЕСА_2 , або електронною поштою, зокрема і на ту з якої сторона обвинувачення отримала листа від ОСОБА_7 .

Також відсутні відомості про надсилання повідомлення про підозру ОСОБА_7 телефоном (як додатковий механізм повідомлення через застосунки інтернет-месенджерів) чи вручення під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Крім того, слідчий суддя в ухвалі від 25 вересня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного, оголошеного в міжнародний розшук ОСОБА_7 в межах кримінального провадження, внесеного 28.09.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001018, дійшов висновку, що слідчим не доведено підстави належного повідомлення підозрюваного про явку до слідчого для проведення необхідних процесуальних дій при тому, що слідчому та прокурору достеменно відомо, що підозрюваний виїхав за межі України до Кіпру та відповідно до відомостей прикордонної служби назад не повертався.

Вказана ухвала слідчого судді прокурором не була оскаржена в апеляційному порядку.

Згідно з матеріалами досудового розслідування в період з 25 вересня 2024 року по 06 листопада 2024 року (дата постановлення оскарженої ухвали) сторона обвинувачення не вжила заходи в порядку частин 1, 2 або 7 ст. 135 КПК для вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру у встановленому законом порядку.

За змістом ст. 276-278 КПК повідомлення особу про підозру є процесуальною дією, тобто дією, спрямованою на виконання завдань кримінального провадження на різних стадіях кримінального процесу, проведення яких забезпечується силами, засобами кримінального провадження за підставі і в порядку, передбачених кримінальним процесуальним законодавством. Тому для здійсненням повідомлення про підозру слідчий чи прокурор повинні дотриматися вимог ст. 133 КПК, а саме здійснити виклик особи в порядку ст. 135 КПК, або вручити повідомлення в порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні.

Таким чином, матеріали досудового розслідування не містять даних, що органом досудового розслідування приймалися належні заходи до вручення повістки про виклик до слідчого для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 , тобто що здійснювалися заходи про виклик, передбачені ст. 135 КПК, а опублікування відповідних повісток та повідомлення про підозру в порядку ч. 8 ст. 135 КПК, без наявності належних та достатніх даних про перебування ОСОБА_7 на території рф, є передчасним.

За змістом ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні - це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права на справедливий суд (постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 травня 2021 року, провадження № 51-2917кмо20, справа № 640/5023/19).

За вказаних обставин, враховуючи, що було порушено процедуру повідомлення про підозру ОСОБА_7 , апеляційний суд приходить до висновку, що повідомлення про підозру не здійснено у встановленому законом випадку та не вручено у встановленому законом порядку, а вручення в інші способи, які передбачені ч.2 ст. 135 КПК України, під час апеляційного перегляду не встановлені, що є безумовною підставою для скасування повідомлення про підозру. Тому апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 не є підозрюваним відповідно до ст. 42 КПК, оскільки повідомлення про підозру не вручено у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 7, 9, 111, 135, 276-279, 309 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2024 року про відмову в задоволенні скарги захисника про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову, якою задовольнити скаргу захисника ОСОБА_6 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 та скасувати повідомлення про підозру від 22 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 Кримінального кодексу України у кримінальному провадженні № 0001018.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4