Єдиний унікальний номер 448/1185/24
Провадження № 1-кп/448/59/25
У Х В А Л А

(повний текст)

03.02.2025 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3

та обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу суду м.Мостиська матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування 24.05.2024р. за №0000133, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Торчиновичі Старосамбірського району Львівської області; зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, розлученої, непрацюючої, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 та ч.3 ст.357 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Мостиського районного суду Львівської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000133 від 24.05.2024 року відносно ОСОБА_4 обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 та ч.3 ст.357 КК України.

З обвинувального акту вбачається, що 24 січня 2024 року приблизно о 16:41 год., ОСОБА_4 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України діє правовий режим воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, востаннє внесеними Указом Президента України №271/20241 від 06 травня 2024 року, затвердженим Законом України №3684-ІХ від 08 травня 2024 року), діючи з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, підійшла до банкомату CALV2736, який знаходиться за адресою: вул.Грушевського, 2, що в м.Мостиська, Яворівського району, Львівської області, де за допомогою попередньо наданого їй на зберігання офіційного документу - банківської картки АТ КБ «Приватбанк», володіючи інформацією про персональний ідентифікаційний номер платіжної карти (пін-код), який передав їй рідний брат ОСОБА_5 , здійснила доступ до карткового рахунку № НОМЕР_1 , належного ОСОБА_5 , з якого о 16:41 год., таємно викрала грошові кошти у розмірі 3000 грн., після чого залишила місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядилася викраденим на власний розсуд.

Крім цього, 28 березня 2024 року, ОСОБА_4 , точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, діючи з прямим умислом, спрямованим на викрадення офіційного документу, перебуваючи за місцем свого проживання на території власного домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу із внутрішньої кишені куртки рідного брата ОСОБА_5 , таємно викрала банківську картку, емітовану АТ КБ «Приватбанк» за № НОМЕР_2 (з безконтактною технологією проведення платежів), видану на ім`я ОСОБА_5 , яка відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» №2657-ХІІ від 02.10.1992, п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2, ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346 III від 05.04.2001, ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-111 від 07.12.2000 та згідно примітки до ст.358 КК України є офіційним документом, з метою її подальшого використання для особистого збагачення, шляхом викрадення грошових коштів, які перебували на банківському рахунку.

В подальшому, 28 березня 2024 року, точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, керуючись прямим умислом спрямованим на незаконне заволодіння важливими особистими документами, перебуваючи за місцем свого проживання на території власного домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу із внутрішньої кишені куртки рідного брата ОСОБА_5 , таємно, умисно викрала важливі особисті документи - паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого зберігала його за місцем свого проживання.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за: - ч.4 ст.185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану; - ч.1 ст.357 КК України - викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів; - ч.3 ст.357 КК України - незаконне заволодіння паспортом.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України - на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що 09.08.2024 року набрав чинності Закон України, яким крадіжки на суму, що не перевищує 3028 грн., віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

Обвинувачена ОСОБА_4 не заперечувала проти закриття провадження у справі в частині її обвинувачення за ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку з декриміналізацією закону, який встановлював відповідальність за вчинення крадіжки.

При цьому обвинуваченій роз`яснено, що вказана підстава для закриття провадження у справі є нереабілітуючою, тому вона має право на продовження судового розгляду у загальному порядку. Обвинувачена ОСОБА_4 зазначила, що не бажає продовжувати судовий розгляд в цій частині та просила закрити провадження.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, просив проводити судові засідання у його відсутності, жодних претензій до обвинуваченої немає та просить суд її суворо не карати.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши доводи заявленого стороною обвинувачення усного клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

Європейський суд з прав людини вважає, що стаття 7 Конвенції (nullum crimen, nulla poena sine lege) є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, заява № 10249/03).

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права (ч.1 ст.3 КК України).

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.3 ст.3, ч.2 ст.4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Скасування злочинності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: а) скасування норм Особливої частини КК; б) внесення змін до норм Особливої частини КК - включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; в) внесення змін до норм Загальної частини КК (наприклад, доповнення КК додатковою обставиною, що виключає злочинність діяння); г) нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (без зміни "букви" закону).

Закон, який має зворотну дію в часі, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання цим законом чинності та: а) не були притягнуті до кримінальної відповідальності (у цьому випадку кримінальна справа не може бути порушена у зв`язку з відсутністю події злочину); б) котрим пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину (кримінальна справа підлягає закриттю за відсутністю події злочину); в) засуджені обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і відбувають покарання; г) відбули покарання, але мають непогашену чи не зняту судимість.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Так, 09.08.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було посилено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна та змінено поріг щодо його вартості для притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 51 КУпАП (в новій редакції) адміністративна відповідальність настає за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, викрадення чужого майна стане кримінально караним діянням, якщо його вартість становитиме більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ця сума в 2024 році становить 3028 грн., оскільки пункт 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України передбачає, що «Якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваних мінімумів встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1 пункту 169,1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року».

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, розглянувши справу № 278/1566/21, у постанові від 07.10.2024 року зробила висновок щодо декриміналізації викрадення чужого майна шляхом крадіжки, зазначивши, що Закон України від 18.07. 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак, після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 , в тому числі інкримінується, що вона 24 січня 2024 року приблизно о 16:41 год., достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України діє правовий режим воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, востаннє внесеними Указом Президента України №271/20241 від 06 травня 2024 року, затвердженим Законом України №3684-ІХ від 08 травня 2024 року), діючи з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, підійшла до банкомату CALV2736, який знаходиться за адресою: вул. Грушевського, 2, що в м.Мостиська, Яворівського району, Львівської області, де за допомогою попередньо наданого їй на зберігання офіційного документу - банківської картки АТ КБ «Приватбанк», володіючи інформацією про персональний ідентифікаційний номер платіжної карти (пін-код), який передав їй рідний брат ОСОБА_5 , здійснила доступ до карткового рахунку № НОМЕР_1 , належного ОСОБА_5 , з якого о 16:41 год., таємно викрала грошові кошти у розмірі 3000 грн. після чого залишила місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядилася викраденим на власний розсуд.

Слід зазначити те, що обвинувачена ОСОБА_4 , вчинила такі дії під час дії воєнного стану в Україні у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України.

Вищевказані вище дії ОСОБА_4 , органом досудового розслідування кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану.

З 09.08.2024 року таємне викрадення чужого майна (крадіжка) стає кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2024 році становить 3028 грн.

Наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

Оскільки згідно обвинувального акту сума викраденого ОСОБА_4 становить 3000 грн., то вказані дії за ознакою об`єктивної сторони, з урахуванням законодавчих змін, не є кримінально-караними, та такі дії з 09.08.2024 року необхідно кваліфікувати за відповідними частинами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Виходячи з положень рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп/1997 щодо офіційного тлумачення ст.58 Конституції України, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному, загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

У абзаці 3 пункті 2, абзаці 4 п. 3 мотивувальної частини рішення, Конституційний Суд України № 6-рп/2000 від 19.04.2000 року офіційно розтлумачив положення ст.58 Конституції України саме щодо зворотної дії в часі кримінально-правової норми, котра пом`якшує або скасовує відповідальність особи, вказавши, що це, зокрема, стосується випадків, коли в диспозиції норми зменшено коло предметів посягання; виключено із складу злочину якісь альтернативні суспільно-небезпечні наслідки; обмежено відповідальність особи шляхом конкретизації в бік звуження способу вчинення злочину; звужено зміст кваліфікуючих ознак тощо.

Згідно із п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Частина 4 статті 284 КПК України передбачає, що закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, здійснюється прокурором, якщо підозрюваний проти цього не заперечує. За відсутності згоди підозрюваного кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених главою 361 цього Кодексу.

Ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу, якою в ч.3 визначено наступне: «Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує».

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 надала згоду на закриття кримінального провадження щодо неї за ч.4 ст.185 КК України з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Враховуючи наведене та те, що під час проведення судового розгляду провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 , втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність інкримінованого обвинуваченій діяння (ч.4 ст.185 КК України), водночас остання обвинувачується у таємному викраденні чужого майна на суму, яка є меншою, ніж 3028 грн., у зв`язку з чим на даний час інкриміноване їй діяння за ч.4 ст.185 КК України із врахуванням положень ст.5 КК України не є кримінально караним, і обвинувачена ОСОБА_4 не заперечує проти закриття кримінального провадження по обвинуваченню її у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України, суд вбачає наявність правових підстав для закриття кримінального провадження в цій частині на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Разом з тим, суд вважає за необхідне продовжити розгляд кримінального провадження №0000133 від 24 травня 2024 року, в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.3 ст.357 КК України.

Враховуючи наведене та керуючись п.4-1 ч.1 ст.284, ст.ст.285, 286, 369-372, 479-2 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000133 від 24 травня 2024 року, в частині обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, - закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Продовжити розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.3 ст.357 КК України.

Копію даної ухвали направити до Відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст.51 КУпАП, за вчинення діяння, кримінальне провадження щодо якого закрито на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складено 07 лютого 2025 року.

Суддя ОСОБА_1