Житомирський апеляційний суд
Справа №295/14/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/251/25
Категорія ч.2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0002621 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 15 березня 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Йосипівка Малинського району, Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

На підставі ст. 71 КК України ухвалено частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Малинського районного суду Житомирської області від 02.11.2021 року, остаточно визначивши покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Речові докази: футболку, шорти, кросівки ОСОБА_10 ухвалено повернути ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, 14.11.2022 близько 23 години 50 хвилин у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які утримувались у камері №315 ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)», що за адресою: м. Житомир, проспект Незалежності, 172, виникла суперечка, яка переросла у бійку.

В цей день, час, місці та за вказаних обставин, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та словесного конфлікту у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_11 спереду та руками штовхнув останнього у груди, внаслідок чого ОСОБА_11 впав, вдарившись спиною об сходинку. Після чого, ОСОБА_11 піднявся та підійшов до ОСОБА_10 . Останній, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на умисне протиправне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, кулаком правої руки наніс ОСОБА_11 удар в обличчя, внаслідок чого ОСОБА_11 впав на підлогу. Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 , перебуваючи зверху, почав наносити ОСОБА_11 чисельні удари по голові та тулубу, що в подальшому 23.11.2022 призвело до смерті ОСОБА_11 .

Таким чином, ОСОБА_10 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_11 у виді закритої черепно-мозкової травми у виді крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку, що ускладнилась набряком та здавленням головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, а також тілесні ушкодження у вигляді перелому ребер зліва по середньо-ключичній лінії з 2-6, 8,9 по біляхребтовій, 2-7 по середньо-ключичній лінії, 8,9 по біляхребтовій лінії, з наявністю крововиливів темно-червоного кольору в міжреберні проміжки з ушкодженням пристінкової плеврита, крововиливу у верхню частку лівої легені, крововиливів під плевру легень, які супроводжувались розвитком травматичного шоку, що входять в комплекс тупої поєднаної травми тулуба, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та мають непрямий причинний зв`язок з настанням смерті.

Своїми умисними діями, що виразились в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.121 КК України 7 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Малинського районного суду Житомирської області від 02.11.2021, остаточно визначити покарання за сукупністю вироків 7 (сім) років 2 (два) місяці позбавлення волі.

Вважає, що призначаючи обвинуваченому покарання судом не враховано обставину, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину та надав належну критичну оцінку своїй протиправній поведінці.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.2 ст. 121 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З кримінального провадження вбачається, що суд призначаючи ОСОБА_10 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

При призначенні покарання ОСОБА_10 судом було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення тяжких злочинів, вчинив дане кримінальне правопорушення в період відбування покарання, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває,

Також суд взяв до уваги, що ОСОБА_10 за місцем відбування покарання характеризується негативно, п`ять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, в особистих бесідах не завжди щирий, по відношенню до себе не самокритичний, до соціальних норм відношення примирливе, думку потерпілої, яка покладається на розсуд суду щодо міри покарання.

З врахуванням цих обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_10 покарання не можна розцінювати таким, що є очевидно несправедливим внаслідок його суворості, оскільки суд призначив покарання ближче до мінімальної межі санкції ч.2 ст.121 КК України.

Щодо доводів апелянта, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставин, які відповідно до вимог ч.1 ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: щире каяття та повне визнання вини слід зазначити наступне.

Відповідно до висновку викладеного у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховний Суд справі № 199/6365/19 щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, оскільки покази обвинуваченого свідчать про невизнання вини у вчиненому, а його висловлювання щодо визнання вини супроводжувалось твердженням про відсутність справедливості, жалем щодо того, що він втрачає роки в місцях позбавлення волі, а не спокутує свою вину.

Крім того, обвинувачений пояснював, що вважає, що його удари не були смертельні, а синці на тілі ОСОБА_11 були ще до цієї події.

Така поведінка обвинуваченого, не свідчить про його щире каяття, а направлена на пом`якшення своєї відповідальності, а тому судом при призначенні покарання вказані обставини не враховано, з чим погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м.Житомира від 15 березня 2024 року щодо ОСОБА_10 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою в той самий строк - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: