провадження 1-кс/201/5919/2024
УХВАЛА

31 грудня 2024 року Жовтневий районний суд

міста Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді ОСОБА_2.

за участі секретаря ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська в місті Дніпрі матеріали заяви про відвід судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_4 від розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000015 від 02 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 26 грудня 2024 року надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000015 від 02 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України.

Справа в порядку автоматизованого розподілу 27 грудня 2024 року потрапила на розгляд до судді ОСОБА_4.. В цей же день суддя ОСОБА_4. написав заяву про самовідвід через неможливість ним розгляду вказаної справи, обгрунтувавши вказану заяву вимогами процесуального закону (вказаний суддя не може брати участь в розгляді цього клопотання, так як він раніше брав участь в розгляді іншої справи відносно цієї ж особи - ОСОБА_1 - задля усунення підстав, що можуть викликати сумніви в об`єктивності, з метою виключення найменшої підозри в зацікавленості в розгляді справи, є певні процесуальні порушення сторони обвинувачення).

Перевіривши матеріали заяви, справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 35 КПК України, визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом вірогідності, який враховує кількість проваджень, що знаходяться на розгляді у суддів, заборону брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну їх повноважень. Після визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження не допускається внесення змін до реєстраційних даних щодо цього провадження, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Статтею 75 КПК України визначено обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному проваджені, а статтею 76 КПК України визначено обставини щодо недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні.

Встановлено, що дійсно 26 грудня 2024 року до суду надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000015 від 02 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України.

Тобто 26 грудня 2024 року до суду надійшло для розгляду клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваної ОСОБА_1 , у зв`язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності на підставі п. З ч. І ст. 49 КК України, поданого у кримінальному провадженні, відомості про яке 02 квітня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015, за підозрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України.

Відповідно до ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст. 75, 76 КПК України, було визначено головуючого суддю ОСОБА_4. та передано клопотання 27 грудня 2024 року.

Справа в порядку автоматизованого розподілу 27 грудня 2024 року потрапила на розгляд до судді ОСОБА_4.. В цей же день суддя ОСОБА_4. написав заяву про самовідвід через неможливість ним розгляду вказаної справи, обгрунтувавши вказану заяву вимогами процесуального закону (вказаний суддя не може брати участь в розгляді цього клопотання, так як він раніше брав участь в розгляді іншої справи відносно цієї ж особи - ОСОБА_1 - задля усунення підстав, що можуть викликати сумніви в об`єктивності, з метою виключення найменшої підозри в зацікавленості в розгляді справи, є певні процесуальні порушення сторони обвинувачення).

Отжєе, зазначено обставини кримінального провадження, на які посилається прокурор як на ті самі підстави для звільнення від кримінальної відповідальності особи, які були предметом розгляду в іншому клопотанні прокурора стосовно цієї ж особи ( ОСОБА_1 ), щодо якої вже був розгляд і прийнято рішення, що, у свою чергу, унеможливлює винесення цим же суддею неупередженого рішення по клопотанню прокурора, що надійшло до суду 26 грудня 2024 року, який (суддя) свою думку по аналогічному питанню вже висловив в передбачений законом спосіб.

Під час прийняття рішення про відвід, повинні прийматися до уваги положення Кодексу суддівської етики та ст. З Європейського статуту судді, яка передбачає, що суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматися будь-ким, як неупереджений, а також положення п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, згідно яких, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення, а також дотримуючись рекомендацій Висновку № 1 Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01 січня 2001 року в частині виключення найменшої підозри в зацікавленості судді у результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає.

Крім того, враховуються положення ст. З Європейського статуту судці, який передбачає, що суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматися будь-ким як неупереджений.

Також, п. 2.5. «Бангалорських принципів поведінки судді», схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, передбачає, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Самовідвід дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Крім того, сторона заявника, прокурора законом не наділена правом оцінювати процесуальні документи суду і має право лише в передбачений законом спосіб оскаржувати їх в апеляційному, касаційному порядку; решта є припущенням чи не підтвердженою думкою сторони.

Стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість ("безсторонність") судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості потрібно керуватися і джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з: (і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; (іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Як визначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 9 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України», наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, існування безсторонності для цілей пункту і статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, шо означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обгрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» від 24 лютого 1993 року, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії».

Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства».

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід судді суд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Тому, з метою запобігання можливим висновкам про те, що вказаний суддя якимось чином, прямо чи побічно, зацікавлений у результатах розгляду справи, з метою усунення обставин, які можуть викликати сумніви у його об`єктивності та неупередженості, дотримуючись рекомендацій Висновку № 1 Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01 січня 2001 року (з наступними змінами) в частині виключення найменшої підозри в зацікавленості судді у результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає, заява про відвід підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 35, 75, 76, 81 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Відвести суддю Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_4 від розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000015 від 02 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України.

Суддя ОСОБА_2