Номер провадження:1-кп/521/232/25
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2025 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з секретарем ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
З Одеського апеляційного суду, після визначення територіальної підсудності, на розгляд до Малиновського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України.
Захисником обвинуваченої ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 , під час підготовчого судового засідання було завлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору (в подальшому подано уточнення та доповнення) зазначивши відповідні доводи.
Зокрема, доводи клопотання фактично можна розділити на два умовних пункти.
Перший умовний пункт полягає у тому, що захисник вважає, що обвинувальний акт відносно його підзахисної не містить чіткого (конкретного) викладення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, які, згідно положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 270 КК України за кваліфікуючими ознаками - порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, якщо воно спричинило виникнення пожежі, якою заподіяно майнову шкоду у великому розмірі. Як обов`язкові (необхідні) ознаки об`єктивної сторони як елементу складу виділяють діяння (дію чи бездіяльність), суспільно небезпечні наслідки і причинний зв`язок. Тому у кримінальних правопорушеннях із так званим матеріальним складом має бути встановлено причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і суспільно небезпечним наслідком, що настав. Отже, захисник вважає, що в обвинувальному акті взагалі не зазначені обставини виникнення пожежі, тому і відсутні відомості в частині наявності причинно-наслідкового зв`язку між недотриманням ОСОБА_6 вимог пожежної безпеки та наслідками, спричиненими в результаті таких дій, що є обов`язковими ознаками даного кримінального правопорушення. В обвинувальному акті перелічені умови Договору суборенди від 01.02.2017 року між ФОП ОСОБА_6 та ТОВ «Райдужне місто», вимоги ст. 55 Кодексу цивільного захисту України, Правил пожежної безпеки в Україні, та просто резюмовано, що ОСОБА_8 , не виконала дії, які могла і повинна була виконати та загально-ефемерне «порушення вимог пожежної безпеки, що полягали в неналежному виконанні ОСОБА_6 своїх обов`язків, призвели до того, що 07.10.2017 року в боксі СТО «Оранж авто», де знаходились автомобілі, під час проведення ОСОБА_9 , який офіційно в «Оранж авто» працевлаштованим не був, ремонтних робіт з автомобілем «Renault Duster», виникла пожежа». Проте, не зазначено як саме невиконання вимог пожежної безпеки ОСОБА_6 призвело до пожежі під час фактичного здійснення ОСОБА_9 ремонтних робіт з автомобілем «Renault Duster» підпалу в «Оранж авто». Крім того, примітка до ч. 1 ст. 270 КК України, визначає, що майнова шкода вважається заподіяною у великих розмірах, якщо прямі збитки становлять суму, яка в триста і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Однак, обвинувальний акт не містить детальних розрахунків заподіяння ОСОБА_6 , шкоди потерпілим.
Другий умовний пункт полягає у тому, що захисник звертає увагу на те, щона момент вчинення кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні (тобто станом на 07.10.2017 року) діяла наступна редакція ч. 1 ст. 270 КК України, а саме: «порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, якщо воно спричинило виникнення пожежі, якою заподіяно шкоду здоров?ю людей або майнову шкоду у великому розмірі, - карається штрафом від п?ятдесяти до ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років».
З моменту вчинення кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні (тобто з 07.10.2017 року) по теперішні час, до статті 270 КК України вносились зміни Законом № 2617-VIII від 22.11.2018 року та Законом № 1366-ІХ від 30.03.2021 року, якими було посилено відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України.
Тобто, у даному випадку, згідно з ч.2 та ч. 4 ст. 5 КК України, до ОСОБА_6 слід застосовувати положення ч. 1 ст. 270 КК України (в редакції, що діяла на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення).
Поряд з цим адвокат звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року було вперше визначено поняття кримінальних проступків у КК України, а також визначено дії суду у разі, коли, з врахуванням внесених змін, злочин під час підготовчого провадження стає кримінальним проступком, а саме п. 5 ч. 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» даного Закону визначено, що обвинувальні акти у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.
В давному випадку інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 270 КК України, яке на момент його вчинення передбачало максимальне покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки, з врахуванням положень ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року), підпадає під категорію кримінальних проступків.
Таким чином, на переконання адвоката, у даному кримінальному провадженні слід застосувати п. 5 ч. 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», яким передбачено, що обвинувальні акти у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , в підготовчому судовому засіданні, підтримав своє клопотання в повному обсязі та просив його задовольнити, при цьому категорично заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, як такому, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Обвинувачена під час підготовчого судового засідання підтримала позицію свого захисника.
Прокурор під час підготовчого судового засідання заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , про повернення обвинувального акту, щодо недоліків на які посилався у своєму клопотанні захисник, прокурор зазначив, що вони можуть бути усунуті під час судового розгляду. Таким чином, просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття кримінального провадження, повернення обвинувального акту прокурору, визначення підсудності немає. Угода не укладалася.
Представник потерпілого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 , в підготовчому судовому засіданні, підтримав думку прокурора.
Представник ГУНП в Одеській області у підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дата та час судового засідання, не прибув. З клопотаннями чи заявами не звертався.
Вислухавши думку учасників провадження, дослідивши обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами та клопотання захисника з усіма уточненнями та доповненнями, суд приходить до таких висновків виходячи з наступного.
Відповідно до положень п. 13 ч. 1 ст. 3, ч. 4 ст. 110, ч. 1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт - це процесуальний документ, яким завершується досудове розслідування та у якому формулюється твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, і який після його складання слідчим (прокурором) затверджується прокурором.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Вимоги до обвинувального акту визначені ст. 291 КПК України.
Повернення обвинувального акта прокурору допускається лише у разі його невідповідності вимог ст. 291 КПК України, а також у випадках визначених окремими Законами, зокрема Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року, проте суд наголошує, що такі механізми повернення обвинувального акту не є тотожними, тому клопотання захисника слід розглядати за кожним аспектом окремо.
Так, суд, вирішуючи наявність чи відсутність підстав для повернення обвинувального акту прокурору через його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України, прийшов до таких висновків.
Виходячи з завдань підготовчого судового засідання, на цій стадії встановлюється лише відповідність форми обвинувального акту вимогам, визначеним КПК України, як це передбачено ст. 291 КПК України, при тому, що оцінка викладених в обвинувальному акті обставин і їх відповідність формулі кваліфікації, відноситься до стадії судового розгляду кримінального провадження. Докази підтвердження винуватості на даній стадії не надаються та не зазначаються в обвинувальному акті, дослідження та оцінці вони підлягають саме під час судового розгляду.
Суд, перевіряючи обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 на відповідність вимогам КПК України, виходить із положень ч. 4 ст. 291 КПК України, якою заборонено до початку судового розгляду надавати суду інші документи, крім тих, що зазначених в цій нормі. Таким чином на стадії підготовчого судового засідання у розпорядженні суду є лише обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.
Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Виходячи із змісту клопотання захисника, основними його доводами в цій частині є неконкретність та суттєві розбіжності при викладі в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення.
На стадії підготовчого провадження суд не може оцінювати правильність та обґрунтованість викладених в обвинувальному акті фактичних обставин інкримінованих дій, згідно із правовою позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 03 липня 2019 року по справі 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18).
Тому, кримінальний процесуальний закон не дозволяє суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо.
Суд, дослідивши зміст обвинувального акту, приходить до переконання, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 формально дотримано вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в обвинувальному акті наведені фактичні дані, що в своїй сукупності дають уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, а також можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, а правильність логіко-граматичного побудування цих даних не може оцінюватися судом в контексті відповідності обвинувального акта вимогам КПК України.
Конкретність та доведеність обвинувачення досліджуються виключно під час судового розгляду та оцінюються судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення і не можуть бути предметом оцінки під час підготовчого судового засідання.
Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає клопотання захисника в цій частині необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.
Вирішуючи наявність чи відсутність підстав для повернення обвинувального акту прокурору для виконання вимог глави 25 КПК України, суд прийшов до таких висновків.
Частиною 2 статті 4 КК України встановлено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. А частиною 3 статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Санкцією ч. 1 ст. 270 КК України (в редакції Закону № 2341-III від 05.04.2001 року, тобто в редакції, яка діяла станом на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення - 07.10.2017 року) було встановлено наступні види покарань: штраф від п?ятдесяти до ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.
З 01 липня 2020 року санкція ч. 1 ст. 270 КК України передбачає наступні види покарань: штраф від однієї тисячі до чотирьох тисяч двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.
Тобто, з 01.07.2020 року було посилено покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України.
Поряд з цим, відповідно до положень ч. 2 ст. 12 КК України (в чинній редакції, тобто в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року), кримінальним проступком є передбачене КК України діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Тобто, з урахуванням положень ч. 3 ст. 5 КК України та розміру покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України, яке було визначене станом на 07 жовтня 2017 року, інкриміновані ОСОБА_6 дії слід кваліфікувати, як кримінальний проступок за положеннями вже діючої ст. 12 КК України.
Оскільки інкриміноване особі кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 270 КК України (в редакції Закону № 2341-III від 05.04.2001 року), відповідно до ст.12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року) визначено як кримінальний проступок, суд звертає свою увагу на те, що до такого виду кримінальних правопорушень передбачено особливий порядок здійснення досудового розслідування та судового розгляду.
В постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вжиті законодавцем словосполучення «інші кримінально-правові наслідки діяння», а також «поліпшення (чи погіршення) становища особи іншим чином» охоплюють собою всі інші кримінально-правові наслідки діяння, окрім злочинності й караності, та всі можливі аспекти впливу на кримінально-правове становище особи, в якому вона опиняється внаслідок вчинення нею злочину. Під поняттям «Іншими кримінально-правовими наслідками діяння» можуть визнаватися будь-які передбачені КК України примусові заходи кримінально-правового характеру, здатні змінити (поліпшити чи погіршити) кримінально-правове становище особи.
Згідно висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.11.2021 року у справі № 161/7092/20 (провадження № 51-5946кмо20) щодо застосування положень ч. 4 ст. 314 та ч. 1 і ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвала місцевого суду про повернення обвинувального акта прокурору для виконання вимог глави 25 КПК оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.
Керуючись ст. ст. 291, 314, 372, 376, 392 КПК України, п. 5 ч. 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року, суд,-
Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору через його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України та необхідністю виконання вимог глави 25 КПК України задовольнити частково.
В іншій частині клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 відмовити.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1