ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/8536/24

Провадження № 11-сс/4820/514/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Кам`янець Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000347 від 09.06.2023 рокупро застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Воркута, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Слідчим суддею встановлено, що слідчим СВ Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_8 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000347,внесеному до ЄРДР 09 червня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10 жовтня 2022 року ОСОБА_7 призваний третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.10.2022 №276 (по стройовій частині) рядового ОСОБА_7 призначено на посаду гранатометника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої рота НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно положень абзацу 5 частини 3, частини 9 статті 1, пункту 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовий обов`язок включає проходження військової служби, військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком, проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу підчас мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно з положеннями абзаців 105 частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 23.04.2022), військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпека державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для вирішення загрози та законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Президент України видав Указ «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, відповідно до якого з 05 год. 30 хвилин 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, строком на 30 діб. Цього ж дня Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102- IX, який набрав чинності 24.02.2022.

Відповідними Указами Президента України строк дії воєнного етану в Україні продовжено останній раз 06.11.2024 року, відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.

Рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України. Відповідних рішень Президентом України не приймалось, таким чином, з урахуванням вищенаведеного, слід прийти до висновку, що в період з 24.02.2022 і дотепер на території України діє воєнний стан та враховуючи вищезазначене вчинення особою кримінального правопорушення в зазначений проміжок часу є вчинення його в умовах воєнного стану.

Отже, з урахуванням наведеного, слід прийти до висновку, що ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення в момент проходження ним військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період в умовах воєнного стану за наступних обставин.

З моменту прийняття на військову службу ОСОБА_7 набув статус військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2023 №36 (по стройовій частині) рядового ОСОБА_7 призначено на посаду заступника командира бойової машини-навідника-оператора 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2023 №110 (по стройовій частині) молодшого сержанта ОСОБА_7 29.04.2023 з метою виконання вимог розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу-заступника командира військової частини НОМЕР_3 №501/19/3/8/147 від 20.03.2023 щодо збереження життя та здоров`я особового складу, попередження або знищення ОТВ поза межами районів ведення бойових дій виключити з продовольчого забезпечення та зарахувати на продовольче забезпечення в їдальню навчального центру «Вербляни».

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2023 №117 (по стройовій частині) молодшого сержанта ОСОБА_7 вважати таким, що самовільно залишив частину на навчальному центрі «Вербляни» та виключити з продовольчого забезпечення з їдальні навчального центру «Вербляни».

При цьому, будучи військовослужбовцем військової служби, молодший сержант ОСОБА_7 відповідно до вимог статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Молодший сержант ОСОБА_7 під час проходження військової служби мав дотримуватися вимог статей 129, 130, 131, 199, 200, 201 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, щодо виконання військовослужбовцем за наказом командира військової частини в будь який час доби заходів, пов`язаних із забезпеченням бойової та мобілізаційної готовності військової частини, здійснювати участь у військових навчаннях, походах кораблях, бойових стрільбах та бойових чергуваннях, несенні служби у добовому наряді у будь які дні тижня без обмеження загальної тривалості службового часу, а також дотримуватися встановленого командиром військової частини розпорядку дня, яким встановлюється виконання основних заходів повсякденної діяльності, навчання й побуту особового складу підрозділів, штабів військової частини.

Водночас, відповідно до положень частини 4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призваний на військову службу за мобілізацією, молодший сержантОСОБА_7 повинен був виконувати такі обов`язки військової служби:

1)на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) час, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2)на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3)поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4)під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5)під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Натомість, молодший сержант ОСОБА_7 , діючи всупереч інтересам військової служби та наведеним вимогам Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України став на шлях вчинення злочину проти встановленого порядку несення військової служби.

Так, молодший сержант ОСОБА_7 на порушення вимог вищевказаного законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_4 о 09 год. 00 хв. самовільно залишив військову частину за місцем її дислокації: АДРЕСА_3 і перебував поза межами вказаного міста тривалістю понад три доби, проводячи час на власний розсуд та не виконуючи обов`язки військової служби, тим самим припинив виконувати свій Конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості України.

16.12.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

За вказаним кримінальним провадженням 16.12.2024 року слідчий СВ Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_8 звернулась до слідчого судді Кам`янець Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, який є тяжким злочином, та існують передбачені ст.177 КПК України ризики, а саме можепереховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2024 року клопотання слідчого задоволено частково та застосовано до підозрюваногоОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 13 лютого 2025 року включно з покладенням обов`язків: цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; не відлучатися за межі свого місця проживання - АДРЕСА_2 без дозволу слідчого, прокурора або суду; прибувати до слідчого, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження, за першою вимогою; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із рішення слідчого судді, прокурор Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

На переконання сторони обвинувачення слідчим суддею повною мірою не враховано, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачена безальтернативна міра покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Зазначає, що підозрюваний ОСОБА_7 розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання його винним у вчинені інкримінованого злочину та зважаючи на тривале ухилення від явки до слідчого, може продовжити переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.

Вказує, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Позиція учасників судового провадження

Прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу, застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а ухвалу слідчого судді суду першої інстанції скасувати з огляду на її необґрунтованість та незаконність, зазначив, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, на які вказує слідчий у клопотанні.

Захисник та підозрюваний заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, ознайомившись із матеріалами справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно зі статтею 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

В апеляційній скарзі прокурор оскаржує застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Мотивуючи прийняте рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовуючи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 , слідчий суддя зазначив, що під час розгляду клопотання слідчого доведено наданими органом досудового розслідування доказами обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, підозра є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погодилась і сторона захисту, не оскаржуючи ухвалу слідчого судді.

Щодо існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК Кодексу, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.

З огляду на викладене, з урахуванням даних про особу ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов висновку, що під час розгляду клопотання слідчого доведено обставини, передбачені пунктом 1 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено, що саме найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для запобігання ризиками, зазначеним у клопотанні, тому відмовив у задоволенні клопотання про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосувавши більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком слідчого судді.

Відповідно до вимог ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з частиною 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, обов`язок доведення існування зазначених обставин кримінальний процесуальний закон покладає на слідчого, який звертається із відповідним клопотанням, яке повинно містити крім викладу обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, також обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та посилання на матеріали, що підтверджують всі ці обставини, відповідно до вимог статті 184 КПК України.

Відповідно до вимог статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити вище перелічені дії.

Згідно з частиною 1 статті 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, копії яких містяться в матеріалах клопотання, що не оскаржується стороною захисту.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисних дій, які полягали у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Наявність ризику щодо можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тяжкістю можливого покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами клопотання слідчого про наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, згідно якої вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що тяжкість покарання у разі доведення вини ОСОБА_7 , дає достатні підстави вважати, що існує істотний ризик його переховування від органів досудового розслідування та суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, апеляційний суд враховує і дані про особу підозрюваного, який не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, характеризується посередньо, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Також колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме у самовільному залишенні військової частини без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тоді як відповідно до вимог ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, слідчий суддя своє рішення про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту достатньо не мотивував, не врахував усіх вимог ст.ст. 176, 177, 178, 194 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний оцінити всі обставини, серед яких і наявність ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, і тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, репутацію підозрюваного, майновий стан, наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки слідчого судді містять істотні суперечності, що є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до вимог статті 409, 411 КПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали слідчого судді Кам`янець Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2024 року.

У колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості на поточній стадії досудового розслідування підозри, пред`явленої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення з боку органу досудового розслідування, оскільки існують об`єктивні відомості, що він міг вчинити вказане правопорушення, про що свідчать матеріали кримінального провадження і доведено прокурором під час розгляду клопотання.

Стосовно існування ризиків, передбачених п. 1, 4 ч.1 ст.177 КПК Україну, які зазначені у клопотанні слідчого. то колегія суддів із урахуванням як діючого законодавства, так і практики Європейського суду з прав людини, враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , а саме у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, вважає, що слідчим у клопотанні під час його розгляду доведено наявність достатніх підстав вважати, що існує ризики, передбачені п.1 та 4 ч.1 ст.177 КПК Україну.

Колегія суддів, з урахуванням обставин провадження, тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , враховуючи наявність вказаних у клопотанні слідчого ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, вимоги ч.8 ст.176 КПК України, дійшла висновку що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде достатнім для запобігання зазначеним ризикам.

З урахуванням наданих матеріалів провадження, практики Європейського суду з прав людини, обставин кримінального правопорушення, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, даних про особу підозрюваного та існуючих ризиків, передбачених п.1,4 ч.1 статті 177 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання слідчого та вважає необхідним застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Згідно положень ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437 - 4421 Кримінального кодексу України.

З урахуванням наведених вимог ч.4 ст.183 КПК України, колегією суддів не визначався розмір застави.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Кам`янець Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце проживання, з покладенням обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України на строк до 13 лютого 2025 року включно щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Кам`янець Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 14 лютого 2025 року включно без визначення розміру застави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3