Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/8602/23
Провадження № 1-кп/644/346/25

УХВАЛА

Іменем України

16 січня 2025 року Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

Членів колегії судді ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.08.2023 року за № 0001306 по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Артемівськ, Перевальського району, Луганської області, українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, що має неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, не працевлаштованого, що зареєстрований АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, -

УСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває дане кримінальне провадження. Задоволено клопотання обвинуваченого та після зміни головуючого судді у справі розпочато судовий розгляд спочатку. За клопотанням сторони обвинувачення розгляд справи відкладений для виклику потерпілого.

Обвинуваченому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до визначеної дати наступного судового засідання строк спливає.

Прокурором подані клопотання про його продовження на строк 60 діб.

В обґрунтування поданого клопотання прокурором зазначено, що попередньо встановлені судом ризики не змінились та продовжують існувати, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та може вчинити нові кримінальні правопорушення, може переховуватись від суду або чинити вплив на свідків, місце мешкання яких йому відомі, зберігаються ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, чинити вплив на свідків. Враховуючи вік, стан здоров`я обвинуваченого, відсутність відомостей про неможливість його утримання в умовах слідчого ізолятору, з метою забезпечення гарантування його присутності під час подальшого проведення, інші більш м`які альтернативні запобіжні заходи, ніж тримання під вартою не можуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та вищевказані обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Посилався на практику Європейського суду з прав людини, позиції викладені в рішеннях «Летельє проти Франції», «Ілійков проти Болгарії» щодо виправдання тримання особи під вартою з огляду на суспільний інтерес та суворість передбаченого покарання, яка є суттєвим елементом при оцінювання ризиків.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та викладені в ньому доводи, просив його задовольнити.

Захисник обвинуваченого проти задоволення клопотання прокурора заперечувала, зазначала, що прокурором не надано та не наведено доказів ризиків, на які він посилається в клопотанні. Звертала увагу на те, що прокурором не зважаючи на те, що судом встановлено попередніми ухвалами недоведеність ризиків імовірного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, знову посилається на їх існування та не доводить обставини їх виникнення. Її підзахисний не переховувався та не має такого наміру. Також зазначала, що обвинувачений є особою з інвалідністю та не має можливості пройти лікування в умовах стаціонару, вони звертались до Жовтневого районного суду м. Харкова та їх скаргу щодо неналежної медичної допомоги було задоволено, але ухвала не виконана, дотепер обвинувачений не має можливості пройти лікування. Просила відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою та змінити запобіжний захід обвинуваченому на іншій, більш м`який, на домашній арешт.

Обвинувачений доводи захисника підтримав, просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Вислухавши доводи учасників, дослідивши матеріали провадження, суд вважає що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. При цьому, необхідно враховувати, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність відповідних ризиків, передбачених ч.1 даної статті.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.08.2023 року щодо обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор», строк дії запобіжного заходу продовжувався, строк дії запобіжного заходу спливає 28.11.2024 року.

Суд вважає, що підозра є обґрунтованою до ступеню необхідного для даної стадії процесу.

Суд враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Не зважаючи на те, що процесуальний закон і не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При цьому «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96), але у той же час питанню суворості покарання не може надаватися надмірне (вирішальне) значення, оскільки потреба ізоляції не підлягає оцінюванню з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість кримінальних правопорушень (рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05), та повинна враховуватися у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує застосування такого запобіжного заходу.

Суд погоджується із доводами прокурора, що наразі продовжує існувати ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Існує можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, що на думку суду обґрунтовано може викликати загрозу втечі обвинуваченого.

Також, суд вважає зазначити, що ризики, передбачені п.п.3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, не були доведені. Попередньо, під час вирішення питання про доцільність продовження строк запобіжного заходу, судом неодноразово зазначалось, що дані ризики, не знайшли свого підтвердження, та нових підстав виникнення цих ризиків, чи їх існування не наведено.

Суд враховує, дані про особу обвинуваченого, а саме, те що він одружений, має постійне місце реєстрації та проживання, є людиною з інвалідністю, раніше не судимий, але даних щодо не можливості отримання медичної допомоги в умовах ізолятора суду не надано, лише зазначено на факт звернення до слідчого судді, отримання ухвали про зобов`язання медичну частину провести обстеження.

З урахуванням наведеного, оскільки судом розпочато судовий розгляд спочатку, визначено повний обсяг дослідження доказів по справі, не допитувались потерпілий, свідки, обвинувачений та не досліджувались докази по справі, суд вважає, що запобігти ризику, існування якого встановлено в ході розгляду клопотання та що продовжує існувати і забезпечити можливість судового розгляду кримінального провадження може виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та підстав для зміни запобіжного заходу суд не вбачає.

Також, суд зазначає, що ухвала суду про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була предметом оцінки апеляційної інстанції, та залишена без змін.

Закінчити розгляд справи не є можливим до встановленого 2-місячного строку з причин, що не залежать від суду, тому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до положень п.2 ч. 4 ст.183 КПК України розмір застави не визначався, підстав для його визначення суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 182, 183, 331, 391 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - задовольнити. Продовжити строк дії запобіжного заходу обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 16.03.2025 року.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 16.01.2025 року.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, прокурором, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання та судовий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий: суддя ОСОБА_1

Члени колегії: суддя ОСОБА_2

суддя ОСОБА_3