Провадження № 1-кп/582/106/24
Справа № 582/790/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" лютого 2025 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Недригайлів Сумської області матеріали кримінального провадження № 0000492 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженки смт Недригайлів, Недригайлівського району Сумської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

27.05.2024 близько 22 год 55 хв ОСОБА_6 керувала автомобілем марки «Ореl» моделі «Astra» р.н. НОМЕР_2 , рухалася проїзною частиною автодороги «Н-07» зі сполученням «Київ-Суми-Юнаківка» зі сторони м. Ромни в напрямку м. Суми.

Рухаючись у вказаному напрямку та перебуваючи на 226 кілометрі вищевказаної автодороги в с. Голубці, Роменського району Сумської області, поблизу будинку № 12 вул. Сумської, знехтувала безпекою дорожнього руху України, в порушення вимог п.п. 2.36, 12.1 Правил дорожнього руху, не була уважною, не врахувала дорожню обстановку та стан дорожнього покриття, не обрала безпечну швидкість руху керованим автомобілем, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, втратила контроль над його керуванням, внаслідок чого допустила зіткнення з бетонною опорою мосту.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирка переднього сидіння вказаного автомобіля ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження з якими була доставлена до КНП «Роменської ЦРЛ» РМР.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 332 від 17.06.2024, ОСОБА_4 в результаті ДТП отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому верхньої третини лівого стегна зі зміщенням, що кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження.

За висновком судової інженерно-транспортної експертизи «Дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод» № 67 від 17.06.2024, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Ореl» моделі «Astra» р.н. НОМЕР_2 , порушила вимоги Правил дорожнього руху (затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, введених в дію з 01.01.2002), передбачені пунктами:

2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Допущені водієм ОСОБА_6 порушення вимог пунктів 2.36, 12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо- транспортною подією та наслідками, що настали.

Дії водія ОСОБА_6 по порушенню Правил дорожнього руху умисні, форма вини до наслідків, що настали - необережна (злочинна самовпевненість).

Допитана у відкритому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю та пояснила, що дійсно 27.05.2024 в нічний час вона керувала автомобілем марки «Ореl» моделі «Astra» р.н. НОМЕР_2 , по автодорозі «Н-07» зі сторони м. Ромни в напрямку м. Суми. Проїжджаючи с. Голубці, Роменського району Сумської області, не впоралась із керуванням, внаслідок чого допустила зіткнення з бетонною опорою мосту. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_4 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. У вчиненому щиро покаялася, просила суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_4 пояснила суду, що того дня вона разом із ОСОБА_6 їхала зі сторони м. Ромни в напрямку м. Суми автомобілем, що належить останній. Проїжджаючи с. Голубці, Роменського району Сумської області ОСОБА_8 не впоралась із керуванням та скоїла ДТП, внаслідок чого вона отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Просила призначити обвинуваченій покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

Представник потерпілої ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні повідомив, що обвинувачена ОСОБА_6 за час розгляду кримінального провадження у суді в повному обсязі не відшкодувала завдану потерпілій шкоду. Просив призначити обвинуваченій покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

Крім повного визнання обвинуваченою ОСОБА_6 своєї вини, її вина у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, повністю підтверджується наступними доказами, наданими суду стороною обвинувачення та дослідженими безпосередньо судом:

- даними з витягу з кримінального провадження № 0000492 про внесення до ЄРДР 28.052024 відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України;

- рапортами помічника чергового Роменського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 ;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події з планом-схемою огляду місця дорожньо-транспортної події та фототаблицею до нього від 27.05.2024;

- постановою про визнання автомобіля «Ореl» моделі «Astra» р.н. НОМЕР_2 , речовим доказом;

- копією ухвали слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 31.05.2024 про арешт автомобіля «Ореl» моделі «Astra» р.н. НОМЕР_2 ;

- висновком судово-медичної експертизи № 332 від 12.06.2024, згідно якого ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у виді закритого уламкового перелому верхньої третини лівого стегна зі зміщенням, що кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження;

- висновком судової автотехнічної експертизи № 66 від 17.06.2024;

- висновком інженерно-транспортної експертизи № 67 від 17.06.2024.

Вивчивши обставини кримінального провадження, оцінивши кожен наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, зіставивши ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і встановлені судом ознаки діяння, вчиненого ОСОБА_6 , суд дійшов висновку про те, що вони відповідають один одному. Таким чином, суд визнає доведеним обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а отже, її дії необхідно кваліфікувати як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_6 виховує малолітню дитину, раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, скарг та заяв на її поведінку не надходило.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд відносить: щире каяття та активне сприяння розкриттю вчиненого кримінального правопорушення, шляхом надання правдивих показань про обставини його вчинення, та добровільне часткове відшкодування завданих збитків.

Як обставинами що пом`якшують покарання суд визнає, те, що обвинувачена має молодий вік, а також те, що на її утриманні перебуває дитина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлені.

За наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкість вчиненого кримінального правопорушення з урахуванням особи винної, з урахуванням обставин справи, суд переходить до переконання про можливість призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті за це кримінальне правопорушення.

Прийнявши рішення про призначення обвинуваченій більш м`якого покарання ніж передбачено законом, на думку суду, буде необхідною та достатньою умовою для її виправлення та попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 286 КК України з приміненням ст. 69 КК України у виді штрафу з позбавлення права керувати транспортними засобами.

Потерпілою ОСОБА_4 заявлений цивільний позов до ОСОБА_6 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Позивач просить суд: стягнути з відповідача ОСОБА_6 на її користь 190000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 19840,00 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю, 10000,00 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу; стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» 62254,75 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що протиправні дії обвинуваченої ОСОБА_6 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із подією ДТП та її негативними наслідками, які полягають у спричиненні потерпілій ОСОБА_4 , тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, внаслідок чого завдано як матеріальних збитків (майнової шкоди) у результаті порушення цивільного права, а також значної моральної шкоди, яка полягає у душевних і моральних стражданнях та психічних переживаннях, яких вона зазнала і на даний час зазнає у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_6 , які підлягають відшкодуванню силу норм Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» подано відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що 27.11.2023 між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_11 було укладено електронний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 218123717 зі строком дії з 28.11.2023 до 27.11.2024. Предметом страхування за Полісом є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу OPEL ASTRA д.р.н. НОМЕР_2 . Ліміт страхової суми за полісом становить: 160 000, 00 грн на одного потерпілого - за шкоду, заподіяну майну, 320 000, 00 грн. на одного потерпілого - за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю. Зазначив, що не заперечує проти задоволення позовної вимоги в частині стягнення зі страховика підтверджених витрат на лікування в розмірі 33 988,79 грн. Водночас не погоджується з твердженням ОСОБА_4 про те, що потрібно стягнути з ПрАТ «СК «УНІКА» регламентну виплату у розмірі 28265, 96 грн як такої що не ґрунтується на законі та є подвійним стягненням відшкодування за однією і тією ж вимогою. ПрАТ «СК «УНІКА» заперечує щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди та вважає, що розмір моральної шкоди не узгоджується з нормами спеціального закону. Так, відповідно до статті 26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Тобто, виплата моральної шкоди є похідною та прямо залежить від розміру страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю. Оскільки обґрунтовані позовні вимоги щодо страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, заявлені в розмірі 33 988,79 грн., то відшкодування моральної шкоди зі Страховика має обраховуватися в розмірі 5 відсотків від суми такої виплати, тобто 33 988,79 х 5% = 1 699,44 грн. Отже, позовну вимогу щодо стягнення моральної шкоди страховик визнає частково у розмірі 1 699,44 грн., в решті такої вимоги - заперечує.

Представник відповідача ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення шкоди завданої через втрату працездатності, оскільки згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», така шкода відшкодовується страховиком. Позовні вимоги ОСОБА_4 в частині відшкодування моральної шкоди відповідач ОСОБА_6 визнає частково у розмірі 50000, 00 грн, вважає, що розмір зазначений позивачем є занадто великим та непосильним.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 повністю підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, які викладені у письмовій формі у позовній заяві.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 позицію викладену у відзиві на позовну заяву підтримали в повному обсязі.

Щодо позовних вимог потерпілої ОСОБА_4 до ПАТ «СК «УНІКА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» ).

У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підвередила вищезазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) .

Враховуючи вищенаведені висновки Великої Палати Верховного Суду, у спірних правовідносинах майнова шкода завдана позивачу в результаті ДТП, у межах страхової суми (суми страхового відшкодування) має бути відшкодована страховиком. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

Відповідно до цього Закону та статті 13 ЦК України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин.

Суд вважає правильним і таким, що ґрунтується на законі пред`явлення потерпілої позову до страхової компанії.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Як зазначено в Постанові Касаційного кримінального суду Верховного суду від 17 листопада 2021 року, справа №333/384/20, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 720-ІХ) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 720-ІХ в редакції Закону № 5090-VI).

Чинна редакція пункту 1.4 статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає, що особи, відповідальність яких застрахована, - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, Верховний Суд наголошує на тому, що власником, володільцем транспортного засобу може бути будь-яка правоздатна фізична особа. Вона вправі реалізовувати будь-які повноваження щодо такого автомобіля, безпосередньо не заборонені законом.

Судом установлено, що цивільна відповідальність ОСОБА_6 , як володільця транспортного засобу, в період вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА», що підтверджується полісом 218123717 зі строком дії з 28.11.2023 до 27.11.2024. Ліміт страхової суми за полісом становить: 160 000, 00 грн на одного потерпілого - за шкоду заподіяну майну, 320 000, 00 грн. на одного потерпілого - за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю.

Отже, між потерпілою та обвинуваченою виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. У той же час між обвинуваченою та страховою компанією існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілими, яким він виплачує страхові відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

Положеннями ст. 35 вказаного Закону регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.

Суд звертає увагу, що визначений Законом № 1961-IV порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий у розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає права особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону № 1961-IV у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець установлює дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст. 35 Закону № 1961-IV, передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п. 36.1. ст. 36 Закону № 1961-IV рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення із заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК України.

Водночас у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмета доказування. У цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону № 1961-IV, не є обов`язковим. (Постанова Касаційного кримінального Суду Верховного суду від 11.11.2021 справа №185/5823/20)

Як зазначенов Постанові Великої Палати Верховного суду від 14.12.2021,справа № 147/66/17, відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Позивачем також надано належні докази у підтвердження матеріальних збитків у зв`язку з придбанням необхідних медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення, на суму 33988,79 грн. (виписка із медичної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення № 4937, виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 2177/599, довідка КНП «Недригайлівський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 20.08.2024, долучені товарні чеки та квитанції про витрати на лікування, рахунок-фактура № КВ-0000240 від 29.05.2024 на набір металоконструкцій для інтрамедулярного остеосинтезу стегнової кістки (комплект) титан та квитанції до нього).

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «СК «УНІКА» частково виплатила потерпілій ОСОБА_4 страхові відшкодування, а саме витрати на лікування у розмірі 33043,19 грн та моральну шкоду згідно ст. 26-1 Закону у розмірі 1652,16 грн.

Отже з урахуванням часткового відшкодування матеріальної та моральної шкоди під час судового розгляду ПАТ «СК «УНІКА» на користь потерпілої ОСОБА_4 , завданої внаслідок отримання тілесних ушкоджень при ДТП, суд вважає за необхідне стягнути 945,10 грн в рахунок відшкодування витрат на лікування.

У відповідності до вимог п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 ( далі - Закон № 1961) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі, а також особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно положень п. 24.1 ст. 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

П. 24.2 ст. 24 Закону передбачає мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Враховуючи мінімальний розмір заробітної плати, який складає 8000,00 гривень, та кількість днів стаціонарного та амбулаторного лікування - 106 діб, розмір регламентної виплати складає 1/30 X 8 000 X 106 = 28 265,96 гривень.

За вимогами ст. 25 Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності.

ОСОБА_4 дійсно понесла витрати на лікування в розмірі 945,10 грн (які ПАТ «СК «УНІКА» потепрпілій не виплачені) отримавши середньої тяжкості тілесні ушкодженя в результаті ДТП, що призвело до шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності в розмірі 28265,96 грн, то максимальний розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню страховиком, не може перевищувати 5 % за шкоду заподіяну здоров`ю, і становить 1 460,55 грн (29 211,06 грн. (945,10 грн + 28 265,96 грн.) х 5% = 1 460,55 грн).

За викладених обставин позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ «СК «УНІКА» є необґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Потерпілою також заявлено позов про відшкодування моральної шкоди в сумі 190 000,00 грн. В обґрунтування позову в цій частині ОСОБА_4 та її представник зазначили, що внаслідок отримання травми життя потерпілої істотно змінилось, вона зазнала сильного болю, тривалий час лікувалася, і в даний час продовжує лікуватись. Потерпіла відчувала як фізичні, так і моральні страждання та біль, пригнічення, змушена була затрачати значні зусилля для відновлення належного рівня свого життя.

Згідно Постанови Великої Палати Верховного суду від 14.12.2021, справа №147/66/17, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України). Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а в разі завдання шкоди здоров`ю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала.

Враховуючи характер та обсяг страждань потерпілої, її вік та стан здоров`я, істотність вимушених змін у її житті, які пов`язані з отриманою травмою, суд, виходячи із принципів розумності, співрозмірності та справедливості, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 моральної шкоди в сумі 70000,00 грн.

Щодо позовних вимог потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування середнього заробітку втраченого ушкодженням здоров`я в сумі 19840,00 грн, суд приходить до наступного.

Частиною першою статті 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка є потерпілою від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Як встановлено в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 подала до суду цивільний позов, в якому вказала, що у зв`язку з отриманням травми в ДТП вона має право на відшкодування шкоди відповідно до положень ст. 1195, 1197 ЦК України. Розмір втраченого заробітку обчислений потерпілою та становить (2 місяці 10 робочих днів) та у розмірі 19840,00 грн.

Сторона захисту заперечила проти позовних вимог ОСОБА_4 та у письмовому відзиві просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування середнього заробітку втраченого внаслідок ушкодження здоров`я.

Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 906/1318/19 було викладено правову позицію, що статтями 1195-1208 ЦК України закріплено конструкцію спеціального делікту. В порядку, визначеному цими нормами, здійснюється відшкодування шкоди, завданої життю або здоров`ю фізичної особи, у всіх випадках, крім визначених спеціальними законами.

Загальний порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП врегульований Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 24-26 цього закону визначено порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, шкоди, пов`язаної з тимчасовою та стійкою втратою працездатності. Отже слід виснувати, що у разі дотримання умов та порядку страхування, інших вимог закону власником транспортного засобу та потерпілим, сума страхового відшкодування має враховуватись при притягненні до цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану каліцтвом.

За обставинами справи судом установлено, що цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «Ореl» моделі «Astra» р.н. НОМЕР_2 , використання якого обвинуваченою призвело до ДТП, застрахована у ПАТ «СК «УНІКА» згідно полісу страхування № 218123717 зі строком дії з 28.11.2023 до 27.11.2024. Ліміт страхової суми за полісом становить: 160 000, 00 грн на одного потерпілого - за шкоду, заподіяну майну, 320 000, 00 грн. на одного потерпілого - за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю.

Предметом позовних вимог потерпілої ОСОБА_4 , зокрема, є сума відшкодування заробітку в розмірі 19840,00 грн, втраченого нею внаслідок тимчасової втрати працездатності. За таких обставин суд доходить висновку, що відповідні вимоги охоплюються лімітом відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності обвинуваченого і порядок їх відшкодування передбачений ст.25, 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з ч. 1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

У постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19 зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Враховуючи, те, що позовні вимоги пред`явлено не до належного відповідача (не пред`явлено до страховика ПАТ «СК «УНІКА»), то суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком (у межах страхових сум) і винуватцем ДТП, а відтак позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №199/6524/18.

Щодо відшкодування витрат, понесених потерпілою ОСОБА_4 пов`язаних з розглядом справи, слід зазначити наступне.

Крім того, положеннями ч.1 ст.124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представником потерпілої ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 було заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування понесених витрат, адвокат надав договір про надання правничих послуг від 17.08.2024 та платіжну інструкцію від 20.08.2024 на суму 10000,00 грн.

При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керується відповідними правовими позиціями, які зафіксовані Верховним Судом, зокрема в Постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, де зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також констатовано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, керуючись принципами справедливості та верховенства права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, враховуючи обставини кримінального провадження, суд вважає, що вони підлягають задоволенню в повному обсязі у сумі 10000,00 грн.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченої по даному кримінальному провадженню не обирався.

У порядку ч. 4 ст. 174 КПК України підлягає вирішенню питання про скасування арешту майна, накладеного під час досудового розслідування.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 100, 174, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання з приміненням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 38250 (тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік .

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» (04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, 6В, ЄДРПОУ 20033533) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , витрати на лікування у розмірі 945 (девятсот сорок п`ять) грн 10 коп, шкоду, пов`язану із втратою працездатності у розмірі 28 265 (двадцять вісім тисяч двісті шістдесят п`ять) грн 96 коп, моральну шкоду у розмірі 1 460 (одна тисяча чотириста шістдесят) грн 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , 70000 (сімдесят тисяч) грн 00 коп в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням та 10000 (десять тисяч) грн 00 коп в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

В іншій частині позову відмовити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 31 травня 2024 року на: автомобіль марки «Opel» моделі «Astra», р.н. НОМЕР_2 .

Речові докази:

- автомобіль марки «Opel» моделі «Astra», р.н. НОМЕР_2 , - повернути володільцю ОСОБА_6 та дозволити останній використовувати за призначенням.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Недригайлівський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя: ОСОБА_1