Справа №: 630/903/24 Провадження № 1-кс/630/235/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Люботин

Слідчий суддя Люботинського міського суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні №0000486 від 06.09.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 10.09.2024 було накладено арешт шляхом заборони на користування, розпорядження та використання на автомобіль Mercedes-Benz Sprinter, номерний знак НОМЕР_1 білого кольору 2010 р.в. VIN НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 .

Представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду із даним клопотанням, у якому просив зняти арешт з автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, номерний знак НОМЕР_1 білого кольору 2010 р.в. VIN НОМЕР_2 . На обґрунтування клопотання посилався на те, що стосовно даного транспортного засобу в рамках кримінального провадження проведено всі необхідні слідчі дії, зокрема проведено судово-цитологічну експертизу. А тому, потреба у подальшому арешті цього автомобіля відсутня.

У судове засідання представник власника майна не з`явився, подав до суду заяву про розгляд його клопотання у його відсутність.

Представник відділення поліції №2 ХРУП №1 ГУНП України в Харківській області в судове засідання не з`явився, причини не повідомив. Неявка представника органу досудового розслідування, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання клопотання, не є перешкодою для розгляду клопотання.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, належно оцінивши наявні докази, вважає клопотання таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що на даний час у провадженні СВ відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000486 від 06.09.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України.

До цього часу підозра у кримінальному провадженні нікому не пред`явлена.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 10.09.2024 було накладено арешт шляхом заборони на користування, розпорядження та використання на автомобіль Mercedes-Benz Sprinter, номерний знак НОМЕР_1 білого кольору 2010 р.в. VIN НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4

Місце зберігання арештованого майна ухвалою слідчого судді визначено не було. На даний час автомобіль зберігається відділенням поліції №2 Харківського РУП №1 ГУ НП в Харківській області.

Відповідно до статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до положень статей 7, 16 КПК України, встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Положення кримінального процесуального Закону кореспондуються із ст. 41 Конституції України та ст. ст. 316, 317, 321 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до положень статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Згідно пункту 1 частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Згідно частини 3 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Частиною 4 ст. 173 КПК України визначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Як встановлено ухвалою від 10.09.2024, арештоване майно було визнано речовими доказами і накладення арешту було зумовлено метою запобігання його приховування, знищення чи спотворення, а також необхідністю проведення судово-цитологічної експертизи.

Санкція частини 1 статті 239 КК України не передбачає додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

З вересня 2024 року по кінець березня 2025 року сплинув значний термін, який є вочевидь достатнім для призначення та проведення експертиз.

Судом не здобуто відомостей про подальшу необхідність зберігання автомобіля у органу поліції.

Судом не отримано відомостей про те, що у кримінальному провадженні будь-якій особі повідомлено про підозру, або здійснено перекваліфікацію діяння.

За таких обставин, клопотання адвоката ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, і є доцільним застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна та повернути автомобіль Mercedes-Benz Sprinter, номерний знак НОМЕР_1 білого кольору 2010 р.в. VIN НОМЕР_2 власнику на відповідальне зберігання.

На даному етапі досудового розслідування, з врахуванням того, що слідством не складено повідомлення про підозру, та не завершено кримінальне провадження, суд не вбачає підстав для повного скасування арешту, оскільки кваліфікація злочину може бути змінена слідчим.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170,173, 174, 309 КПК України -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Повернути автомобіль Mercedes-Benz Sprinter, номерний знак НОМЕР_1 білого кольору 2010 р.в. VIN НОМЕР_2 , власнику ОСОБА_4 на відповідальне зберігання.

Попередити ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України за розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1