У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2025 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, помічника начальника групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти ІНФОРМАЦІЯ_2 , молодшого сержанта,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13.03.2025 року.

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

(в режимі відео-конференції з використанням власних технічних засобів в системі «EasyCon»)

захисник ОСОБА_5

(в режимі відео-конференції з використанням власних технічних засобів в системі «EasyCon»)

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13.03.2025 року.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник зазначає, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінуємого злочину, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вказує, що судом не враховано дані про особу підозрюваного, а саме наявність в нього хронічних захворювань, поранень та контузій, які він отримав під час захисту Батьківщини, наявність в нього нагород та відзнак за захист Батьківщини.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

Другим СВ (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000115 від 13.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

За версією органу досудового розслідування, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.03.2022 за №64 ОСОБА_6 призначено на посаду помічника начальника групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу зонального відділу та поставлено на всі види забезпечення. ОСОБА_6 перебуває у військовому званні «молодший сержант».

Так молодший сержант ОСОБА_6 , 12 січня 2025 року приблизно о 21 годині 55 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного стану, в порушення ст. 9, 11, 13, 14, 16, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, діючи з прямим умислом направленим на вбивство людини, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, після сумісного розпиття спиртних напоїв, під час конфлікту зі своїм колегою по службі стрільцем групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти ІНФОРМАЦІЯ_2 солдатом ОСОБА_8 , взяв до рук кухонний ніж та наніс цим ножем останньому не менше 5 ударів в область тулуба та грудної клітини зліва, виконавши усі дії, які вважав необхідними для вбивства ОСОБА_8 , однак свій злочинний намір у вигляді настання смерті останнього не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки військовослужбовець ОСОБА_9 , вчасно втрутився в цей конфлікт та вибив ніж з рук ОСОБА_6 , в результаті чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран м`яких тканин правої половини грудної клітки, непроникаючих, проникаючої торако-абдомінальної колото-різаної рани лівої половини грудної клітки 7 міжребір`я по задній пахвинній лінії з пошкодженням діафрагми та селезінки, лівобічного пневмотораксу.

13.01.2025 о 14.10 год ОСОБА_6 затримано у порядку п. 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

13.01.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення та про наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

За версією органу досудового розслідування, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.03.2022 за №64 ОСОБА_6 призначено на посаду помічника начальника групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу зонального відділу та поставлено на всі види забезпечення. ОСОБА_6 перебуває у військовому званні «молодший сержант».

Так молодший сержант ОСОБА_6 , 12 січня 2025 року приблизно о 21 годині 55 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного стану, в порушення ст. 9, 11, 13, 14, 16, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, діючи з прямим умислом направленим на вбивство людини, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, після сумісного розпиття спиртних напоїв, під час конфлікту зі своїм колегою по службі стрільцем групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти ІНФОРМАЦІЯ_2 солдатом ОСОБА_8 , взяв до рук кухонний ніж та наніс цим ножем останньому не менше 5 ударів в область тулуба та грудної клітини зліва, виконавши усі дії, які вважав необхідними для вбивства ОСОБА_8 , однак свій злочинний намір у вигляді настання смерті останнього не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки військовослужбовець ОСОБА_9 , вчасно втрутився в цей конфлікт та вибив ніж з рук ОСОБА_6 , в результаті чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран м`яких тканин правої половини грудної клітки, непроникаючих, проникаючої торако-абдомінальної колото-різаної рани лівої половини грудної клітки 7 міжребір`я по задній пахвинній лінії з пошкодженням діафрагми та селезінки, лівобічного пневмотораксу.

13.01.2025 о 14.10 год ОСОБА_6 затримано у порядку п. 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

13.01.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Щодо тверджень захисника, про необґрунтованість підозри ОСОБА_6 в інкримінованого йому злочині, то слід зазначити, що нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночними поняттями.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку слідчої судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованого йому злочині. А тому доводи сторони захисту про необґрунтованість висунутої ОСОБА_6 підозри є неприйнятними.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду оскільки, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того доведено існування ризику, передбаченого п. 2 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, того що підозрюваний ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тобто перебуваючи на волі та володіючи обставинами вчиненого ним кримінального правопорушення може продовжити свою злочинну діяльність направлену на знищення речей, предметів на яких могли залишились сліди злочину.

Крім того, доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, незаконного впливу підозрюваного на свідків у даному кримінальному провадженні. Так, за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. Свідки та потерпілі у цьому кримінальному провадженні є військовослужбовці, які проходять службу у складі одного підрозділу військової частини та проживали разом з ОСОБА_6 , особисто були присутні під час вчинення останнім кримінального правопорушення. За таких умов слідчий суддя прийшов до вірного висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами ОСОБА_6 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п. 1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд, враховує, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років. У зв`язку з чим тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному є достатнім мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2025 року, щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді