"18" грудня 2024 р. Справа № 363/6226/24
УХВАЛА

18 грудня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000218, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000218 від 28.09.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 28.11.2024 року в межах кримінального провадження призначено підготовче судове засідання.

Під час підготовчого провадження обвинувачений ОСОБА_4 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 КК України. Клопотання було мотивовано тим, що ОСОБА_4 добровільно звернувся до медичного закладу з приводу залежності внаслідок вживання наркотиків та прошов відповідне стаціонарне лікування у період з 08.11.2021 року по 25.11.2024 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив звільнити його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України з підстав, викладених у ч. 4 ст. 309 КК України, та закрити кримінальне провадження.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав подане клопотання, просив задовольнити його у повному обсязі. На додаток до цього, обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що суть пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, йому зрозуміла, підтвердив обставини та факти, викладені в обвинувальному акті, визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що дійсно вживав наркотичні речовини, мав залежність, однак до цього до лікаря-нарколога не звертався, на обліку не перебував. Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що після вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, добровільно звернувся до медичного закладу для проходження лікування, пройшов курс стаціонарного лікування з 08.11.2024 року по 25.11.2024 року.

З урахуванням вищевикладеного, обвинувачений ОСОБА_4 просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, закрити кримінальне провадження та відповідно заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Захисник ОСОБА_5 підтримала клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, просила його задовольнити та закрити кримінальне провадження. Захисником було зазначено, що наявні всі підстави для звільнення від кримінальної відповідальності, передбачені ч. 4 ст. 309 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , страждаючи від наркотичної залежності, добровільно звернувся до медичного закладу та пройшов курс лікування. Захисник ОСОБА_5 додала, що сторона захисту зверталася з відповідним клопотанням до прокурора на стадії досудового розслідування, однак прокурором було відмовлено у його задоволенні, оскільки у медичних документах, що підтверджують проходження обвинуваченим ОСОБА_4 курсу лікування, відсутні вказівки на наявність у нього діагнозу «наркоманія». Разом з тим, захисник ОСОБА_5 вважає, що наявність діагнозу «наркоманія» не є обов`язковим для застосування приписів ч. 4 ст. 309 КК України, оскільки такий діагноз взагалі відсутній в міжнародній класифікації хвороб.

З урахуванням вищевикладеного, захисник ОСОБА_5 заперечила проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, вказавши на необхідність закриття кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 висловив заперечення проти клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Прокурором було підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_4 дійсно добровільно звернувся до медичного закладу та пройшов курс лікування. Однак всі надані медичні документи свідчать про відсутність в обвинуваченого ОСОБА_4 діагнозу «наркоманія», що є обов`язковим для застосування приписів ч. 4 ст. 309 КК України. У зв`язку з цим прокурор наполягав на відмові у задоволенні клопотання сторони захисту та на необхідності призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи та подане клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом: у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 Листа ВССУ «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року - у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти одне із таких рішень: закрити провадження у випадку встановлення таких підстав: а) набрання чинності законом, яким скасовано кримінальну відповідальність за діяння, вчинене особою; б) смерть обвинуваченого (за винятком випадків, коли провадження є необхідним для реабілітації померлого); в) існування вироку за тим же обвинуваченням, який набрав законної сили, або постановлення ухвали суду про закриття кримінального провадження за тим же обвинуваченням; г) відмова потерпілого чи його представника від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення; д) звільнення особи від кримінальної відповідальності; е) відмова прокурора від підтримання обвинувачення та відмова потерпілого чи його представника або законного представника підтримувати обвинувачення самостійно. Наявність інших підстав (відсутність події або складу кримінального правопорушення тощо) має бути доведена під час судового розгляду, за результатами якого може бути постановлено виправдувальний вирок.

Таким чином, під час підготовчого провадження суд наділений повноваженнями розгляду питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, ініційованого стороною захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2, 12 ПП ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 року № 1 - умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Суди повинні враховувати, що в ряді норм Особливої частини КК України (зокрема, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 114, ч. 3 ст. 175, ч. 4 ст. 212, ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 258, ч. 6 ст. 260, ч. 3 ст. 263, ч. 4 ст. 289, ч. 4 ст. 307, ч. 4 ст. 309, ч. 4 ст. 311, ч. 3 ст. 369, ч. 4 ст. 401) передбачено спеціальні підстави звільнення від кримінальної відповідальності. У всіх зазначених випадках за наявності обставин, передбачених конкретною нормою закону, суд зобов`язаний звільнити відповідних осіб від кримінальної відповідальності.

Приписами ч. 1 ст. 309 КК України передбачено кримінальну відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.

Відповідно до ч. 4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У постанові ККС ВС від 29.11.2021 року у справі № 357/11205/19 (провадження № 51-2776 кмо 21) було зроблено наступні висновки щодо застосування приписів ч. 4 ст. 309 КК України.

«Приписи вказаної правової норми дають можливість судам застосовувати її за наявності таких умов: 1) добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію; 2) особою розпочато лікування від наркоманії.

При цьому вказана норма права є імперативною та не дозволяє судам встановлювати додаткові, не визначені нею обставини для її застосування.

Таким чином, встановлення цих обставин є достатнім для ухвалення рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК.

Разом з цим, для правильного застосування судом цієї норми права необхідно керуватися й положеннями Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР (далі-Закон), які містить дефініції таких понять:

добровільне лікування лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника;

наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною;

зловживання наркотичними засобами або психотропними речовинами умисне систематичне незаконне вживання наркотичних засобів або психотропних речовин;

особа, хвора на наркоманію, особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія»;

медичне обстеження - обстеження особи в стаціонарних умовах з метою встановлення діагнозу «наркоманія».

Натомість колегія суддів об`єднаної палати вважає, що норма ч. 4 ст. 309 КК за своїм характером є заохочувальною.

Законодавець, формулюючи умови для звільнення від кримінальної відповідальності за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту ставив ціль вилікувати особу від захворювання на наркоманію, яке є тяжчим у порівнянні, наприклад, із захворюванням на алкоголізм.

Тому звернення особи до лікувального закладу навіть під час судового розгляду досягає тих цілей, для яких конструювалася ця норма.

Покарання особи, яка хворіє на наркоманію, незалежно від того, чи звернулася вона для такого лікування вперше чи вже проходила курс лікування, перебувала на відповідному обліку до внесення відомостей до ЄРДР у цьому провадженні чи ні, не повинно бути пріоритетним та превалювати над ціллю вилікувати особу.

Крім того, законодавцем не обмежено застосування ч. 4 ст. 309 КК фактом перебування до вчинення цього кримінального правопорушення на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини.

Положення кримінального закону не виключають можливість застосування ч. 4 ст.309 КК навіть у тому випадку, якщо особа добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, усвідомлюючи можливість ухвалення обвинувального вироку щодо неї.

Причини, які були визначальними для прийняття рішення про звернення до лікувального закладу з метою пройти лікування від наркоманії можуть бути різними. Однак ключовим є добровільне прийняття рішення особою, яка хворіє на наркоманію, щодо необхідності такого лікування.

Колегія суддів об`єднаної палати вважає, що причини, які передували зверненню особи до лікувального закладу для лікування від наркоманії, не повинні перекреслювати сам факт такого звернення та ставити під сумнів добровільність як таку.

Законодавець визначає поняття та підстави примусового лікування осіб, хворих на наркоманію, у ст. 16 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними». Будь-яке інше звернення для лікування від наркоманії є добровільним. Суд не може встановлювати додаткові умови для констатації факту добровільності.

Так само не має значення для застосування положень ч. 4 ст. 309 КК факт попереднього перебування особи на обліку. Той факт, що особа вперше звернулася для лікування може слугувати підставою для її звільнення від кримінальної відповідальності шляхом застосування вказаної правової норми, за наявністю інших підстав для цього.

Тобто захворювання на наркоманію може бути діагностовано вперше, і це не може бути перешкодою для використання положень ч. 4 ст. 309 КК.

Таким чином, колегія суддів об`єднаної палати вважає за необхідне зазначити, що добровільним слід вважати таке звернення особи до лікувального закладу в контексті ч. 4 ст. 309 КК, яке здійснюється за її особистою згодою, або згодою законного представника, що мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні. Для застосування цієї заохочувальної норми попередній факт перебування особи на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, не є визначальним, оскільки факт захворювання на наркоманію у такої особи може бути встановлено вперше. Такий первинний діагноз також констатує необхідність надання особі медичної допомоги у вигляді лікування від наркоманії.

У цьому кримінальному провадженні для правильного застосування положень ч. 4 ст. 309 КК апеляційному суду належало встановити чи страждала ОСОБА_10 на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини, та чи за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» обвинуваченій було встановлено діагноз «наркоманія».

Разом з тим, апеляційний суд належним чином не з`ясував, чи дійсно ОСОБА_10 страждала на захворювання з діагнозом «наркоманія», який встановлюється за результатами проходження медичного обстеження відповідно до Закону та Інструкції про порядок виявлення та постановки на облік осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, затвердженої спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Міністерства юстиції України від 10 жовтня 1997 року № 306/680/21/66/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 5 листопада 1997 року за № 534/2338.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що в довідці наданій Київською міською наркологічною клінічною лікарнею «Соціотерапія» від 05листопада 2019 року зазначено, що ОСОБА_10 пройшла курс лікування в режимі денного стаціонару з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання наркотиків та інших психоактивних речовин, вживання зі шкідливими наслідками, при цьому не вказано про встановлення їй діагнозу «наркоманія», наявність якого є обов`язковою умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК.

З огляду на це, апеляційний суд дійшов безпідставного висновку про необхідність звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі положень ч. 4 ст. 309 КК, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню (п.2 ч.1 ст.413 КПК)».

На підтвердження наявності умов для звільнення від кримінальної відповідальності, обвинуваченим ОСОБА_4 надано Виписку із медичної картки стаціонарного хворого № 7619, яка сформована КНП «КМНКЛ «Соціотерапія». З вказаної виписки вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 з 08.11.2024 року по 25.11.2024 року на підставі самозвернення пройшов стаціонарне лікування у вказаному медичному закладі.

Відповідно до вказаної виписки рішенням комісії ЛКК від 08.11.2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 встановлено діагноз «Психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання наркотиків та використання інших психоактивних речовин. Синдром залежності». Однак надана медична документація не містить відомостей про встановлення ОСОБА_4 діагнозу «наркоманія». Будь-якої іншої медичної документації щодо встановлення ОСОБА_4 інших діагнозів до клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності не додано.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_4 дійсно добровільно звернувся до лікувального закладу та пройшов стаціонарне лікування. Разом з тим, стороною захисту, обґрунтовуючи наявність підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, не доведено, що обвинувачений ОСОБА_4 страждав на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини, та що за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до вимог чинного законодавства, обвинуваченому було встановлено діагноз «наркоманія». Тобто, стороною захисту не доведено, а судом не встановлено наявності обов`язкових підстав для застосування ч. 4 ст. 309 КК України.

Доводи сторони захисту щодо неможливості встановлення діагнозу «наркоманія» та відсутності такого діагнозу не знайшли свого доказового підтвердження і спростовуються приписами Закону № 62/95-ВР, який оперує поняттям «наркоманія» як діагноз.

У зв`язку з вищевикладеним, судом не встановлено підстав для застосування приписів ч. 4 ст. 309 КК України відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , а відповідно у задоволенні поданого клопотання слід відмовити.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні висловив думку про можливість призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні, зазначив, що справа підсудна Вишгородському районному суду Київської області, підстав для її зупинення чи закриття немає, обвинувальний акт складений відповідно до вимог КПК України, підстав для повернення обвинувального акту не вбачається, тому просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, кримінальне провадження здійснювати суддею одноособово.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 заперечували проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, оскільки наполягали на закритті кримінального провадження внаслідок звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступних висновків.

Провадження за обвинувальним актом підсудне Вишгородському районному суду Київської області.

Обвинувальний акт відносно обвинуваченого складений у відповідності з вимогами КПК України, порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення кримінального провадження до судового розгляду відсутні.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність призначення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, до судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КПК України суд здійснює судовий виклик учасників кримінального провадження, участь яких у судовому провадженні є обов`язковою.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, коло осіб, які беруть участь у судовому розгляді в межах даного кримінального провадження, слід визначити наступним: обвинувачений, захисник, прокурор.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід не обирався. Учасники судового провадження не заявляли клопотань про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 314-316, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, поданого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за № 0000218 від 28.09.2024 року за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, - відмовити.

Призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0000218, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, на 24.12.2024 року на 11 год. 30 хв.

Викликати для участі у судовому засіданні обвинуваченого, захисника, прокурора.

Судовий розгляд здійснювати одноособово.

Ухвала може бути оскаржена в частині відмови звільнення від кримінальної відповідальності до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення складено і проголошено 20.12.2024 року о 12 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1