У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/580/25

Провадження №1-кс/348/156/25

12 березня 2025 року м. Надвірна

Слідчий суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківській області ОСОБА_4 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових за № 0000037 від 01.02.2025 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Миколаїв, житель

АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, на утриманні нікого не має, депутатом не обирався, раніше судимий: вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31.05.2018 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки та вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.02.2025 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу 17 000 грн,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального Кодексу України (далі КК),

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

Слідчий СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області звернувся з клопотанням, погодженим із прокурором, про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів за вищезазначеним кримінальним провадженням.

Як випливає з клопотання Надвірнянським РВП ГУНП в Івано-

Франківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 лютого 2025 року за № 0000037, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

За вказаним кримінальним провадженням ОСОБА_5 підозрюється в тому, що будучи раніше судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив та у період не знятої і не погашеної у встановленому законом порядку судимості, повторно вчинив новий умисний корисливий злочини в період воєнного стану введеного 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102 - IX, який продовжено Указом Президента України № 740 від 28 жовтня 2024 на 90 діб, при наступних обставинах.

Так, 31 січня 2025 року близько 17 години 30 хвилин ОСОБА_5 , проходив по вулицею Г. Мазепи в місті Надвірна Івано-Франківської області. Поряд із магазином «Гам-Гам», що за адресою: м. Надвірна, вул. Г. Мазепи, 43 побачив потерпілого ОСОБА_7 , який сидів на кріслі тримаючи руках мобільним телефоном марки «Xiaomi» модель «Redmi Note 9». В цей час в ОСОБА_5 виник умисел на відкрите заволодіння вказаним мобільним телефоном.

Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи умисно, повторно, із застосуванням насильства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання ОСОБА_5 підійшов до потерпілого ОСОБА_7 з вимого дати йому подзвонити з телефону. Після того як потерпілий відмовився надати телефон, ОСОБА_5 наніс йому удар ногою в область лівого плеча, у результаті якого той впав на землю і ОСОБА_5 наніс ще два удари ногою по спині потерпілого. Подолавши фізичний опір потерпілого ОСОБА_5 відкрито викрав із кишені куртки потерпілого ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Xiaomi» модель «Redmi Note 9» вартістю 2 340 грн., та грошові кошти в сумі 47 грн.

Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 , покинув місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 2 387 грн.

28 лютого 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Клопотання про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під варту мотивовано наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні особою тяжкого кримінального правопорушення, тяжкістю можливого покарання та наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на потерпілого у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Клопотання містить посилання на неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В судовому засіданні слідчий і прокурор клопотання підтримали, пославшись на факти та доводи, викладені у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечив свою причетність до злочину, вважає підозру обґрунтованою, погодився із клопотанням про обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Разом з тим підозрюваний зазначив, що не визнає наявність ризиків щодо можливості переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник підозрюваного- адвокат ОСОБА_6 підтримав позицію підзахисного, щодо вирішення клопотання послався на розсуд слідчого судді.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання в їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи; репутацію обвинуваченого, його майновий стан; наявність судимостей; дотримання обвинуваченим умов запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Стаття 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо обґрунтованості підозри.

З матеріалів, доданих до клопотання випливає, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинененому повторно, в умовах воєнного стану, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Обвинувачений в судовому засіданні погодився із обґрунтованістю підозри, не заперечував свою причетність до вчинення інкримінованого йому злочину.

На підтвердження обґрунтованості підозри слідчий та прокурор надали в копіях такі докази: протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 , протокол пред`явлення для впізнання особи за фотознімками, протоколами оглядів відеозаписів, протоколами допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, зазначених вище, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що повідомлена підозра є обгрунтованою (не є явно необгрунтованою) і може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Щодо наявності ризиків.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що на теперішній час існують такі заявлені органом досудового розслідування судом ризики, що визначені у ст. 177 КПК України:

- ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду;

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення;

- ризик незаконного впливу на потерпілого.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Оцінюючи наявність ризиків, суд враховує дані про особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність осіб на утриманні.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення аналогічного злочину проти власності, судимість за який не знята та не погашена у встановленому законом порядку, офіційно не працевлаштований, у зв`язку з чим не має стабільного та законного джерела доходу. Після фактичного відбуття покарання був засуджений за вчинення кримінального правопорушення в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, що свідчить про його схильність до вчинення умисних кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим наявний ризик того, що перебуваючи на волі, він може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність з метою здобуття засобів для існування.

Разом з тим, аналізуючи обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, слідчий суддя приймає до уваги, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до десяти років. ОСОБА_5 не одружений, діти й утриманці у нього відсутні, також не має постійного місця роботи, тобто не має стійких соціальних зв`язків, що дає суду підстави вважати, що залишаючись на волі, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та невідворотність покарання за його вчинення в разі доведення вини, обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення можливого покарання. Вказана позиція узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», згідно з яким суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

За наявності існування двох очевидних ризиків, суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти настанню встановлених ризиків.

Щодо можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного на даний час не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Посилання сторони захисту на відсутність ризиків, передбаченим статтею 177 КПК України є необґрунтованим та спростовується вищенаведеними висновками слідчого судді.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується підозрюваному та позбавляє його можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і запобіганню спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, беручи до уваги відсутність тяжких хвороб, які б перешкоджали обвинуваченому знаходитись у місцях попереднього ув`язнення, суд вважає за необхідне обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

З огляду на підстави і обставини обрання запобіжного заходу, характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , керуючись положеннями п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні, оскільки злочин вчинений із застосування насильства.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання слідчого СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за кримінальним провадженням № 0000037 від 01.02.2025 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК щодо ОСОБА_5 задовільнити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів без визначення застави.

Строк перебування під вартою ОСОБА_5 обчислювати з 13 години 15 хвилин 12 березня 2025 року до 13 годин 15 хвилин 11 травня 2025 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 12.03.2025.

Повний текст ухвали оголошений 12.03.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1