Справа № 478/1739/24 Провадження № 1-в/478/559/2024
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 грудня 2024 року. Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироків у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, громадянина України, неодруженого, не працюючого, засудженого:
- вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 29.09.2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 357 КК України, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 4 років 11 місяців позбавлення волі;
- вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.08.2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 10 місяців позбавлення волі;
- ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25.03.2021 року та вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.10.2020 року за ч.2 ст. 185 КК України, ст. 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;
- вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.08.2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України, ст.ст. 75,76 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого з іспитовим строком тривалістю у 3 роки,
У грудні 2024 року начальник Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» звернувся до суду із вказаним поданням відносно засудженого ОСОБА_4 , в якому просив суд вирішити питання щодо приведення вироку Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 29.09.2022 року, вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.08.2022 року, ухвали Миколаївського апеляційного суду від 25.03.2021 року та вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2020 року, вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.10.2020 року та вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.08.2020 року у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».
Подання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» в тому числі за злочини, пов`язані з крадіжкою. Початок строку: 27.08.2020 року. Кінець строку: 27.07.2025 року.
09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна), який поліпшує становище засудженого скасовуючи кримінальну відповідальність за вчинене ним діяння.
В судове засідання представник ВК 93 та засуджений не з`явились. Згідно поданої заяви засуджений просив суд провести розгляд подання без його участі.
Прокурор в судовому засіданні подання підтримав.
Виходячи з абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Заслухавши думку прокурора, розглянувши подання та дослідивши матеріали особової справи, судом встановлено наступне.
Відповідно до з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.
Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини 3 ст. 57,ч.1 ст. 58, ч.1 ст. 62 КК України),11,13,13-2 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
Згідно з ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.
09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).
Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.
Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.
Щодо вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.08.2020 року.
Як встановлено судом, вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.08.2020 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Цим же вироком, на підставі ст. ст. 75,76 КК України було звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком, тривалістю у 3 роки.
Як вбачається з вказаного вироку, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна, а саме: 25.04.2020 року на суму 966,33 грн. та 16.05.2020 року на суму 42 423,00 грн.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2102,00 грн.
Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна у 2020 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, було змінено до 2102,00 грн. (1051 х 2=2102).
Виходячи з розміру вартості викраденого майна, суд не вбачає підстав для звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання за даним вироком.
Вчинене кримінальне правопорушення за епізодом, що був вчинений 25.04.2020 року на суму 966,22 грн судом не розглядається окремо, оскільки він підпадає під дію однієї і тієї ж частини статті закону України про кримінальну відповідальність тому кваліфікований за ч. 2 ст. 185 КК України за всіма епізодами, а не за кожен із них окремо.
Виходячи з цього суд звертає увагу на абз. 2 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого визначено, що за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.
Аналогічні правові висновки убачаються із постанови Об`єднаної палати Верховного Суду, викладені в постанові від 8 лютого 2021 у справі № 390/235/19 та постанові Верховного Судувід 22.05.2018 року у справі № 187/1354/15.
З огляду на наведене, з урахуванням правил призначення покарання, суд не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_4 за окремим епізодом кримінального правопорушення, вчиненого: у 25.04.2020 року на суму 966,22 грн судом, кваліфікованого за ч. 2 ст. 185 КК України.
Щодо вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.10.2020 року.
Як встановлено судом, вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.10.2020 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Цим же вироком, на підставі ст. 71 КК України шляхом приєднання невідбутого покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.08.2020 року, ОСОБА_4 було призначене остаточне покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.
Як вбачається з вказаного вироку, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна, а саме: 08.08.2020 року на суму 9466,00 грн.
Виходячи з цього, з огляду на розмір вартості майна у 2020 році за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, який складає 2102,00 грн, суд не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.10.2020 року.
Щодо вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2020 року.
Як встановлено судом, вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2020 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Цим же вироком, на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.10.2020 року, ОСОБА_4 було призначене остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25.03.2021 року, вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2020 року було змінено, в частині призначеного покарання. Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Як вбачається з даного вироку, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна, а саме: 28.05.2020 року на суму 577,80 грн.
Таким чином, з огляду на розмір вартості майна у 2020 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, який складає 2102,00 грн, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності, звільнивши засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2020 року та ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25.03.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України.
Щодо вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.08.2022 року.
Як встановлено судом, вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.08.2022 року ОСОБА_4 було визнано винним за кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Цим же вироком, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2020 року, ОСОБА_4 призначене остаточне покарання у виді 4 років 10 місяців позбавлення волі.
Як вбачається з вказаного вироку, ОСОБА_4 вчинив 5 епізодів кримінального правопорушення, а саме: 01.01.2020 року на суму 2000,00 грн; 07.06.2020 року на суму 3250,00 грн; 05.07.2020 року на суму 4699,00 грн; 13.07.2020 року на суму 296,12 грн; 29.07.2020 року на суму 830,00 грн.
Отже, виходячи з розміру вартості викраденого майна, суд не вбачає підстав для звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання за даним вироком. Суд враховує, що покарання ОСОБА_4 за таким вироком було призначено не за окремими епізодами, а за однією і тією ж частиною статті закону України про кримінальну відповідальність, тому кваліфікований за ч. 2 ст. 185 КК України за всіма епізодами, а не за кожен із них окремо.
В той же час, враховуючи, що за даною ухвалою ОСОБА_4 слід звільнити від покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2020 року та ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25.03.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України за якими, визначене ОСОБА_4 були частково складені вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.08.2022 року, то посилання на ч. 4 ст. 70 КК України у вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.08.2022 року слід виключити, а ОСОБА_4 слід вважати засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Щодо вироку Березанського районного суду Миколаївської області від 29.09.2022 року.
Як встановлено судом, вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 29.09.2022 року ОСОБА_4 було визнано винним за кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 357 КК України та з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Цим же вироком, на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень. шляхом часткового складання покарань, а саме: шляхом часткового складання покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки за даним вироком, з покаранням, призначеним ОСОБА_4 за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.08.2022 року у виді 4 років 10 місяців позбавлення волі, призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 4 років 11 місяців позбавлення волі.
Як вбачається з вказаного вироку, ОСОБА_4 вчинив 4 епізоди кримінального правопорушення, а саме: 14.08.2020 року на суму 4866,67 грн; 14.08.2020 року на суму 7100,00 грн; 16.08.2020 року на суму 5200,00 грн; 16.08.2020 року на суму 2096,67 грн.
Виходячи з цього, з огляду на розмір вартості майна у 2020 році за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, який складає 2102,00 грн, суд не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 29.09.2022 року.
В той же час, за даною ухвалою ОСОБА_4 слід звільнити від покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2020 року та ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25.03.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим з вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.08.2022 року підлягає виключенню посилання на ч. 4 ст. 70 КК України, а ОСОБА_4 вважається засудженим за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.08.2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Тому, вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 29.09.2022 року підлягає приведенню у відповідність вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.08.2022 року.
Таким чином, з огляду на правила призначення покарання, що були застосовані вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 29.09.2022 року, ОСОБА_4 на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, а саме: шляхом часткового складання покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки за даним вироком, з покаранням, призначеним ОСОБА_4 за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.08.2022 року з урахуванням цієї ухвали у виді 4 років позбавлення волі, вважати засудженим до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Висновок суду за результатами розгляду подання.
За результатами судового розгляду судом було встановлено, що ОСОБА_4 слід звільнити від покарання, призначеного за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2020 року та ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25.03.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України.
Як наслідок, з вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.08.2022 року підлягає виключенню посилання на ч. 4 ст. 70 КК України, а ОСОБА_4 слід вважати засудженим за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.08.2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. У зв`язку з цим, за вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 29.09.2022 року ОСОБА_4 слід вважати засудженим до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Суд звертає увагу, що внаслідок декриміналізації покарання, за яким ОСОБА_4 звільнено цією ухвалою є наслідком приведення вироків у відповідність до норм законодавства та не вважається зміною чи скасуванням вироків цією ухвалою. Суд за результатами усунення кримінального діяння уповноважений звільнити засудженого від відбування покарання, проте не скасовує, не змінює та не ухвалює нового вироку, що виходить за межі повноважень суду, який не ухвалював зазначений вирок, на стадії його виконання. Виходячи з цього, суд не дублює резолютивну частину вироку Березанського районного суду Миколаївської області від 29.09.2022 року чи вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.08.2022 року, а вказує лише ті обставини, що змінились та які слід враховувати при виконанні вироку внаслідок проведеного звільнення засудженого, а отже, те що не приводиться у відповідність та не уточнюється за цією ухвалою, залишається визначеним раніше ухваленими вироками.
Інші питання, що виникають у зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від кримінального покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2020 року та ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25.03.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України судом не розглядаються з огляду на поставленні перед судом питання у поданні начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)». Вирішення питань, що виникають чи виникатимуть у зв`язку з даною ухвалою підлягають вирішенню в порядку ст.ст. 537,539 КПК України.
З огляду на наведені вище обставини, подання Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» підлягає задоволенню.
Таким чином, суд, на підставі ст. 58 Конституції України, ст. 5 , ч. 2 ст. 74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та керуючись ст.ст.336, 537,539 КПК України, -
Подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.
Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2020 року та ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25.03.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.
Виключити з резолютивної частини вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.08.2022 року посилання при призначенні покарання засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ч. 4 ст. 70 КК України.
Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.08.2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 29.09.2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 357 КК України, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя