ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/827/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/16/25 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №0000037 від 27 вересня 2023 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

цією ухвалою задоволено клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові - ОСОБА_9 , погоджене заступником керівника Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово та застосовано до

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Млинівці Кременецького району Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, працюючого верстатником в ТОВ "ІМВЕКСА", раніше не судимого

запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заборонено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

У відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Встановлено строк дії ухвали до 23 год. 59 хв. 15.03.2025.

Як слідує з матеріалів провадження, четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Тернополі) ТУ ДБР, розташованим у м. Львові, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000037 від 27.09.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 409 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Відповідно до Указу Президента України, який затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, на території України у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05:30 год 24.02.2022 строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на час вчинення вищевказаного кримінального правопорушення. Положеннями ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Згідно п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Відповідно до наказу №296 від 26.11.2022 ОСОБА_7 призначено на посаду водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Молодший сержант ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю й гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення товаришів по службі, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства. Військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності військовій присязі. Натомість, молодший сержант ОСОБА_7 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину (кримінального правопорушення) проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

Так, приблизно в квітні 2023 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, однак не пізніше 19.04.2023 майстер-сержант ОСОБА_10 , запропонував водію взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 здійснювати будівельні роботи за адресою АДРЕСА_2 , які полягали у ремонтних роботах житлового будинку та прилеглої території, при цьому, за виконання яких пообіцяв останньому нарахування та виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях, а також те, що його не буде залучено до безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в зоні бойових дій. В цей час, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на ухилення від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, тобто свідомого замовчування пропозиції ОСОБА_10 , про яку був зобов`язаний доповісти вищестоячому командиру. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 погодився на пропозицію ОСОБА_10 та вибув за місцем свого проживання АДРЕСА_1 . В подальшому, у період часу з 19 квітня 2023 року по 10 грудня 2023 року та з 14 грудня 2023 року по 31 грудня 2023 року ОСОБА_7 , шляхом обману, тобто свідомого замовчування обставин щодо домовленостей між ним на ОСОБА_10 , про які зобов`язаний був доповісти вищестоячому командиру, ухилився від несення військової служби, проводячи зазначений період часу на власний розсуд, не пов`язаний із службою, та на виконання взятих на себе перед ОСОБА_10 зобов`язань здійснював будівельні роботи за адресою АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України - ухиленні військовослужбовцем від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчиненому в умовах воєнного стану.

14.01.2025 в даному провадженні, враховуючи наявність достатніх доказів для підозри ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час інкримінованого кримінального правопорушення, обіймав посаду водія автомобільного відділення взводу МТЗ військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовцю військової служби за мобілізацією, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, тобто в ухиленні військовослужбовцем від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчиненому в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід домашній арешт із забороною залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, слідчий суддя не дотримався положень положень статтей 29, 43, 48 Конституції України, Європейської конвенції з прав людини, приписів окремих норм Кримінального процесуального кодексу України.

Вважає, що в поданому клопотанні слідчий наголошував про наявність ризиків, передбачених пунктами 1 - 5 частини 1 статті 177 КПК України, однак, на підтвердження існування вказаних ризиків слідчим та прокурором не надано жодного доказу.

Апелянт стверджує, що приймаючи рішення про застосування щодо ОСОБА_7 зазначеного запобіжного заходу слідчий суддя не в повному обсязі врахувала особу підозрюваного ОСОБА_7 , зокрема, що він є учасником бойових дій із лютого 2022 до 2024 року перебував на службі в ЗСУ. Після демобілізації працевлаштувався верстатником в ТОВ ІМВЕКСА і на теперішній час є єдиним годувальником своєї сім`ї.

Звертає увагу суду, що перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом він не зможе працювати і відповідно забезпечувати достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї.

Вказує, що на даний час у ОСОБА_7 склались міцні соціальні зв`язки, він одружений, має постійне місце проживання, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та проходження служби.

Захисник посилається також на те, що в ході досудового розслідування не встановлено жодного факту неправомірної поведінки, яка б перешкоджала чи могла б перешкодити кримінальному провадженню, на всі виклики до слідчого прибував своєчасно і без запізнень.

Сторона захисту вважає, що найбільш дієвим запобіжним заходом, який забезпечить виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків може бути домашній арешт із забороною залишати житло за місцем проживання в період з 22.00 год. до 05.00 год.

Просить змінити ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 15 січня 2025 року, заборонивши залишати ОСОБА_7 житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 22.00 год. до 05.00 год.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу і, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просить змінити ухвалу слідчого судді, якою заборонити підозрюваному ОСОБА_7 залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 22.00 год. до 05.00 год.; прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч.1 ст.178 КПК України.

Згідно ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Колегія суддів, як і слідчий суддя суду першої інстанції, погоджується з доводами прокурора щодо обґрунтованості підозри, повідомленої ОСОБА_7 та наявності ризиків переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні.

При цьому, слідчий суддя правильно врахував, що відомостей про те, що підозрюваний ОСОБА_7 у будь-який спосіб перешкоджав досудовому розслідуванню чи перешкоджає йому у даний час, а також фактів, які б вказували на те, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, у даному кримінальному провадженні у матеріалах провадження відсутні, у зв`язку з чим ризики, передбачені п.п.4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, у даному кримінальному провадженні підтвердження не знайшли.

Колегія суддів також погоджується з доводами, наведеними у рішенні слідчого судді щодо оцінки ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, аналіз яких дає підстави для обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Кожен з цих ризиків судом досліджено та належним чином мотивовано необхідність його врахування при обранні запобіжного заходу.

Колегія судді звертає увагу, що слідчим суддею зроблено детальний аналіз ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотання та прокурор у судовому засіданні та які суд визнав доведеними, виходячи з яких обґрунтовано мотивував своє рішення, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні.

Мотиви, наведенні слідчим суддею на обґрунтування своїх висновків щодо оцінки ризиків зазначених слідчим у клопотанні про обрання запобіжного заходу є належним чином аргументовані і сумніві у колегії суддів не викликають.

Наведені міркування щодо оцінки слідчим суддею ризиків у даному кримінальному провадженні також спростовує доводи сторони захисту про недоведеність стороною обвинувачення обставин, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах кримінального провадження свідчать про протилежне.

Обираючи підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід, слідчим суддею враховано також інші обставини, визначені ст.178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання; репутацію підозрюваного.

На думку колегії суддів, слідчий суддя обрав такий вид запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , який є співмірним з існуючими ризиками, відповідає даним про особу підозрюваного та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, може забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків та унеможливить настання ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що слідчий суддя, розглянувши клопотання про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту правильно, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог ст.177 КПК України, обставин, передбачених ст.178 КПК України, а також з дотриманням вимог ст.196 КПК України ухвалив рішення про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що в матеріалах кримінального провадження наявні достатні докази для обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу, який судом визначений у виді цілодобового домашнього арешту.

Це рішення належним чином умотивоване, відповідає вимогами ст.ст.194, 177 КПК України і сумніві у колегії суддів не викликає.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчий суддя не в повному обсязі врахувала особу підозрюваного ОСОБА_7 , міцність соціальних зв`язків, те, що він є одруженим, має постійне місце проживання, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та проходження служби, апеляційний суд з урахуванням наведеного вище, відхиляє як такі, що жодним чином не впливають на висновки слідчого судді про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а відтак і не дають підстав для зміни підозрюваному запобіжного заходу на домашній арешт в певний час доби.

Також колегія суддів зазначає, що відповідальна поведінка підозрюваного ОСОБА_7 , про що зазначено в апеляційній скарзі, не спростовують наявності ризиків, які є підставою для обрання йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту та не є безумовною підставою для скасування рішення суду.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час суд вважає безпідставними, оскільки, беручи до уваги характер вчинених правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, апеляційний суд вважає, що застосування до ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, не зможе попередити ризики, визначенні у ст. 177 КПК України.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження слідчого судді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2025 року відносно ОСОБА_7 законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання захисник, не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді