Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/250/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року смт. Ярмолинці

Слідчий суддя Ярмолинецького районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу (клопотання) ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 в порядку статті 206 КПК Україн,.

встановив:

До Ярмолинецького районного суду Хмельницької області 20 лютого 2025 року надійшла скарга (клопотання) ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 в порядку статті 206 КПК України. В клопотанні заявниця зазначила, що 14 лютого 2025 року до неї зателефонував її чоловік ОСОБА_3 і повідомив, що він пішов до аптеки купити ліки, але до нього підійшло декілька осіб, та, не представляючись та не повідомляючи причини затримання, затримали його та помістили до автомобіля. Наскільки їй стало відомо, що вказаний автомобіль відвіз її чоловіка до ТЦК та СП у АДРЕСА_1 , де жодного медичного обстеження не було. Її чоловік зазначив, що він звертався з проханням надати йому медичну допомогу внаслідок тошноти, рвоти, діареї, болі у прямій кишці, проте така медична допомога йому не була надана. Вважає, що в даному випадку наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 146 КК України (незаконне позбавлення волі або викрадення людини). Протокол про адміністративне затримання не складався. Після цього особи, яка представилися працівниками ТЦК та СП у АДРЕСА_1 , змусили його пройти медичний огляд для визначення придатності до військової служби (формальне проходження ВЛК). На її переконання, в даному випадку вбачаються в діях працівників ТЦК та СП ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП. Цими озброєними людьми було порушено право її чоловіка на достатнє харчування, йому не давали питної води. ЇЇ чоловіку категорично заборонили залишати приміщення ТЦК та СП, що дає припущення про застосування до нього заходів фізичного впливу. Зазначила, що згідно з нормами КПК України службові особи ТЦК та СП не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання особи та її подальше утримання. Вважає, що згідно із ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу, якою звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність правових підстав для позбавлення особи свободи. Наразі, наскільки їй відомо, ОСОБА_3 утримується на території військової частини НОМЕР_1 без будь-яких правових підстав, з порушенням законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію тощо. Просила слідчого суддю відкрити провадження по справі за скаргою; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати інформацію щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі збірного пункту, а також даних щодо заходів, які були вжиті у зв`язку із погіршенням стану його здоров"я; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 негайно доставити ОСОБА_3 до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення волі; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 негайно звільнити ОСОБА_3 , який направлений для проходження військової служби під час мобілізації військовозобов`язаних до військової частини НОМЕР_1 .

Дослідивши скаргу, приходжу до висновку про наявність правових відстав для відмови у відкритті провадження за цією скаргою з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Ст. 206 КПК України, якою регламентовано загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, належить застосувати у комплексі із іншими нормами КПК України, в тому числі з загальними положеннями КПК України, які визначають статус слідчого судді та межі його повноважень.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України, кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачено, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Аналіз наведених вище положень КПК України свідчить про те, що слідчий суддя уповноважений на здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у конкретному кримінальному провадженні на стадії його досудового розслідування та його повноваженнями не охоплюється вирішення питання щодо законності позбавлення особи свободи, яке здійснюється у межах процедур, врегульованих іншими, окрім КПК України, нормативно-правовими актами (у тому числі Законам України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи для тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Тобто, з положень ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» вбачається, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Зі змісту скарги та доданих до неї документів не вбачається, що відносно ОСОБА_3 здійснюється кримінальне провадження і що останній тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення».

У положеннях ч.ч. 2-5 ст.206 КПК України, на які посилається заявниця ОСОБА_2 , обґрунтовуючи вимоги скарги, йдеться про те, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Тобто, слідчий суддя за наслідками розгляду скарги, поданої у порядку ст. 206 КПК України, на стадії досудового розслідування кримінального провадження, наділений правом ухвалити лише рішення про звільнення особи, яка тримається під вартою, та за наявності двох підстав: 1) не надання органом державної влади чи відповідною службовою особою судового рішення, яке набрало законної сили, яке би уповноважувало їх на таке утримання особи під вартою; 2) не доведення органом державної влади чи відповідною службовою особою наявності інших правових підстав для позбавлення особи свободи шляхом її тримання під вартою.

Із змісту поданого клопотання слідує, що ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

На думку слідчого судді, у даному випадку належним способом реагування на позбавлення особи волі, про що зазначає у скарзі ОСОБА_2 , є звернення до працівників правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями Кримінального процесуального Кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України.

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 206, 303-304, 309, 372 КПК України КПК України,

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою (клопотання в порядку ст. 206 КПК України) ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 надати інформацію щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі збірного пункту, а також даних щодо заходів, які були вжиті у зв`язку із погіршенням стану його здоров"я; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 негайно доставити ОСОБА_3 до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення волі; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 негайно звільнити ОСОБА_3 , який направлений для проходження військової служби під час мобілізації військовозобов`язаних до військової частини НОМЕР_1 .

Копію ухвали разом із скаргою з додатками направити заявниці, ОСОБА_2 .

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1