ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/974/25 Справа № 210/6101/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року, якою залишено без задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 , поданого в інтересах засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року залишено без задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 , поданого в інтересах засудженого ОСОБА_8 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Обґрунтовуючи ухвалене рішення, суд 1-ї інстанції, оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки ОСОБА_8 такою, що свідчить про його виправлення, прийшов до висновку, що останнім не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Доводи апеляційної скарги:

Захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду 1-ї інстанції та ухвалити нове рішення про умовно-достроково звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що висновки суду, зазначені в оскарженій ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що суд при ухваленні оскарженої ухвали проявив надмірний формалізм.

Звертає увагу, що суд зазначає, що ОСОБА_8 не працевлаштований і не проявляє бажання працювати. Одночасно судом не з`ясовано, чи має державна установа можливість працевлаштувати засудженого. Вважає, що суд належно не врахував, що ОСОБА_8 не ухиляється від робіт по благоустрою установи, отримав професію маляра, тобто проявляє бажання працювати та позитивно ставиться до праці. За сумлінне відношення до праці ОСОБА_8 неодноразово заохочувався.

Зауважує, що є безпідставним посилання суду в оскаржуваному рішенні на негативні характеристики ОСОБА_8 , оскільки надані установами, де відбував покарання засуджений ОСОБА_8 , позитивно його характеризують.

Посилання суду на наявність незнятих на момент розгляду клопотання стягнень, вважає також надмірний формальний підхід. Вважає, що суд не з`ясував за що і коли накладені ці стягнення у кожному конкретному випадку, чи містять ці порушення такі ознаки, що повністю унеможливлюють висновок щодо виправлення засудженого.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 більшу частину строку відбував покарання в Торецькій виправній колонії №2. З 2014 року місто Торецьк розташовано на межі зіткнення, де постійно відбувалися бойові дії. В таких умовах з 2022 року опинилися всі міста України.

Вважає, що в умовах воєнного стану навіть сама адміністрація установи не має можливості в повній мірі забезпечити умови виконання покарань: відсутність води, електропостачання та інше, що має місце після жорстоких обстрілів агресором інфраструктури України.

Звертає увагу, що якщо передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання, то і державні органи, які пов`язані з процесом виправлення та перевиховання засудженого, та суд не мають підходити до цього питання формально, оскільки такі умови з боку державних органів повинні бути забезпеченні у повному обсязі.

Позиції сторін в суді :

Засуджений ОСОБА_8 , належним чином повідомлений про місце, день та час судового розгляду, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні або про відкладення розгляду справи не надав, тому колегія суддів, в порядку ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги засудженого за його відсутності.

Прокурор в судовому засіданні просив апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін як законну та обґрунтовану.

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги засудженого, вислухавши пояснення прокурора, колегія суддів вважає наступне:

Із матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2012 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 23.01.2011 року по 24.07.2012 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Початок строку: 23.10.2011 року. Кінець строку: 22.01.2026 року.

Станом на день розгляду справи засуджений ОСОБА_8 відбув призначеного судом строку покарання.

Зі змісту оскарженого судового рішення вбачається, що суд відмовляючи у задоволенні клопотання захисника засудженого мотивував свої висновки тим, що існування формальних підстав для звільнення умовно-достроково засудженого ОСОБА_8 , обумовлених лише відбуттям певного строку покарання та наявності заохочень не дають суду підстав для задоволення клопотання захисника засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

Врахувавши положення ст. 81 КК України, дані про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів і особу засудженого в цілому, суд 1-ї інстанції прийшов до висновку про відсутність достатніх даних про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому залишив без задоволення подання адміністрації установи виконання покарань.

Відповідно до положень ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Разом з тим, згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. п. 2, 17 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання за вчинення умисних тяжкого та особливо тяжкого злочинів.

Станом на момент звернення до суду 1-ї інстанції з клопотанням захисника засудженого про застосування ст. 81 КК України, ОСОБА_8 з 03.11.2011 року утримувався в Державних установах «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», «Торецька виправна колонія (№2)», «Сокирянська виправна колонія (№67)», «Дніпровська багатопрофільна лікарня №4», «Криворізька виправна колонія (№80)», у яких здебільшого характеризувався негативно, зокрема мав 33 стягнення, 4 з яких не погашено, в тому числі 9 разів був поміщений до ДІЗО. Крім того, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 отримав лише 7 заохочення - за сумління ставлення до робіт по благоустрою відділення та прилеглої території, з яких одне за сумлінне ставленн до суспільно-корисної праці.

Під час перебування в ДУ «Торецька виправна колонія (№2)» був залучений до професійного навчання в установі за професією муляр та отримав у червні 2020 року посвідчення кваліфікованого робітника за вищевказаною спеціальністю.

Засуджений підтримує позитивні взаємовідносини з іншими засудженими, виконує законні вимоги адміністрації, ввічливо ставиться до персоналу установи виконання покарань, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.

Відповідно до Висновку щодо ступеня виправлення засудженого, із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи (за підсумком (загальним балом) розділів IІ - VI): засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення, оскільки набрав менше 65 балів, а саме 30 балів. Вказане передбачено Методикою визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 19 січня 2023 року №294/5 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 року за №117/39173.

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду 1-ї інстанції, що наявність лише 7 заохочень та наявність 4 непогашених стягнень на момент розгляду судом 1-ї інстанції клопотання захисника засудженого, не може свідчити достеменно, що засуджений довів своє виправлення, оскільки висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

З матеріалів справи не встановлено, як під час розгляду судом 1-ї інстанції, так і під час апеляційного розгляду, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів виправлення та його поведінка зазнала таких позитивних змін, що не вимагає подальше утримання в місцях відбування покарань.

Апеляційний суд враховує, що станом на день розгляду подання адміністрації виконання покарань, засуджений відбув строку покарання, що є формальною умовою для застосування пільги за ст. 81 КК України.

Як вбачається з характеризуючих даних на ОСОБА_8 та висновку щодо ступеня виправлення засудженого засуджений не довів своє виправлення, оскільки набрав менше 65 балів, а саме 30 балів. Отже така оцінка ступеня виправлення на думку суду є вірною, зважаючи на попередні оцінки та строк відбутого покарання.

Разом з тим, заохочення, отримані засудженим, не свідчать про динамічний поступовий процес виправлення, оскільки за змістом ч. 1 ст. 118 КВК України засуджені мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг.

Суд, на підставі оцінки ступеня виправлення засудженого за весь період відбування покарання, обгрунтовано прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_8 лише став на шлях виправлення, однак ще не довів свого виправлення. Останній не позбавлений права клопотати про застосування до нього положень статті 82 КК України (заміни покарання на більш м`яке), проте застосування умовно-дострокового звільнення є передчасним.

Об`єктивних фактів та даних, які б свідчили, що ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, що є підставою для застосування статті 81 КК України не встановлено.

Оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки ОСОБА_8 такою, що свідчить про його виправлення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що останнім не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Крім того, судом 1-ї інстанції вірно враховано, що згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Аналізуючи наведені дані колегія суддів доходить висновку, що суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що останнім не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Доводи апеляційної скарги захисника засудженого про необґрунтованість оскарженої ухвали суду 1-ї інстанції не ґрунтуються на матеріалах справи, а тому не є слушними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року, якою залишено без задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 , поданого в інтересах засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4