УХВАЛА

10 березня 2025 року

м. Київ

справа № 295/9580/24

провадження № 51-794 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 10 жовтня 2024 року щодо нього,

встановив:

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 10 жовтня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та засуджено:

- за частиною 1 статті 436-2 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за частиною 3 статті 436-2 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі частини 1 статті 71 КК до цього покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2020 року і призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць 1 день без конфіскації майна.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 10 жовтня 2024 року - без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вироком районного суду.

Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 КПК, Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.

У частині 1 статті 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

У частині 1 статті 424 КПК визначено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.

Так, засуджений у своїй касаційній скарзі просить скасувати лише вирок суду першої інстанції, однак не вказує на незаконність ухвали апеляційного суду, доводів щодо цього рішення не наводить та вимог у прохальній частині касаційної скарги не ставить.

Вказане позбавляє суд касаційної інстанції визначитись з предметом оскарження та прийняти остаточне рішення за результатами розгляду його касаційної скарги.

Крім того, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, та по суті посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.

Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при постановленні, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;

- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;

- змінити судове рішення.

Натомість у прохальній частині касаційної скарги засуджений ставить вимогу про скасування вироку Богунського районного суду м. Житомира, при цьому не зазначає дати цього рішення та не звертає уваги на те, що вирок суду першої інстанції переглядався апеляційним судом і не вказує на незаконність ухвали апеляційного суду та вимог у прохальній частині скарги щодо цього рішення не ставить. Тобто, такі вимоги не узгоджуються з положеннями статті 436 КПК.

Також, у касаційній скарзі засуджений просить: «…відновити мою репутацію. В протилежному випадку прошу позбавити мене громадянства України», що знаходиться поза межами компетенції касаційного суду.

Вказані обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до статті 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Згідно з вимогами частини 4 статті 429 КПК залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.

Колегія суддів роз`яснює, що усунення недоліків зазначеної скарги слід здійснити шляхом внесення нового тексту касаційної скарги з урахуванням вимог цієї ухвали та з дотриманням положень статті 427 КПК.

Водночас, звертаємо увагу ОСОБА_4 на те, що для складання та подання касаційної скарги він має право, через адміністрацію установи, в якій утримується, звернутися за правовою допомогою до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що регулюється статтею 59 Конституції України, частиною 2 статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України, пунктом 7 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Тобто для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначено відповідне покарання, законом встановлено гарантії та права на правову допомогу.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 10 жовтня 2024 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нимухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3