У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю :

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород подання провідного інспектора Ужгородського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , засудженого 26.12.2019 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки та звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладеними на нього обов`язками відповідно до ст.76 КК України, про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону відповідно до частини другої статті 74 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Провідний інспектор Ужгородського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_4 звернулася до суду з поданням про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону відповідно до частини другої статті 74 КК України відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , засудженого 26.12.2019 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки та звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладеними на нього обов`язками відповідно до ст.76 КК України.

Подання вмотивоване тим, що 12.02.2020 року до Ужгородського районного відділу надійшли розпорядження №308/11058/19 від 05.02.2020 року та вирок Ужгородського міськрайонного суду від 26.12.2019 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки та звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладеними на нього обов`язками відповідно до ст.76 КК України.

В поданні ставиться питання про звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання за діяння, караність яких усунена відповідно до Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, що набрав чинності 09 серпня 2024 року.

Зазначає, що згідно вироку суду від 26.12.2019 року на початку липня місяця 2019 року, точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, громадянин ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом пошкодження металевої сітки на заборі проник до дворового господарства за адресою: АДРЕСА_1 , який належить громадянину ОСОБА_6 , та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи таємно, з прямим умислом, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок викрадення майна зайшов через відкриті двері в будинок до приміщення підсобної кімнати з якої викрав шліфувальну машинку марки «BOSH», моделі «PWS-650», зеленого кольору, вартістю 666,00 гривень та дриль марки "STERN», сірого кольору, вартістю 333, 00 гривень та покинув місце вчинення злочину, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 999,00 гривень.

Своїми протиправними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна ( крадіжка) поєднана з проникненням у житло , ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечне діяння передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Зазначає, що станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1921 грн., а 50 відсотків від його розміру становить 960,50 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-ІХ, на момент вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 1921грн. (960,50x2=1921 грн.).

Враховуючи викладене, на підставі частини другої статті 74 КК України, провідний інспектор Ужгородського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області направив матеріали стосовно засудженого ОСОБА_5 для вирішення питання про звільнення його від призначеного судом покарання.

Прокурор в судовому засіданні не заперечив проти задоволення даного подання. Вважає, що розгляд подання у відсутності ОСОБА_5 не погіршує становище засудженого та не порушує його прав, а навпаки у разі задоволення судом подання, ОСОБА_5 буде звільнений від призначеного покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.12.2019.

Засуджений ОСОБА_5 в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно інформації наданої Ужгородським РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області вбачається, що з баз даних Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виїхав за межі території України 12.01.2022 року та на даний час не повернувся.

У призначене судове засідання представник Ужгородського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області не з`явився. Подав до суду заяву, згідно якої просив сд провести розгляд справи без їх участі.

На підставі ч.5 ст. 539 КПК України, суд розглядає подання за відсутності засудженого та представника Ужгородського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області.

Заслухавши доводи прокурора, дослідивши матеріали подання, подані учасниками провадження письмові заяви, суд дійшов наступного висновку.

В процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене ч. 2 ст. 74 КК України. Слід зазначити, що застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях ст. 58 Конституції України про зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів та ст. 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі. Так, згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК).

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказана в ч. 2 ст. 74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України чи виконання вироку відстрочене ст. 536 КПК України). При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст. 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Як встановлено судом, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.12.2019 року було затверджено угоду про визнання винуватості від 31 серпня 2019 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , в присутності захисника ОСОБА_8 . ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням на засудженого ОСОБА_5 обов`язків передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На час, до якого відноситься інкриміноване засудженому ОСОБА_5 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009, згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2019 встановлено в сумі 1921 грн., відтак податкова соціальна пільга у 2019 році складала 960,50 грн.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), водночас нормами КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 у 2019 році на час, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_5 діяння, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 192,10 грн., якщо вартість викраденого майна перевищувала вказану суму то наставала кримінальна відповідальність.

Отже, на час, до якого відносять інкриміноване ОСОБА_5 діяння, таємне викрадення чужого майна вартістю понад 192,10 грн. кваліфікувалось за ч. 3 ст. 185 КК України (крадіжка).

В той же час, 09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024.

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції, відтак за ч. 1 ст. 51 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Чинність закону про кримінальну відповідальність у часі визначено положеннями ст. 4 КК України. Зокрема, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Частиною 6 ст. 3 КК України, визначено, що зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Станом на 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 грн, а 50% від його розміру становило 960,50 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень ПК та Закону 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 1921 грн (960,50*2=1921).

Отже, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_5 діяння, оскільки вартість майна, у здійсненні крадіжки якого він обвинувачується, згідно обвинувального вироку станом на липень 2019 року становило 999,00 грн., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян -1921,00 грн.

Оскільки згідно обвинувального акту вартість майна, викрадення якого інкриміновано ОСОБА_5 становило на липень 2019 року 999,00 грн., то такі його дії підпадають під регулювання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Таким чином, на засудженого ОСОБА_5 розповсюджується дія Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_5 засуджено за діяння, караність якого законом усунена, суд дійшов до висновку, що подання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючисьст. 58 Конституції України, ст.5, ч. 2 ст.74, ст.185 КК України,Закону України №3886-ІХ від 18 липня 2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст.372,537,539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Подання провідного інспектора Ужгородського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , засудженого 26.12.2019 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки та звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладеними на нього обов`язками відповідно до ст.76 КК України, про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону відповідно до частини другої статті 74 КК України - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.12.2019 за ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч.2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Дата оголошення повного тексту ухвали 10.02.2025 року о 08 год. 30 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1