Справа № 357/26/21
У Х В А Л А

23.01.2025 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області клопотання обвинуваченого у кримінальному провадженні №0002658 від 01.07.2020 року,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Григорівка, Обухівського району, Київської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

- 26.10.2004 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України на 2 роки позбавлення волі. Звільнений 03.08.2005 року умовно-достроково на 11 місяців 20 днів;

-24.07.2006 року вироком Вільнянського районного суду Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 69, ст. 71 КК України на 1 рік 10 днів позбавлення волі. Звільнений 06.04.2007 року по відбуттю строку покарання;

- 08.12.2008 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 395, ч. 3 ст. 357 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі,

- 17.11.2009 року вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 377 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі,

- 04.02.2010 року вироком Апеляційного суду Запорізької області за п.6, п. 12 ч.2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, на 15 років позбавлення волі. Звільнений 04.12.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2016 рок,у якою на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 11.07.2007 року по 04.03.2009 року та з 25.06.2009 року по 10.06.2010 року,

про закриття кримінального провадження,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

в режимі відеоконференції

обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В :

На розгляді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002658 від 01.07.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.186 КК України.

В судовому засіданні головуючим розяснено обвинуваченому можливість закриття кримінального провадження в частині обвинувачекння за вчинення двох епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, у звязку декриміналізацією вказаного діяння. Також, розяснено, наслідки закриття кримінального провадження, на підставі п 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, та що це є нереабілітуючою підставою.

Обвинувачений, зазначив, що йому зрозумілі підстави та наслідки закриття кримінального провадження розяснені судом та вважав за доцільне і необідне закрити кримінальне провадження в частині двох епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Прокурор в судовому засіданні вважала за доцільне закрити кримінальне провадження за обвинуваченям ОСОБА_3 в частині двох епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, які наявні в розпорядженні суду, суд дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст.51КУпАП (дрібне викрадення чужого майна).

Згідно вказаного Закону, за ч.1 ст. 51 КУпАП України передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 51 КУпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст.51КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, за вказаним Законом, особа несе адміністративну відповідальність за ст. 51 КК України, у випадку якщо вартість чужого майна, яке вона викрала шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати не перевищує 2 неоподатковуваних мінімуму доходів громадян.

Крім того, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своєму висновку, викладеному у постанові у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21 провадження № 51-2555кмо24) зазначила, що Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд.IV Податкового кодексу України. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886- IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом169.1.1 пункту 169.1 статті 169розділуIVцього Кодексу для відповідного року.

При цьому, підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 202 рік» з 1 січня 2020 року установлено прожитковий мінімум для працездатної особи у розмірі 2102 грн.

Таким чином кваліфікуючи адміністративні або кримінальні правопорушення у 2020 році використовується сума одного неоподатковуваного мінімуму, який у цьому році встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, тобто 1051 грн.

Крім іншого, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 05.07.2020 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, повторно, таємно вчинив крпадіжку майна потерпілого ОСОБА_5 на суму 298 гривень 54 копійки.

18.07.2020 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 повторно, таємно вчинив крпадіжку майна потерпілої ОСОБА_6 на загальну суму 1034 гривні 75 копійок.

При цьому вартість викраденого майна відповідно до обвинувального акту за епізодом від 05.07.2020 року встановлена на суму 298 грн.54 коп., за епізодом від 18.07.2020 року на суму 1034 грн. 75 коп.

Таким чином, сума викраденого майна, за вказаними епізодами, в даному конкретному випадку, складає менше ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день вчинення правопорушень, тобто менше ніж 2102 грн., а тому відповідно до вимог Закону України№3886-ІХ такі протиправні діяння не є кримінально-караними на теперішній час.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Частиною сьомою статті 284 КПК України передбачено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу.

Враховуючи викладене та те, що під час здійснення судового провадження обвинувачений ОСОБА_3 зазначив про доцільність закриття кримінального провадження в частині обвинуваченняння за ч. 2 ст. 185 КК України, з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України, суд вважає, що кримінальне провадження необхідно закрити в частині обвинувачення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при закритті кримінального провадження у зв`язку з декриміналізацією суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК України; суд дійшов до висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

У той же час, у випадку закриття кримінального провадження, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Тому, у зв`язку із закриттям кримінального провадження у зв`язку декриміналізацією, відповідно до Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024, заявлений цивільний позов ОСОБА_7 слід залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає потерпілій ОСОБА_7 пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 284, 286, 369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України, задовольнити.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002658 від 01.07.2020 року, в частині обвинучачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України - закрити, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з декриміналізацією, відповідно до Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди - залишити без розгляду.

Речові докази:

- жіночу сумку чорного кольору, гаманець чорного кольору з вмістом банківської картки «Райффайзен банк аваль» № НОМЕР_1 , скляний флакон темного кольору з духами, заповнений приблизно на 1/10 об`єму, жіночий гребінець чорно-фіолетового кольору, навушники білого кольору, перемотані біля місця підключення ізолюючою стрічкою зелено-жовтого кольору, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , залишити останній, як власнику майна.

- рюкзак кремового кольору з написом: «Cabinet», який переданий на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського ВП, повернути власнику ОСОБА_5

- 8 фотографій ОСОБА_5 , паспорт громадянина України серії « НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 , додаток до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, картка фізичної особи платника податків на ім`я ОСОБА_5 , студентський квиток серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 , читацький квиток на ім`я ОСОБА_5 , посвідчення про приписку до призовної дільниці на ім`я ОСОБА_5 ), які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , лишити останньому, як власнику майна;

- студентський квиток комунального вищого навчального закладу Київської обласної ради: «Білоцерківський гуманітарно-педагогічний коледж», серії КХ № 11545031, виданий 01 вересня 2016 року, дійсний до 30 червня 2020 року на ім`я ОСОБА_7 ; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № 001138411 та портативний зарядний пристрій з основою корпусу сірого та білого кольорів марки «PURIDEA», моделі «S3», з ємкістю 15000 mAh, які передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_7 , залишити останній як власнику майна.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

СуддяОСОБА_8