єдиний унікальний номер справи 546/159/25
номер провадження 1-кп/546/45/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі прокурора ОСОБА_2 , потерпілого ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та секретаря судового засідання ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 лютого 2025 року за № 0000039 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, яка зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, не працює, не депутат, не є особою з інвалідністю, не має статусу учасника бойових дій, неодружений, на утриманні малолітніх дітей не має, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

установив:

31 січня 2025 року близько 09 години 05 хвилин ОСОБА_4 прийшов до магазину «ПРОДУКТИ», розташованого по вул. Перемоги, 116 у с. Демидівка Полтавського району Полтавської області, щоб придбати побутові ножиці. У цей час у магазині перебував потерпілий ОСОБА_3 , у якого з ОСОБА_4 стався короткостроковий конфлікт. У процесі конфлікту у ОСОБА_4 виник прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.

Так, ОСОБА_4 , реалізуючи свій кримінально протиправний намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , о 09 годині 05 хвилин правою рукою зробив замах з метою нанесення удару в область голови ОСОБА_3 , але удару не відбулося. Відразу у відповідь ОСОБА_3 о 09 годині 05 хвилин також здійснив замах лівою рукою з метою нанесення удару в обличчя ОСОБА_4 , але удар не відбувся.

У свою чергу ОСОБА_4 о 09 годині 05 хвилин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_3 , який в цей час відходив від ОСОБА_4 у положенні обличчям до обличчя, та наніс один удар кулаком лівої руки ОСОБА_3 в ділянку нижньої щелепи справа, в результаті чого спричинив ОСОБА_3 тілесне ушкодження у вигляді садна в проекції нижньої щелепи справа, яке кваліфікується згідно висновку судово-медичної експертизи за ступенем тяжкості як легке тілесне ушкодження.

Своїми протиправними діями, що виразилися в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

19 лютого 2025 року між потерпілим та підозрюваним укладена угода про примирення.

За змістом наведеної угоди, яка скріплена підписами потерпілого та підозрюваного, ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим в інкримінованому йому стороною обвинувачення кримінальному правопорушенні. Сторони досягли відповідних домовленостей, погоджуючись на призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що між ним і потерпілим було укладено угоду про примирення, винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, визнав. Уклавши відповідну угоду про примирення, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а саме: права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявляти клопотання, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого обвинувачений визнає себе винними, вид покарання, і інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, у тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Обвинувачений просив суд затвердити угоду про примирення та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений підтвердив, що вказана угода про примирення укладена ним з потерпілим добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз.

Потерпілий ОСОБА_3 проти затвердження угоди про примирення не заперечував, зазначив, що в даний час вони примирилися з обвинуваченим, претензій до останнього він не має.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_2 просив затвердити угоду про примирення, визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому узгоджене покарання згідно умов угоди про примирення, оскільки укладення угоди не суперечить вимогам закону.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, з огляду на положення ст. 12 КК України, віднесене до кримінальних проступків.

Судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 3 ст. 394, ч. 3 ст. 424 та ч. 4 ст. 474 КПК України, а потерпілий ОСОБА_3 цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України. Також обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені положеннями статті 476 КПК України.

Судом установлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом також установлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, зокрема вимогам ст. 471 КПК України, підстави для відмови у затвердженні угоди про примирення, передбачені положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не установлено.

Суд зазначає, що узгоджена міра покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у виді штрафу в розмірі 850,00 грн відповідає вимогам закону, а отже ОСОБА_4 слід призначити визначене сторонами угоди покарання. Таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особистості обвинуваченого з врахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, відповідає загальним засадам призначення покарання, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань судом не установлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .

Враховуючи ту обставину, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся. З урахуванням цього суд вважає за необхідне роз`яснити положення ч. 7 ст. 128 КПК України про те, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, та керуючись статтями 100, 174, 314, 373, 374, 376, 377, 474, 475 КПК України, суд,-

ухвалив:

Затвердити угоду про примирення від 19 лютого 2025 року, укладену між потерпілим ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню № 0000039 відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому узгоджене покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: оптичний диск для лазерних систем зчитування Verbatim CD-R, 700 Mb, на якому збережено відео файл «XVR_ch3_main_2339_5650.dav» із відеозаписом обставин вчинення 31 січня 2025 року кримінального правопорушення, залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений лише з підстав, передбачених частиною 4 статті 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1