Справа № 932/298/25
Провадження № 1-кс/932/138/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ ВП 4 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні дитину, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання, яке обґрунтоване наступним.

Так, у провадженні СВ ВП 4 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000049 від 12.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово засуджений за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та маючи не погашену в установленому законом порядку судимість, повторно вчинив умисний, корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 12.01.2024 близько 13 год. 34 хв., ОСОБА_7 , перебував в приміщенні цивільного туалету, який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Комбрига Петрова, буд. 3, достовірно знаючи, що на всій території України у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента та Верховного головнокомандуючого Збройних сил України ОСОБА_8 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ХI введено військовий стан на всій території України, строк дії якого згідно Указу Президента України від 28.10.2024 року №740/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-IХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, де у останнього виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану.

Перебуваючи у вищевказаному місці, у вищевказаний час, ОСОБА_4 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою усунення опору потерпілої ОСОБА_9 , яка працювала на посаді касира-прибиральника, підійшов до останньої спереду та штовхнув її, від чого ОСОБА_10 упала на підлогу.

Далі, ОСОБА_4 підійшов до потерпілої та наніс близько 2 ударів в область голови, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканей голови, забою поперекового відділу хребта, після чого відразу підійшов до столу, який розташований на вході до вищевказаного туалету та діючи умисно, відкрито, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, розуміючи, що його дії є відкритими та очевидними для потерпілої ОСОБА_9 , відштовхнув останню від столу та відкрито викрав картонний короб, в якому знаходились грошові кошти в розмірі 1 250 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_9 .

Після чого, ОСОБА_4 виконавши усі дії, які вважав за необхідні, для доведення злочину до кінця, не зміг його закінчити з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений з викраденими грошовими коштами свідком ОСОБА_11 неподалік місця вчинення злочину.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_12 , які виразилися у закінченому замажу на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.

12.01.2025 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

13.01.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.

Згідно з клопотанням, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування.

Сторона обвинувачення доходить до висновку про доцільність застосування до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підозрюваний раніше був засуджений, не має стійких соціальних зв`язків, вчинив новий корисливий злочин, маючи не зняту та не погашену судимість.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний не визнав підозру та пояснив, що потерпілу не бив, грошові кошти не вилучав. Вважав, що потерпіла забрала у нього зварювальний апарат, тому вирішив забрати його у неї. Просив відмовити у задоволенні клопотання та застосувати домашній арешт.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, просив застосувати більш м`який запобіжний захід.

Вислухавши пояснення учасників провадження та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами. Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Тримання під вартою може вважатися таким, що здійснюється відповідно до «процедури, встановленої законом», навіть якщо національні суди визнали, що мали місце певні процесуальні порушення у провадженні щодо винесення рішення про тримання під вартою, проте визнали тримання під вартою правомірним («Еркало проти Нідерландів» (Erkalo v. the Netherlands), §§ 55-56). Таким чином, навіть недоліки в рішенні про тримання під вартою не обов`язково тягнуть за собою незаконність відповідного періоду тримання під вартою за змістом частини 1 статті 5 («Єчус проти Литви» (Jeиius v. Lithuania), § 68; «Бенхем проти Сполученого Королівства» (Benham v. the United Kingdom), §§ 42-47).

Проголошуючи «право на свободу», стаття 5 стосується фізичної свободи людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі. ЇЇ положення не стосуються звичайних обмежень свободи пересування, які регулюються статтею 2 Протоколу № 4 («Де Томмазо проти Італії (De Tommaso v. Italy [GC]), § 80; «Крянге проти Румунії» (Creangг v. Romania [GC]), § 92; «Енгель та інші проти Нідерландів» (Engel and Others v. the Netherlands), § 58).

Не вдаючись до детальної оцінки дій та винуватості особи, на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

Встановлено, що у провадженні СВ ВП 4 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000049 від 12.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.

Причетним до скоєння даних злочинів є гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 12.01.2024 близько 13 год. 34 хв., ОСОБА_13 , перебував в приміщенні громадської вбиральні (туалету), який розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Комбрига Петрова, буд. 3, в умовах воєнного стану, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, з метою усунення опору потерпілої ОСОБА_9 , яка працювала на посаді касира-прибиральника, підійшов до останньої спереду та штовхнув її, від чого ОСОБА_10 упала на підлогу.

Далі, ОСОБА_4 підійшов до потерпілої та наніс близько 2 ударів в область голови, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканей голови, забою поперекового відділу хребта, після чого відразу підійшов до столу, який розташований на вході до вищевказаного туалету та діючи умисно, відкрито, повторно, з корисливих мотивів, відштовхнув потерпілу від столу та відкрито викрав картонний короб, в якому знаходились грошові кошти в розмірі 1 250 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_9 .

Після чого, ОСОБА_4 виконавши усі дії, які вважав за необхідні, для доведення злочину до кінця, не зміг його закінчити з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений з викраденими грошовими коштами свідком ОСОБА_11 неподалік місця вчинення злочину.

Обставини вчинення даного кримінального правопорушення та обґрунтованість підозри підтверджуються протоколом огляду; протоколами допиту свідка ОСОБА_11 , ??протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_11 ; протоколами допиту свідка ОСОБА_14 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_15 ; іншими зібраними матеріалами провадження в цілому.

Доводи ппідозрюваного щодо непричетності до інкримінованого правопорушення, не приймаються, оскільки він дійсно заволодів грошовими коштами, так як був затриманий з коробкою неподалік місця злочину. Крім того, в соціальних мережах міститься відео, на якому видно, що ОСОБА_4 бив потерпілу, вчинив на неї напад, після чого вирвав з рук коробку із грошовими коштами. Ніякого зварювального апарату та іншого майна на місці злочину не було.

Ці обставини підтверджуються як показаннями потерпілої, так і свідків, логічно узгоджуються між собою.

Таким чином, зібраних стороною обвинувачення доказів є цілком достатньо для висновку про причетність ОСОБА_4 до вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.

Відтак, приходжу до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.

Аналізуючи ризики, на які посилається прокурор, слід відмітити, що на існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, мінімальна межа покарання за який 7 років позбавлення волі, тому розуміючи тяжкість покарання, яка загрожує у випадку визнання його вини, може переховуватись від слідства й суду, тому цей ризик вважаю доведеним. Отже, цей ризик доведений прокурором.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то підозрюваному відома адреса проживання потерпілої, тож він з метою зміни потерпілою своїх показань, може вмовлянням, погрозами, підкупом або іншим чином впливати на неї. Відтак, цей ризик також доведений.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вважаю доведеним, оскільки підозрюваний раніше притягувався до кримінальної відповідальності, був засуджений за корисливі злочини, вчинив новий злочин, маючи не погашену і не зняту судимість. Тому вважаю, що ОСОБА_4 не стає на шлях виправлення, постійно продовжує вчиняти нові злочини, тому існує ризик, що він вчинить новий злочин, що вказує на доведеність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням особи підозрюваного, тяжкості злочину, відсутності офіційного місця працевлаштування, наявності судимості, вважаю доцільним застосувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки виключно такий запобіжний захід здатен запобігти ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання покладених на нього обов`язків.

Наявність на утриманні дитини та сімейний стан підозрюваного, не є переконливим, оскільки ці обставини не є для нього стримуючими, та не утримали його від скоєння нового злочину.

Таким чином, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не встановлено, оскільки прокурором доведено, що виключно тримання під вартою зможе запобігти ризику переховування та ризику вчинення нових корисливих злочинів.

Водночас з урахуванням майнового стану підозрюваного, вважаю можливим визначити йому заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки він вчинив тяжкий злочин, в умовах воєнного стану, проте матеріальний збиток від грабежу невеликий.

Таким чином, клопотання слідчого слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 183, 193, 194, 196, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб.

Визначити підозрюваному заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, 00 коп.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки:

1) з`являтись (прибувати) за кожним викликом до слідчого, прокурора та суду;

2) не відлучатися із фактичного місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

4) не спілкуватися із потерпілою особою та свідками.

У разі внесення застави підозрюваного звільнити з під варти.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі порушення покладених на нього обов`язків, сума внесеної застави може бути звернута у дохід Держави.

Строк дії ухвали встановити до 11 березня 2025 року включно.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_16