ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/949/15-к
провадження № 1-кп/753/9/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000471 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України

учасники кримінального провадження

прокурор ОСОБА_4 ,

захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , який обвинувачуються за ч. 3 ст. 368 КК України.

11.11.2024 на адресу суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. В обґрунтування клопотання ОСОБА_3 зазначив, що дії та обставини, які інкримінуються йому, мали місце 07.11.2014, тобто минуло більше 10 років, а тому просив закрити кримінальне провадження керуючись п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Крім того, просив суд скасувати арешт з майна та повернути заставу заставодавцю.

Обвинувачений ОСОБА_3 , думку якого підтримали захисники, просив суд задовольнити клопотання та закрити провадження у справі у зв`язку з закінченням строків давності, разом з тим, пояснив, що розуміє наслідки та не заперечує щодо закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Прокурор у вирішенні вказаного питання поклався на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Так, згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 , обіймаючи посаду першого заступника начальника Департаменту автоматики, телемеханіки та зв`язку Державної адміністрації залізничного транспорту України та фактично виконуючи обов`язки начальника цього департаменту, тобто будучи службовою особою, з метою незаконного збагачення вчинив одержання неправомірної вигоди в розмірі 100 000 гривень, поєднане із його вимаганням при наступних обставинах.

У зв`язку з вакантною з 21.08.2014 посадою начальника Департаменту автоматики, телемеханіки та зв`язку, ОСОБА_7 фактично виконував обов`язки керівника відповідно до положення про Департаменту автоматики, телемеханіки та зв`язку Укрзалізниці.

Так, ОСОБА_3 , будучи службовою особою, з використанням наданої йому влади та службових повноважень, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на одержання неправомірної вигоди для себе, у кінці вересня 2014 року без законних підстав висунув голові правління ТОВ «Світлофори» ОСОБА_8 вимогу щодо передачі йому грошових коштів у розмірі 100 000 гривень за сприяння ним у включення до плану (централізованого) матеріально-технічного забезпечення та плану закупівель матеріально-технічних ресурсів на 2015 рік необхідної кількості продукції, яку виробляють та реалізовують ТОВ «Світлофори», в тому числі у формуванні заявок на централізоване забезпечення товарно-матеріальних ресурсів у відповідності до планів капітальних вкладень на 2015 рік по господарству Департаменту автоматики, телемеханіки та зв?язку Укрзалізниці.

Реалізовуючи свій злочинний намір, 04.11.2014 ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_8 та повторно висунув останній вимогу передати йому до 06.11.2014 неправомірну вигоду в сумі 100 000 гривень.

При цьому ОСОБА_3 , з метою тиску на ОСОБА_8 та досягнення свого злочинного наміру, направленого на одержання неправомірної вигоди у значному розмірі, повідомив останній про те, що у випадку ненадання йому зазначених коштів, він, як службова особа, використовуючи свої службові повноваження, буде ініціювати оформлення документів таким чином, щоб продукція ТОВ «Світлофори» не відповідала заявленим Департаментом автоматики, телемеханіки та зв?язку технічним вимогам та якісним характеристикам предмету закупівлі, що призведе до неможливості здійснення господарських взаємовідносин ТОВ «Світлофори» з ДП «Укрзалізничпостач».

06.11.2014 о 17 годині 14 хвилин, ОСОБА_3 перебуваючи на перехресті вулиць Велика Васильківська (Червоноармійська) та Тверська, на проти будинку 111/113 вказаних вулиць в м.Києві, реалізуючи злочинний намір направлений на одержання неправомірної вигоди у значному розмірі, підтвердив довіреній особі ТОВ «Світлофори» ОСОБА_9 про необхідність передачі йому неправомірної вигоди у розмірі 100 000 гривень у найкоротший термін.

З метою тиску на ОСОБА_8 та досягнення злочинного наміру, направленого на одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_3 неодноразово 06.11.2014 та 07.11.2014 в телефонній розмові висував їй вимогу про невідкладність передачі йому вищевказаної неправомірної вигоди.

07.11.2014 о 16 годині 56 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи у автомобілі марки TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Чавдар, 7, одержав від представника ТОВ «Світлофори» ОСОБА_9 неправомірну вигоду в розмірі 100 тис. грн., що більше ніж у сто разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є значним розміром, після чого був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується в тому, що він своїми умисними діями, які виразились в одержані службовою особою неправомірної вимоги у значному розмірі , поєднаному з вимаганням, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону № 1261-VII від 13.05.2014).

Відповідно ст. 12 КК України (в редакції Закону № 4025-VI від 15.11.2011) злочин, передбачений ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону № 1261-VII від 13.05.2014) відноситься до категорії тяжкого злочину.

Інкриміноване ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону № 1261-VII від 13.05.2014), відповідно до обвинувального акту було вчинено у 07.11.2014 року та з того часу минуло більше десяти років.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 49 КК України (в редакції Закону № 1183-VII від 08.04.2014) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 285 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи те, що з дня вчинення ОСОБА_3 інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону № 1261-VII від 13.05.2014), минуло більше десяти років, при цьому, перебіг давності не зупинявся і не переривався, обвинувачений від слідства та суду не ухилявся та не заперечує щодо закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, а тому клопотання ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Також, при ухваленні вказаного рішення, суд враховує позицію Верховного Суду в постанові від 29.07.2021р. у справі N9 552/5595/18, в якій вказано: «За змістом статей 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення».

Постановою Верховного суду Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к зауважено, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст. 372 КПК України, не повинен вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Наведені обставини Верховного суду дотримані судом, тому суд не пов`язує звільнення від кримінальної відповідальності із фактом визнання обвинуваченим своєї винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, або ж за фактом його відсутності.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч. 4 ст. 174 КПК України).

У зв`язку із не застосуванням до обвинуваченого покарання у виді конфіскації майна, суд вважає за необхідне скасувати арешти майна, накладені ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2014 у справі №11-сс/796/2479/14, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.12.2014 у справі №11-сс/796/2426/2014,ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.12.2014 у справі №11-сс/796/2427/2014, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.11.2014 у справі №757/32684/14.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до п.7 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2011 року № 15 кошти, внесенні як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Таким чином суд вважає, що заставу в розмірі 97 440 гривень слід повернути заставодавцю ОСОБА_10 .

Крім того, згідно з ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Так, об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17) сформулювала висновок, який зводиться до того, що в разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрите на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Беручи до уваги те, що суд прийшов до висновку про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, та відповідно кримінальне провадження щодо нього закриває, при цьому ініціатором проведення експертиз був орган досудового розслідування, тому відповідно до приписів статей 122, 124 КПК витрати на проведення експертних досліджень не підлягають стягненню з обвинуваченого, а їх необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 44, 49 КК України (в редакції Закону № 1183-VII від 08.04.2014), ч. 2 ст. 284, ст. 285, 286 372, 376 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_3 - задовольнити.

ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону № 1261-VII від 13.05.2014), на підставі ст. 49 КК України (в редакції Закону № 1183-VII від 08.04.2014) у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

Арешт накладений ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2014 у справі №11-сс/796/2479/2014 на грошові кошти у розмірі 6859 (шість тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень, 2 (дві) банкноти центрального резервного банку Перу номіналом 10 (десять) та номіналом 50 (п`ятдесят), банкноти федерального резерву США - 2 (дві) купюри номіналом по 1 (одному) долару США, банкноту федерального резерву США номіналом 20 доларів США - скасувати.

Арешт накладений ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.12.2014 у справі №11-сс/796/2426/2014 на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 - скасувати.

Арешт накладений ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.12.2014 у справі №11-сс/796/2427/2014 на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:0031, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_3 ; земельну ділянку площею 0,0797 га, кадастровий номер :01:001:0032, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, землі сільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_3 ; земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0236, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та належить на праві власності ОСОБА_3 - скасувати.

Арешт накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.11.2014 у справі №757/32684/14-к на автомобіль «Toyota RAV4», номер кузова НОМЕР_2 , 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_3 , разом з тимчасовою забороною користування та розпорядженням - скасувати.

Речові докази:

-автомобіль «Toyota RAV4», номер кузова НОМЕР_2 , 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , який передано на зберігання ОСОБА_3 - залишити власнику;

-грошові кошти у розмірі 6859 (шість тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень, 2 (дві) банкноти центрального резервного банку Перу номіналом 10 (десять) та номіналом 50 (п`ятдесят), банкноти федерального резерву США - 2 (дві) купюри номіналом по 1 (одному) долару США, банкноту федерального резерву США номіналом 20 доларів США, які відповідно до постанови про передачу грошових коштів на зберігання від 29.12.2014 передані на відповідальне зберігання до Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України; куртку зі слідами спеціальної хімічної речовини, яку передано до камери схову Головного слідчого управління МВС України (квитанція №246); мобільний телефон «Nokia E52», імеі № НОМЕР_3 з сім-карткою, мобільний телефон «IPhone» імеі № НОМЕР_4 з сім-карткою, флеш-накопичувач з написом «Промелктроніка» об`ємом 8 Гб, мобільний телефон «Nokia» імеі НОМЕР_5 , накопичувач на жорсткому магнітному диску «Samsung» s/n S0V3J9DP802171 на 160 Гб, які передані до камери схову Головного слідчого управління МВС України (квитанції №247 та №248) - повернути власнику ОСОБА_3 ;

-грошові кошти у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень, зі слідами спеціальної хімічної речовини, а саме 200 (двісті) купюр номіналом 500 (п`ятсот) гривень кожна, перелік серійних номерів яких зазначений у постанові про визнання коштів речовими доказами від 29.12.2014 (т. 4 а.с. 57-62), які передані на зберігання до Фінансово-економічного управління СБ України (квитанція №000265) - повернути Службі безпеки України;

-змиви з правої та лівої долонь ОСОБА_3 , які долученні до матеріалів справи (т. 4 а.с. 68, 69, 70) - знищити.

Повернути застоводавцю ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_6 , номер рахунку за стандартом IBAN НОМЕР_7 в АТ КБ «Приватбанк») внесену за ОСОБА_3 заставу в сумі 97 440 (дев`яносто сім тисяч чотириста сорок) гривень 00 копійок, яка сплачена відповідно до квитанції №6 від 10.11.2014, платіжне доручення №158472698, згідно ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.11.2014 у справі №757/32683/14-к.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: