ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3740/24 Справа № 235/1358/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року про продовження строку тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 . Продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24 січня 2025 включно, без визначення розміру застави. Відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні інкримінованого злочину. Крім того судом взято до уваги наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, - які з часу обрання запобіжного заходу не відпали і не втратили вагомість.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року скасувати та обрати обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що рішення суду є необґрунтованим і підлягає скасуванню. Вважає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу є необґрунтованим, а заявлені у ньому ризики є недоведеними, не обґрунтовано судом і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Зазначає, що ризики, передбачені п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК, не підтверджені та не доведені прокурором. Крім того, суд під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу відповідно до вимог кримінального процесуального закону повинен пересвідчитися в обґрунтованості підозри шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів вчинення особою кримінального правопорушення. Однак суд першої інстанції в ухвалі не зазначив про обґрунтованість підозри, що свідчить про істотне порушення вимог процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для його скасування.

Крім того, судом не враховано, що обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації в м. Суми, неодружений, має на утриманні матір пенсійного віку, тобто має міцні соціальні зв`язки, він є учасником бойових дій з 2014 року, має незадовільний стан здоров`я через отримані травми під час бойових дій, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Також захисник посилається на приписи п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК щодо можливості визначення розміру застави.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, яка апеляційну скаргу підтримала з викладених у них підстав; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

?наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

?наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

?недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

?виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися

?нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

?виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000293 від 17 травня 2023 року,щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи ОСОБА_7 не відпали і продовжують існувати. Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом не завершено, з метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строку тримання під вартою.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про небезпідставність обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки воно підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження та проаналізовані судом першої інстанції.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого злочину, а отже обвинувачення не є очевидно безпідставним.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

Також є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_7 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтоване обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись з огляду на чинники, пов`язані з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Крім того колегією суддів враховується, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу, а також міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, тобто відсутні стримуючі соціальні фактори, які могли б запобігти реалізації встановлених ризиків.

Також є правильними висновки суду щодо наявності відносно цього обвинуваченого ризиків впливу на свідків, які проходять службу разом із ним в одній військовій частині та є його знайомими, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, зокрема передбаченого ст. 408 КК України.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та не можуть бути усунуті шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки полягають у переоцінці відомостей, які були відомі суду першої інстанції, проаналізовані в оскаржуваній ухвалі та дістали належну оцінку, з якою колегія суддів погоджується.

Також апеляційний суд вважає неспроможними доводи захисника щодо можливості визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі, визначеному п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, з огляду на положення вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК, відповідно до якої слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Дана норма, хоча і носить диспозитивний характер та надає суду право не визначати розмір застави в передбачених випадках, однак апеляційний суд з урахуванням обставин кримінального правопорушення, за яких ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, що спричинив загибель людини, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не визначив обвинуваченому розмір застави.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4