ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1296/24 Справа № 240/220/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

потерпілого: ОСОБА_9 (в режимі відео конференції)

представників потерпілих: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2024 року у кримінальному провадженні за ЄРДР № 0000413 за обвинуваченням ОСОБА_6 , за ч. 3 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Спасько-Михайлівка Олександрівського району Донецької області, освіта середня-спеціальна, працюючого електрослюсарем ДП «Шахтоуправління «Новодонецьке» ВП «Добропіллявугілля-видобуток», інваліда II групи, раніше не судимого, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Строк відбуття покарання обчислено з дня його затримання після набрання вироком законної сили. Вирішено питання про цивільні позови, речові докази, арешт майна та судові витрати на проведення експертиз.

Згідно вироку суду, 19 травня 2016 року, приблизно о 14 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 . В салоні автомобіля знаходились в якості пасажирів знайомі обвинуваченого: ОСОБА_13 , на передньому пасажирському сидінні, та ОСОБА_14 , на задньому сидінні. Водій ОСОБА_6 , рухаючись по проїжджій частині вулиці Леніна с. Спасько-Михайлівка Олександрівського району Донецької області в напрямку м. Білозерське Донецької області зі швидкістю не менш ніж 91 км/год, порушив вимоги Правил дорожнього руху в частині: заборони керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (п. 2.9 а); рух транспортних засобів в населених пунктах дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год (п. 12.4); заборони перевищувати максимальну швидкість, зазначену в п. 12.4 Правил (п. 12.9 «б»).

Проїжджаючи ділянку дороги по вул. Леніна с. Спасько - Михайлівка біля будинку № 102, ОСОБА_6 проявив неуважність, чим порушив п. 2.3(б) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним (п. 12.1 ПДР). У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечно для інших учасників руху об`їзду перешкоди (п. 12.3 ПДР).

Так, ОСОБА_6 , маючи об`єктивну можливість здійснювати рух з безпечною швидкістю в межах своєї смуги руху, спостерігати за дорожньою обстановкою, станом дорожнього покриття, проявив злочинну самовпевненість, діючи необережно, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним автомобіля ЗАЗ-110307, р.н. НОМЕР_1 , щоб мати можливість постійно контролювати рух та безпечно керувати ним на закругленні дороги вправо, не впорався з керуванням, втратив курсову стійкість транспортного засобу, що призвело до зміни його напрямку руху, заносу вліво, некерованості та виїзду на ліве узбіччя дороги, де стався наїзд на придорожнє дерево з наступним перекиданням транспортного засобу.

Внаслідок ДТП пасажири автомобіля:

1) ОСОБА_13 , 1983 року народження, отримав тілесні ушкодження, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент завдання та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, а саме: садно лоба, садно лівої щоки, садно перенісся, рану підборіддя зліва, крововилив та садна верхньої губи, крововилив слизової оболонки верхньої губи, садно передньої поверхні грудної клітини, рану передньої поверхні лівого колінного суглобу, садно передньої поверхні лівої гомілки, садно передньовнутрішньої поверхні правої гомілки, крововилив передньо-внутрішньої поверхні правої гомілки, садно задньої поверхні лівого ліктьового суглоба, крововилив зовнішньої поверхні лівого стегна в середній третині, садно попереку справа, садно задньоверхньої поверхні лівого плечового суглоба, закриту черепно-мозкову травму, крововилив під м`які мозкові оболонки в лівому лобному полюсі, тупу травму шиї, розрив хребтового стовпа між 6 та 7 шийними хребцями, крововилив під оболонки спинного мозку в області розриву.

2) ОСОБА_14 , 1976 року народження, отримав тілесні ушкодження, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент завдання та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, а саме: рану лобно-тім`яної області зліва, численні садна лоба, лівої половини обличчя, крововилив біля зовнішнього кута лівого ока, садна верхньої та нижньої губ справа, садно правої підщелепної області, садно правої завушної області, садна передньобокової поверхні шиї справа, садно передньої поверхні лівого плечового суглоба, садно на рівні третього ребра по лівій навкологрудинній лінії, садно на рівні другого ребра по лівій передньоключичній лінії, садна та крововилив лівої підвздошної області, садна передньої поверхні лівого плеча, що переходе на згинальну поверхню лівого передпліччя, садна тильної поверхні лівої кисті, садно в області зовнішнього кута правої лопатки, садно 8-9 остистих відростків грудних хребців, садно верхнього краю гребеня правої підвздошної кістки, крововилив внутрішньої лодижки правої гомілки, тупа травма грудної клітини, переломи 1-7, 9-11 ребер справа та зліва, відрив правого головного бронха, рана нижньої частки лівої легені, розрив хребтового стовпа між 4 та 5 грудними хребцями, двосторонній гемоторакс (по 200 мл), переломи обох лопаток.

ОСОБА_13 та ОСОБА_14 отримали тілесні ушкодження, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент завдання та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, та, які померли на місці ДТП 19 травня 2016 року.

Допущені водієм ОСОБА_6 порушення вимог п. 12.4, п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті пасажирів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

На вказаний вирок суду захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу в якій вважає винесений вирок незаконним та необґрунтованим.Вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.Зазначає, що з показань обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , перебуваючи на передньому пасажирському сидінні втрутився в керуванням автомобілем повертаючи кермо в напрямку, куди хотів потрапити, всупереч бажанню ОСОБА_6 , що призвело до втрати керованості транспортного засобу.Вважає, що виконані під час досудового розслідування висновки судово-автотехнічниїх експертиз, виконаних експертом ОСОБА_15 не відображають об`єктивних даних. Розрахунки є не об`єктивними у висновку експерта № 1128 від 26.12.2016р., згідно показів експерта ОСОБА_15 .Вказує на упередженість судового експерта ОСОБА_15 , який вийшов за межі експертного дослідження з технічної точки зору та почав досліджувати ймовірність тих чи інших подій, не посилаючись на вимоги ПДР України, а лише на свій розсуд.Вважає, що висновок комісійної судово-медичної експертизи №83 від 11.07.2018року не є об`єктивним, на нього не можна покладатись як на беззаперечний достовірний доказ, що версія ОСОБА_6 не має права на існування, та не відповідає іншим матеріалам справи та доказам. Більше доказів, того, що ОСОБА_6 не діяв в стані аварійної ситуації, після втручання пасажира ОСОБА_13 , в матеріалах справи, що розглянута судом першої інстанції немає.Вважає, що суд, не надав належної оцінки показам декількох свідків, які всі підтвердили, що ОСОБА_6 перебуваючи в лікарні, одразу після ДТП, не маючи можливості розмовляти з-за розриву відповідних м`яз горла, написав на листку паперу, що саме ОСОБА_13 втрутився в керування автомобілем, що стало причиною ДТП.Вважає, що суд не надав оцінку письмовому доказу, що перебуває в матеріалах справи на аркуші №160 том 2, у якому зазначено, рукою ОСОБА_6 : «Он вивернув Разум на ганделик».Вважає, що судом не надано об`єктивної оцінки висновку експерта № СЕ-19/105- 23/1137-ІТ від 01.05.2023року, який суперечить іншим висновкам експертиз.Зазначає, що стороною захисту 11.08.2023року, під час судового розгляду подано письмове клопотання про призначення судово-автотехнічої експертизи до Харьківського НДІСЕ (іншої ніж раніше), однак судом було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання.Вказує, що висновки суду проте, що ОСОБА_6 під час керування перебував у стані алкогольного сп`яніння, що суттєво впливає на швидкість реакції водія, оцінку ситуації, які виникають під час руху, не оспорюються захистом, однак твердження суду, є безпідставним, що це могло суттєво вплинути на обставини ДТП, тому як це відноситься до психофізіологічних особливостей кожної конкретної людини, та ці обставини щодо ОСОБА_6 безпосередньо, не досліджувались експертним шляхом. Вважає, що посилання суду на вказаний факт підтверджує упередженість та обвинувальний ухил під час дослідження всіх обставин ДТП, тому як навіть порушення відповідного пункту 2.9 ПДР України, не зазначено у обвинувальному акті, як такого що призвів до ДТП.Посилається на рішення Постанови Великої падати Верховного суду України від 21.09.2019року у справі № 682/956/17 (провадження №13-31 кс19): керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння хоча і становить порушення вимог підпункту «а» п.2.9 ПДР України, однак саме по собі не може виступати прямою безпосередньою причиною настання ДТП та її наслідків у вигляді заподіяння потерпілому смерті. Стан сп`яніння не охоплюється об`єктивною стороною (не є кваліфікуючою ознакою) злочину, передбаченого ст. 286 КК України (в редакції на дату події) і при призначенні покарання особі може враховуватись як обставина, що обтяжує покарання згідно з п.13 ч. 2 ст. 67 КК України. Вказує, що в діях ОСОБА_6 об`єктивно встановлено відповідними доказами, перебування його під час керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушення вимог п.2.9а) ПДР України, яке не перебувало у причинному зв`язку з настанням ДТП, відповідно в його діях наявні ознаки лише адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.Вважає, що сукупність доказів у кримінальному провадженні підтверджують факт втручання пасажира переднього сидіння в керування транспортним засобом, та відповідно висновок експерта ОСОБА_16 , що односторонніми діями ОСОБА_6 не забезпечувалась технічна можливість запобігти виникненню ДТП, тобто ОСОБА_6 діяв в стані аварійної ситуації, яку створив пасажир автомобіля.Зазначає, що ухвала колегії суддів апеляційного суду Донецької області від 10.01.2018року, що встановила неповноту проведення судового розгляду, під час судового розгляду.Під час подальшого нового судового розгляду потожирові сліди з керма автомобіля та ручки перемикання передач - не дослідженні; перешкода у вигляді дерева так і не була зафіксована, протоколом огляду, тому як на момент додаткового огляду, відсутнє яке небудь дерево в місці ДТП. Відповідно об`єктивними висновки судовоавтотехнічної експертизи встановлення швидкості руху ТЗ по деформаціям, щодо витрат кінетичної енергії при контактуванні автомобіля та дерева-не можуть бути, тим більше враховані як доведений доказ; встановити об`єктивні умови та підстави пошкоджень на шинах автомобіля «ЗАЗ 110307» також не надалось можливим, тому як експерт припустив у висновку, що пошкодження могли виникнути під час буксирування автомобіля з місця ДТП до місця стоянки, та подальшого експертного огляду та дослідження. Тобто, речовий доказ у кримінальному провадженні, де загинуло двоє осіб, та третій зазнав тілесних ушкоджень, зазнав змін, після моменту ДТП, відповідно сторона обвинувачення не забезпечила належне зберігання речового доказу, що призвело до подальших не об`єктивних висновків експертиз транспортного засобу, однак суд не визнав вказаний факт, та не надав відповідної оцінки. Просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Прокурором були подані заперечення на апеляційну скаргу. В яких він не погодився з доводами апеляційної скарги та вважав, що під час розгляду кримінального провадження в судіпершої інстанції, з`ясовано всі обставини даної події. Висновки суду, щодообставин дорожньо-транспортної події, повністю відповідають фактичнимобставинам кримінального провадження в їх сукупності та зібранимдоказам, які є належним та допустимими

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку сторін по справі, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді кримінального провадження по суті судом першої інстанції були всебічно, повно та об`єктивно з`ясовані та досліджені всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст. 91 КПК України.

Подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України у повному обсязі підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджено доказами, зібраними у відповідності із вимогами закону та дослідженими у судовому засіданні.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджені безпосередньо у судовому засіданні, проаналізовані та оцінені судом першої інстанції з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності.

Судом був наданий ретельний аналіз показанням обвинуваченого, які були надані ним в судовому засіданні у співвідношенні з усіма зібраними доказами по справі.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні першої інстанції вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, пояснив, що 19 травня 2016 року приблизно о 09.00 год., вранці до нього прийшов його кум ОСОБА_13 , на що він був здивований, оскільки на той час сім`ями вони практично не спілкувались. Він приніс чекушку самогону та запропонував випити, а в сумці у нього була розсада. Вони удвох пішли на дачу ОСОБА_17 , де ОСОБА_6 допоміг йому посадити розсаду. Потім вони пішли до ОСОБА_18 , знайомого ОСОБА_19 гаражі ОСОБА_20 та ОСОБА_21 випили пляшку горілки, яку купив останній. Пізніше на прохання ОСОБА_17 , він взяв автомобіль Славуту, який належить тестю, і вони поїхали чи то на дачу, чи то на рибалку. При цьому ОСОБА_22 купив ще одну пляшку горілки. На ставку вони втрьох випивали, ОСОБА_23 випив приблизно 100 грам горілки. Через деякий час ОСОБА_21 хтось подзвонив і він сказав, що треба їхати додому. Вони виїхали зі ставка у с. Спасько-Михайлівка в напрямку м. Білозерське. По дорозі ОСОБА_22 запропонував заїхати в магазин і купити ще алкогольних напоїв. На що ОСОБА_23 заперечив і запропонував йому придбати горілку в м. Білозерське. Їхали вони утрьох, він за кермом, ОСОБА_22 на передньому пасажирському сидінні, а ОСОБА_24 на задньому сидінні. Проїхавши магазини, ОСОБА_22 зі словами, а тепер до ОСОБА_25 , якось взявся лівою рукою за руль і смикнув у ліву сторону, автомобіль лівою стороною вихав на узбіччя. Все трапилось в одну мить, ОСОБА_23 підрівняв автомобіль та повернув автомобіль на дорогу. І знов ОСОБА_22 навалився на нього, збив руку і закрив огляд, що змусило його натиснути гальма і трапилась аварія. Отямився він чи по дорозі в лікарню, чи в лікарні, не пам`ятає. Говорити він не міг, оскільки пошкоджені були м`язи нижньої щелепи. В лікарню прийшов однокласник ОСОБА_26 і на його запитання, ОСОБА_23 написав на аркуші, що ОСОБА_27 крутнув на ганделик. Також були присутня мати, медичні сестри. Крім того зазначив, що рухався зі швидкістю приблизно 60 км/год, автомобіль був в технічно справному стані. Після першого втручання він не зупинив автомобіль, оскільки вважав, що більше не буде втручання з боку ОСОБА_28 . Після другого втручання ОСОБА_13 застосував гальмування автомобіля. Вважає, що причиною ДТП є втручання ОСОБА_29 цього не сталося, то приїхали би додому цілі та неушкоджені. Після тривалого лікування йому була встановлена II група інвалідності. Стан здоров`я згодом погіршився, бувають напади епілепсії. Зазначив, що потерпілій ОСОБА_30 відшкодував повністю матеріальну шкоду. Потерпілому ОСОБА_31 відшкодував 20 000 грн матеріальної та 10000 грн моральної шкоди. Потерпілій ОСОБА_32 перераховував кошти на дитину. Шкодує, що керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, це був єдиний випадок в його житті. Винним у смерті пасажирів себе не вважає.

Незважаючи на займану обвинуваченим ОСОБА_6 позицію, що виразилась у не визнанні своєї вини, який хоч не оспорюючи самого факту ДТП, вказував, що саме через ОСОБА_13 втратив керування транспортного засобу, який втрутився в керуванням автомобілем, на думку апеляційного суду вказані покази протирічать іншим доказам по справі, які в повній мірі підтверджують винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.286 КК України.

Показами наданими в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілої ОСОБА_33 , потерпілого ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_34 , а також показами свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_12 , зазначені особи не були безпосередніми очевидцами ДТП та деякі з них прибули на місце ДТП після аварії.

Згідно показів слідчого ОСОБА_36 який в суді першої інстанції пояснив, що проводив слідчі дії, оглядав місце події, складав протокол огляду, за участю експерта- ОСОБА_37 . Зазначив, що спеціальні знання експерта при огляді місця події не знадобилися.

Згідно показів експерта ОСОБА_15 який в суді першої інстанції пояснив, що він приймав участь в огляді місця події, проте у зв`язку з великим обсягом роботи на місці ДТП, підпис в протоколі ним проставлений не був. Підтвердив викладене у висновках експертиз. Зазначив, що доводи обвинуваченого про можливість втручання іншої особи в керування автомобілем проаналізовано та про вказане зазначено у висновку.

У оскарженому вироку суд відобразив покази вказаних свідків в тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні, з достатньою повнотою. Учасники по справі не вказували про невідповідність їх показів наданих у судовому засіданні та відображених у судовому рішенні, що має значення для встановлення судом обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні за приписами ст. 91 КПК України. Покази обвинуваченого, потерпілих тасвідків наданими в судовому засіданні суду першої інстанції, досліджені та оцінені судом апеляційної інстанції, з точки зору їх належності й допустимості.

Крім того вина підтверджується письмовими доказами.

Протокол огляду місця події від 19 травня 2016 року зі схемою та фототаблицею. Де зафіксовано місце ДТП на вул. Леніна в с. Спасько-Михайлівка.Виявлено автомобіль ЗАЗ-110307, тіла двох загиблих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , пошкодження автомобіля, зі схемою ДТП. Вказані сліди бічного ковзання автомобіля, що переходять на узбіччя та відсутність слідів гальмування на дорозі.

Протоколом огляду від 29.07.2016, в ході якого оглянуто ділянку місцевості вулиці Леніна с. Спасько-Михайлівка, біля будинку № 102, за напрямком до м. Білозерське встановлено, що зліва, по ходу огляду, за межами проїжджої частини, біля будинку № 102, розташований пеньок дерева. Інших пеньків немає. Відстань від пенька до ближнього кута домоволодіння № 102 складає 12,6 метра.

Протоколом огляду та фототаблиці до нього від 20 травня 2016 року встановлено, що на автомобілі ЗАЗ-110307 р.н. НОМЕР_1 наявні механічні пошкодження, які зосереджені в передній частині та на даху. Шини передніх коліс розгерметизовано. Під час огляду вони розукомплектовані для подальшого дослідження. Крім того, зроблено змиви потожирових виділень з рульового колеса та ручки перемикання коробки передач.

Протоколом огляду автомобіля на території вугільного складу від 6 липня 2016 року за участю експерта Донецького НДІСЕ. Де зазначено детальний опис механічних пошкоджень автомобіля, зокрема їх напрямок, розміри й глибина. Зазначено про перевірку працездатності гальмівної системи та рульового керування.

Висновком експерта № 834 від 22 серпня 2016 року, під час проведення судової автотехнічної експертизи на момент огляду, рульове керування та гальмівна система автомобіля ЗАЗ-110307, р.н. НОМЕР_1 , перебували у працездатному стані, тобто їх несправності не могли вплинути на механізм розвитку даної ДТП (т. 1, а.с. 148, 149).

Копією запису з журналу амбулаторного прийому хворих КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» від 19 травня 2016 року, за якою хворий ОСОБА_6 був зареєстрований із тілесними ушкодженнями у вказану дату о 15 годині 35 хвилин.

За актом медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння № 293 від 19 травня 2016 року, ОСОБА_6 був оглянутий о 15 годині 35 хвилин. Вміст алкоголю в крові 1,594 % , діагноз алкогольне сп`яніння.

Висновком судово-медичної експертизи № 38 від 20 березня 2017 року згідно якого у ОСОБА_6 легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, характерні для ДТП. Вміст алкоголю в крові 1,85%, у сечі 2,19%.

Висновком судово-медичної експертизи № 138 від 14 вересня 2016 року згідно якого встановлені тяжкі тілесні ушкодження як небезпечні для життя в момент завдання та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 , що утворились можливо в зазначений слідчим строк 19 травня 2016 року, та зазначених обставинах від дії тупих предметів, якими можуть бути виступаючі частини салону автомобіля в умовах ДТП. Вміст алкоголю в крові 2,17%, у сечі 2,82%.

Висновком судово-медичної експертизи № 139 від 14 вересня 2016 року згідно якого встановлені тяжкі тілесні ушкодження як небезпечні для життя в момент завдання та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_14 , що утворились можливо в зазначений слідчим строк 19 травня 2016 року, та зазначених обставинах - від дії тупих предметів, якими можуть бути виступаючі частини салону автомобіля в умовах ДТП. .Вміст алкоголю в крові 3,66%, у сечі 4,06%.

Висновком експерта № 835 від 7 грудня 2016 року згідно якого при проведенні транспортно-трасологічної експертизи під час дослідження шин передніх коліс автомобіля ЗАЗ 110307, р.н. НОМЕР_1 , виявлені наскрізні пошкодження, які утворилися в момент наїзду на дерево (шини правого переднього колеса) і після ДТП при транспортуванні від місця ДТП до місця зберігання. Характер пошкоджень свідчить про те, що до моменту виникнення ДТП шини передніх коліс були герметичні, мали надлишковий тиск і могли виконувати задані функції.

Висновком № 1128 від 26 грудня 2016 року судової автотехнічної експертизи згідно якого швидкість руху автомобіля ЗАЗ 110307, р.н. НОМЕР_1 , складала більше ніж 91 км/год. При цьому експертом зазначено, що фактична швидкість руху автомобіля перевищувала розраховане значення - 91 км/год, оскільки, під час розрахунку експертом не враховані енергетичні витрати на злам стовбура дерева.Допустима швидкість руху на закругленні дороги радіусом 162 м, при якій виникає занос складає не більше ніж 107 км/год.

Висновком експерта під час проведення судової автотехнічної експертизи № 247 від 14 березня 2017 року, відповідно якого допустима швидкість руху автомобіля ЗАЗ 110307, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 на закругленні дороги в місці ДТП складала не більше ніж 107 км/год.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ЗАЗ 110307, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 для забезпечення безпеки руху повинен був, здійснюючи рух в межах населеного пункту, формувати швидкісний режим з таким розрахунком, щоб не перевищувати введених обмежень (не більше 60 км/год) і мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, а у разі втручання пасажира в управління автомобілем негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, як передбачено п. п. 12.4, 12.9 б), 12.1, 12.3 ПДР України.

За умови руху з дозволеною швидкістю 60 км/год ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути настання даної ДТП.

Дії водія автомобіля ЗАЗ 110307, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 в частині руху з перевищенням дозволеної швидкості не відповідали вимогам п. 12.4, 12.9 б ПДР України і перебували у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

З дослідницької частини висновку вбачається, що з огляду на висновки судово-автотехнічної експертизи №1128 від 26 грудня 2016 року показання водія ОСОБА_6 в тій частині, що перед настанням ДТП він здійснював рух із швидкістю 50-60 км/год є технічно неспроможними. За умов руху автомобіля ЗАЗ-110307 р.н. НОМЕР_1 з дозволеною швидкістю зупинка автомобіля відбулась би на відстані 6.6 метрів не доїжджаючи до дерева.

Слідчим експериментом від 24 березня 2017 року з фото таблицею, з перевіркою обставини стосовно неможливості уникнення настання ДТП, внаслідок втручання пасажира ОСОБА_13 в керування автомобілем, на які посилається обвинувачений ОСОБА_6 .

Висновком № 397 судово-автотехнічної експертизи від 27.03.2017, згідно якого експертом зроблено висновки, з урахуванням даних, зафіксованих зі слів ОСОБА_6 в протоколі слідчого експерименту від 24.03.2017, які аналогічні тим, що викладені у висновку № 247 від 14 березня 2017 року.

В даній дорожній обстановці за умов руху автомобіля ЗАЗ-110307 р.н. НОМЕР_1 з допустимою швидкістю 60 км/год у водія ОСОБА_6 була технічна можливість уникнути настання даної дорожньо-транспортної пригоди.

Висновок про наявність у водія ОСОБА_6 технічної можливості уникнути настання дорожньо-транспортної пригоди за умов руху з дозволеною швидкістю 60 км/год буде незмінним навіть, якщо припустити, що причиною втрати курсової стійкості автомобіля ЗАЗ - 110307 р.н. НОМЕР_1 стало втручання пасажира ОСОБА_13 в керування автомобілем.

В даному випадку фактичні дії водія автомобіля ЗАЗ-110307 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 в частині руху з перевищенням максимально дозволеною швидкістю руху не відповідали вимогам п.п. 12.4; 12.9 б) ПДР України. Невідповідність вимогам п.п. 12.4; 12.9 б) ПДР України створювали необхідні умови для настання даної дорожньо-транспортної пригоди і з технічною точки зору перебували у причинному зв`язку з фактом наїзду на дерево і перекиданням автомобілю.

На підставі викладеного колегія суддів вважає безпідставними та надуманими доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції прийшов до хибних висновків, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченню за ч.3ст.286 КК України та необхідністю призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновкам суду першої інстанції, про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , який 19 травня 2016 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час керування автомобілем ЗАЗ 110307, р.н. НОМЕР_1 , де в салоні автомобіля знаходились пасажири ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в с. Спасько-Михайлівка Олександрівського району Донецької області, порушив вимоги п. 12.4, 12.9 б Правил дорожнього руху: рух транспортних засобів в населених пунктах дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год; заборона перевищувати максимальну швидкість, зазначену в п. 12.4 Правил та на закругленні дороги вправо, не впорався з керуванням, внаслідок чого стався наїзд транспортного засобу на придорожнє дерево з наступним перекиданням і загибеллю пасажирів, тим самим, ОСОБА_6 створив необхідні умови для настання даної дорожньо-транспортної пригоди.

Також апеляційний суд погоджується з висновкам суду першої інстанції, що пояснення обвинуваченого є суперечливими, враховуючи, що згідно із протоколом слідчого експерименту від 24.03.2017, автомобіль перед заносом на ліве узбіччя знаходився на відстані 0,1 м від лівого краю дороги, що не узгоджується із протоколом огляду від 19 травня 2016 року, де зафіксовані сліди зсуву автомобіля на відстані 1 м від лівого узбіччя, що, безумовно, свідчить про положення автомобіля саме на проїжджій частині дороги під час початку зсуву.

Суд прийняв до уваги відсутність слідів гальмування на місці ДТП, наявні докази швидкості руху автомобіля безпосередньо перед ДТП не менш ніж 91 км/год, що у сукупності вказані факти не узгоджуються із поясненнями обвинуваченого про вжиті ним заходи до стабілізації руху автомобіля. А відтак, пояснення обвинуваченого про втручання пасажира в керування, як причину ДТП (стадія аварійної ситуації з моменту втручання пасажира), є такими, що не знайшли підтвердження зібраними доказами.

Доводи апеляційної скарги, що судовий експерт ОСОБА_15 був упередженим, який вийшов за межі експертного дослідження, його висновки судово-автотехнічниїх експертиз, не відображають об`єктивних даних, арозрахунки є не об`єктивними у висновку експерта № 1128 від 26.12.2016р., є безпідставними , оскільки він приймав участь під час огляду місця події як спеціаліст, а в подальшому виконував експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 КПК України спеціаліст, експерт, не мають права брати участі в кримінальному провадженні та відводяться за підставами, передбаченими ч.1 ст.77цього Кодексу, з тим обмеженням, що їх попередня участь у цьому кримінальному провадженні як спеціаліста, експерта не може бути підставою для відводу.

Отже, участь експерта ОСОБА_15 в даному кримінальному провадженні під час огляду місця події та подальше виконання експертиз, доручених йому керівником установи, не суперечить вказаним вимогам процесуального закону.

Участь експерта у кримінальному провадженні була правомірною, а його висновки є обґрунтованими, оскільки базуються на фактичних даних та технічних вимірюваннях. Сумніви щодо неупередженості експерта не підтверджуються доказами, і висновки експерта є допустимими доказами, які оцінюються судом з точки зору належності та допустимості, виходячи із сукупності усіх наданих доказів.

Доводи апеляційної скарги, що висновок комісійної судово-медичної експертизи №83 від 11.07.2018року не є об`єктивним, на нього не можна покладатись як на беззаперечний достовірний доказ, що версія ОСОБА_6 не має права на існування, та не відповідає іншим матеріалам справи та доказам. Більше доказів, того, що ОСОБА_6 не діяв в стані аварійної ситуації, після втручання пасажира ОСОБА_13 , в матеріалах справи, що розглянута судом першої інстанції немає, є безпідставними. Оскільки судом першої інстанції ретельно перевірено версію сторони захисту, про втручання пасажира ОСОБА_13 в керування автомобілем.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що такі твердження спростовані висновком комісійної судово-медичної експертизи № 83 від 11.07.2018, відповідно до якого, враховуючи характер та локалізацію наявних тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_13 , останній був повернутий передньою поверхнею тіла до травмуючого предмета (торпеда) або близько до цього положення. Комісія виключила можливість утворення описаних тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 в пунктах А і Б, за механізмом на який вказує ОСОБА_6 , а саме «…тобто, коли він сидячі на передньому пасажирському сидінні, праворуч від ОСОБА_6 , лівою рукою, поклавши її зверху предпліччя правої руки ОСОБА_6 , утримував рульове колесо знизу, спричиняючи тиск на предпліччя правої руки водія, а правою рукою утримував рульове колесо праворуч від водія, тобто перебував в півоберта вліво по відношенню до виступаючих частин салону автомобіля…», оскільки характерних ушкоджень які свідчать про те, що ОСОБА_13 був розташований в півоберта вліво, тобто правою бічною поверхнею до виступаючих частин салону автомобіля (торпеди), при вивченні наданих на експертизу медичних документів не виявлено. Висновком експерта № 950 від 11.09.2018, відповідно до якого на наданих на дослідження змивах «з рульового колеса та ручки перемикання КПП автомобіля ЗАЗ 110307» наявність поту не встановлено.

Також версія сторони захисту спростовуються іншими письмовими доказами по справ, зокрема висновком судової - автотехнічної експертизи № 1128 від- 26.12.2016, згідно якого швидкість рухуавтомобіля складала більше ніж91 км/год. А також висновком судової - автотехнічної експертизи № 247 від 14.03.2017.

Таким чином, саме факт перевищення допустимої в населених пунктахшвидкості руху, перебуває у прямому причинному зв`язку з подією і цяобставина є категоричною та беззаперечною, а показання обвинуваченого вчастині руху з допустимою швидкістю, визнані експертом неспроможними.

Доводи апеляційної скарги, що суд, не надав належної оцінки аркушу у якому зазначено, рукою ОСОБА_6 : «Он вивернув Разум на ганделик» та показам декількох свідків, які всі підтвердили, що ОСОБА_6 перебуваючи в лікарні, одразу після ДТП, не маючи можливості розмовляти з-за розриву відповідних м`яз горла, написав на листку паперу, що саме ОСОБА_13 втрутився в керування автомобілем, що стало причиною ДТП, є безпідставними.

Як вірно вказав суд першої інстанції, що свідки ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 показали, що зі слів обвинуваченого їм відомо, що ДТП відбулось внаслідок втручання потерпілим ОСОБА_43 у керування обвинуваченим автомобілем.

З огляду на проаналізовані судом протоколи огляду та висновки експертів, показання вказаних осіб, які не є очевидцями ДТП, є не спроможними та не спростовують, обставини, які встановлені під час судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги, що судом не надано об`єктивної оцінки висновку експерта № СЕ-19/105- 23/1137-ІТ від 01.05.2023року, який суперечить іншим висновкам експертиз, є безпідставними.

Оскільки на думку апеляційного суду вказаний висновок не є суперечливим та не спростовує висновки експерта №1128, №247, №397 про порушення ОСОБА_6 вимог п. 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху, що стало наслідком ДТП, оскільки експертом у цих висновках надано оцінку показанням ОСОБА_6 про втручання у керування авто пасажиром.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, висновок експерта № СЕ-19/105-23/1137-ІТ від 01.05.2023, з якого вбачається, що висновки не містять відповідей на поставлені питання щодо оцінки дій водія ОСОБА_6 в даній дорожній обстановці та зведені до того, що оскільки, на думку експерта, водій ОСОБА_6 перебував в аварійній обстановці, оцінити його дії може самостійно орган, що проводить розслідування або суд, відповідь на вказане питання виходить за рамки компетенції експерта.

Швидкість, яка визначена експертом у розмірі 62-65 км/год. є такою, що не відповідає вимогам п.п. 12.4 і 12.9 «б» ПДР, що фактично підтверджує обвинувачення, а не спростовує його.

Судом першої інстанції перед оцінкою вказаного висновку, було допитано експерта ОСОБА_16 який надав пояснення щодо висновків викладених у його висновку.

Доводи сторони захисту провідмову судом в задоволенні клопотання про призначення судово-автотехнічої експертизи до Харьківського НДІСЕ, не є слушними, оскільки суд першої інстанції після дослідження всіх висновків експерта, як сторони обвинувачення, так і наданого стороною захисту, вірно встановлено, що вони не суперечать один одному та суд, при вирішенні відповідного клопотання сторони захисту про призначення ще однієї автотехнічної експертизи, обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення, що і полягло в основу прийнятого судом законного рішення про відмову в його задоволенні.

Доводи сторони захисту про упередженість суду який під час дослідження всіх обставин ДТП був з обвинувальним ухилом, оскільки сторона захисту не згодна з висновкам суду про оцінку дій та реакціїобвинуваченогопід час руху,під час доведеного факту перебування у стані алкогольного сп`яніння, не є слушними. У зазначеному доводі немає конкретних фактів чи доказів, які б обґрунтовували упередженість суду. Судові висновки, навіть якщо одна зі сторін вважає їх помилковим або такими, що не відповідають її позиції, не може самі по собі вважатися проявом упередженості.

Дії суду, якщо вони відповідають нормам кримінального процесуального кодексу і базуються на належній оцінці доказів, не можуть бути підставою для висновку про упередженість або необ`єктивність.

Доводи апелянта, що не було враховано ухвалу апеляційного суду Донецької області від 10.01.2018р. якою скасовано попередній вирок, щодо ОСОБА_6 та направлено справу на новий судовий розгляд, оскільки під час нового судового розгляду потожирові сліди з керма автомобіля та ручки перемикання передач - не дослідженні, перешкода у вигляді дерева так і не була зафіксована протоколом огляду, тому як на момент додаткового огляду, відсутнє яке небудь дерево в місці ДТП. Встановити об`єктивні умови та підстави пошкоджень на шинах автомобіля «ЗАЗ 110307» також не надалось можливим, що призвело до подальших не об`єктивних висновків експертиз транспортного засобу, однак суд не визнав вказаний факт, та не надав відповідної оцінки, є безпідставними.

Оскільки судом звернуто увагу на вказівки, викладені в ухвалі апеляційного суду Донецької області від 10.01.2018, а саме, проведено дослідження зразків змивів з керма та ручки перемикання передач автомобіля з метою встановлення наявності потожирових слідів, допитано експерта ОСОБА_15 та слідчого ОСОБА_36 .

Так, згідно експертизи № 1128 фактична швидкість руху автомобіля перевищувала розраховане значення - 91 км/год, оскільки, під час розрахунку експертом не враховані енергетичні витрати на злам стовбура дерева.

З пояснень експерта ОСОБА_15 встановлено, що ним в розрахунках швидкості витрати кінетичної енергії на злам стовбура дерева не враховувалися. Було, отримано мінімальне розрахункове значення швидкості автомобіля.

Щодо розгерметизації коліс автомобілю у висновку експерта № 835 зазначено, що пошкодження на внутрішній боковині шини правого переднього колеса виникло в момент наїзду на дерево, на зовнішній боковині шини правого переднього колеса виникли після ДТП під час транспортування автомобіля від місця ДТП до місця зберігання. Пошкодження шини переднього лівого колеса утворились внаслідок тертя заблокованого колеса по шорсткій твердій поверхні (асфальтобетоні) при транспортуванні автомобіля від місця ДТП до місця зберігання. Тому, наявна розбіжність між первинним оглядом транспортного засобу від 19.05.2016 та вказаним висновком експерта, яка не є суттєвою та не суперечить висновкам експертиз.

Тобто експертвиключив виникнення події саме внаслідок розгерметизації коліс та категорично вказав, що така розгерметизація є саме наслідком ДТП, а не причиною.

За таких обставин, з урахуванням обсягу досліджених доказів, їх ретельний аналіз, перевірка на предмет допустимості та належності, на думку колегії суддів дають беззаперечні підстави вважати правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 , як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило, що спричинило загибель кількох осіб, його дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 286 КК України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги, що оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_6 не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими судом першої інстанції необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

У даному кримінальному провадженні під час досудового розслідування проведені необхідні судово-автотехнічні експертизи та судово-медичні експертизи, висновки яких надані суду під час судового розгляду кримінального провадження в процесі доведення обґрунтованості пред`явленого обвинуваченому ОСОБА_6 обвинувачення. Крім цього, судом був допитаний обвинувачений, потерпілі, свідки та експерти.

В даному випадку обґрунтованість висновків експертів, показань учасників по справі, а також, їх правова оцінка відповідно до вимог КПК України була надана судом при оцінці доказів в їх сукупності, достатності, достовірності та належності, викладена у вироку, що є предметом апеляційного оскарження.

Посилання у апеляцій скарзі на істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає непереконливими.

Сторона захисту не оскаржує призначене обвинуваченому покарання, проте колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості та характер вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і які обтяжують покарання.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_44 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений обвинуваченому розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2024 року у кримінальному провадженні за ЄРДР № 0000413 за обвинуваченням ОСОБА_6 , за ч. 3 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді