Справа № 644/ 5954 /24
н.п. 1-кп/644/ 186 /25
В И Р О К

іменем України

26 лютого 2025 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000892 від 15.06.2024 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ленінськ Кзил-Ординської області Республіки Казахстан, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

установив:

12.06.2024 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_5 перебуваючого за місцем проживання в квартирі АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення майна, яке належить його батьку ОСОБА_4 , а саме ікони із зображенням «Святого Миколи-чудотворця» в різьбленій рамі, яка знаходилась на стіні у вітальні.

В цей же день, ОСОБА_5 реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, впевнившись, що його дії носять таємний характер та за ним ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, приблизно о 09:00, викрав з вітальні квартири ікону із зображенням «Святого Миколи-чудотворця» в різьбленій рамі, яка належить ОСОБА_4 вартістю згідно судової мистецтвознавчої експертизи №3137/24 від 19.06.2024 року 4000 гривень.

Після чого, ОСОБА_5 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 майнову шкоду на вказану суму.

Допитаний у судовому засіданні у якості обвинуваченого ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини скоєння злочину, як вони викладені вище.

Потерпілий ОСОБА_4 надав письмову заяву про свою згоду щодо проведення судового засідання в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Прокурор та обвинувачений також вважали за доцільне розглянути справу в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та суд упевнився у добровільності їх позиції. Учасникам кримінального провадження роз`яснено те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав повністю, суд за згодою прокурора, потерпілого, обвинуваченого та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, дійшов до висновку про недоцільність дослідження доказів у повному обсязі, оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд згідно ст. 66 КК України визнає його щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не має офіційного працевлаштування, має постійне місця проживання за яким характеризується задовільно.

Призначаючи покарання за скоєне, суд керується нормами ч. 2 ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових кримінальних правопорушень і досягнення інших цілей покарання, враховуючи обставини, які пом`якшують його покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відношення обвинуваченого до скоєного, думки прокурора та потерпілого, які вважали за можливе призначити покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, вважає, що виправлення обвинуваченого можливо при призначенні йому покарання за скоєння злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, справедливим і співмірним вчиненому злочину.

Суд вважає за можливе застосувати положення ст. 75 КК України, та призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком. При цьому, суд враховує наступні обставини: наявність постійного місця проживання у обвинуваченого, поведінку обвинуваченого, який свою вину не заперечував, жалкує про вчинене, засуджує свої дії та просить надати можливість виправитись без відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства, які на думку суду свідчать про усвідомлення ним протизаконності вчинених злочинних дій.

За правилами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності вказують на можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

З урахуванням наведених вище обставини в їх сукупності, та з огляду на те, що обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.118 КПК України, витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України, залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів щодо оплати судовому експерту за рахунок Державного бюджету України витрат за проведення судової мистецтвознавчої експертизи №3137/24 від 19.06.2024 року.

Отже, питання щодо стягнення з обвинуваченого судових витрат за проведення експертизи судом не розглядалося.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання щодо речових доказів вирішується судом відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_5 від відбуття призначеного йому за вироком покарання звільнити з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 в період іспитового строку: періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Арешт на майно, який накладений на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.06.2024 року по справі № 644/4873/24, після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речовий доказ: ікону із зображенням «Святого Миколи-чудотворця» із дерева, після набрання вироком законної сили - повернути потерпілому ОСОБА_4 .

Копію вироку вручити прокурору і обвинуваченому негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1