Справа № 456/183/25
Провадження № 1-кп/456/253/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Стрий кримінальне провадження №0000595 від 7.05.2024 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, жителя та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, студента Національного університету «Львівська Політехніка», не працюючого, раніше судимого вироком Галицького районного суду м. Львова від 19.11.2024 за ч. 4 ст 190, ч. 2 ст 361 КК України до покарання у вигляді 4-ох років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч.1 ст 209 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

6.05.2024, близько 19.08 год, ОСОБА_5 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, використовуючи у своєму мобільному телефоні месенджер «Telegram», отримав у ньому повідомлення, яке надіслала йому невстановлена особа, що використовує нік-нейм « ОСОБА_6 », де було вказано наступні реквізити банківської карти потерпілого ОСОБА_7 : номер картки № НОМЕР_1 , строк дії 02/26, та CVV 929. В подальшому, цього ж дня, у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, в період з 19:08 год. до 19:53 год., ОСОБА_5 , за попередньою змовою із невстановленою особою, зареєстрованою під неймом «Gena», шляхом обману, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, ввівши в оману ОСОБА_8 , щодо належності йому вищевказаної банківської карти та грошових коштів на ній, надав ОСОБА_8 всі необхідні реквізити банківської картки ОСОБА_7 та попросив його ввести їх в мобільний застосунок «Wallet» та підключити карту до свого мобільного телефону. Надалі, на виконання прохання ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , підключивши до мобільного телефону ОСОБА_9 , яка не була обізнана в злочинних намірах ОСОБА_5 , банківську карту потерпілого ОСОБА_7 № НОМЕР_1 , 06.05.2024, о 19:53 год., здійснив покупку двох мобільних телефонів марки IPhone 14Pro та IPhone 15 ProMax в магазині «Ябко» за адресою: м. Стрий, вул. Майдан Ринок, 13, Львівської області на загальну суму 84 113 грн., за яку розрахувався вищезазначеною картою, чим заподіяно потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 84 113 грн..

Крім цього, 06.05.2024 ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що два мобільні телефони марки IPhone 14Pro тa IPhone 15 ProMax придбанні злочинним шляхом ОСОБА_8 на його прохання, який не був обізнаний в злочинних намірах ОСОБА_5 , виник умисел на їх легалізацію (відмивання), шляхом їхнього продажу. Після чого, ОСОБА_5 , 06.05.2024, о 20.27 год., перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, умисно здійснив правочин, а саме продаж вказаних мобільних телефонів ОСОБА_8 , який не був обізнаний у його злочинних намірах, отримавши від останнього на свою банківську картку АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_2 грошові кошти у сумі 64 000 грн., якими розпорядився на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 4 ст.190 та ч.1 ст.209 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. Надав пояснення про те, що подав оголошення про пошук роботи у м. Львів на інтернет сайтах. За деякий час з ним зв`язався невідомий чоловік в месенджері «Telegram» під нік-неймом « ОСОБА_6 » та запропонував роботу. Так, він почав прив`язувати банківські рахунки до мобільного застосунку «Wallet» та в подальшому здійснював несанкціонований доступ до грошових коштів по банківських рахунках, без згоди власників. Всі рахунки та коди йому надавав « ОСОБА_6 ». В даному випадку, надав ОСОБА_8 всі необхідні реквізити банківської картки ОСОБА_7 та попросив його ввести їх в мобільний застосунок «Wallet» та підключити карту до свого мобільного телефону, що той і зробив, при цьому вказав, що картка належить йому і кошти також його. Після чого, ОСОБА_10 на його прохання, за допомогою вказаної карти придбав два мобільні телефони. В подальшому, ці ж мобільні телефони продав ОСОБА_11 за ціною 64 000 грн.. Майже всі кошти переслав на рахунок «Gena», частину залишив собі за роботу. Зазначив, що шкодує про вчинене, негативно оцінює вчинені ним діяння, бажає виправити ситуацію, що склалася. Повністю відшкодував потерпілому завдані збитки. Щиро розкаюється у вчиненому та просить його суворо не карати.

Від потерпілого ОСОБА_7 надійшла письмова заява про розгляд кримінального провадження у його відсутності. Зазначив, що при призначенні покарання покладається на розсуд суду, матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_5 не має.

На підставі вимог ст.325 КПК України, за погодженням із сторонами кримінального провадження, судовий розгляд проведено за відсутності потерпілих.

Крім повного визнання своєї винності обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст.190 КК України, оскільки він вчинив заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайства), за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчиненого в умовах воєнного стану; а також за ч.1 ст.209 КК України, тобто у розпорядженні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, вчиненого особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом.

Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого в суду не викликає сумнівів. Наведені вище докази винності у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце.

При призначенні покарання обвинуваченому, суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що мета покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

В даній справі, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, при виборі останньому заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд, відповідно до ст.66 КК України, визнає його щире каяття, яке полягало в усвідомленні та критичному ставленні до своєї протиправної поведінки, її осуді, виявленні жалю з приводу вчиненого, у тому числі шляхом повного визнання вини та добровільного відшкодування заподіяної шкоди і готовності нести кримінальну відповідальність, що виглядало перед судом правдиво та досить переконливо.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , судом не встановлено.

Враховується, що обвинувачений вчинив тяжкі злочини, не вперше притягується до кримінальної відповідальності, має молодий вік, є студентом, офіційно не працевлаштований, позитивно характеризується по місцю проживання та навчання, потерпіла сторона не має до обвинуваченого претензій матеріального характеру.

За положенням ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини справи, за яких вчинені діяння, кількість епізодів злочинної діяльності за кожне з інкримінованих кримінальних правопорушень, спосіб вчинення кримінальних правопорушень, мету та мотив вказаних діянь, розмір заподіяної шкоди, яка повністю відшкодована, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , наявність обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе в умовах без ізоляції його від суспільства шляхом призначення покарання в межах санкції інкримінованих йому статтей КК України, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від реального відбування покарання та застосувавши ст. 76 КК України.

Призначаючи ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, передбачене санкцією ч.1 ст.209 КК України, суд враховує наступне.

Згідно з правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловленою у постанові від 04.09.2023 у справі № 404/2081/22, згідно з чинними положеннями ст. 55 КК України у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

На момент вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.209 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 навчався, не займав посаду та не займався діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину, разом з тим, враховуючи специфіку злочинів, які інкриміновано обвинуваченому, його вміння в сфері інформаційних технологій, суд вважає необхідним застосувати до останнього додаткове покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.209 КК України, у виді позбавлення права обіймати посади або займатись діяльністю, пов`язаною з фінансово-господарськими операціями.

Що стосується, призначення обвинуваченому ОСОБА_5 додаткового покарання у виді конфіскації майна, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 209 КК України, то слід зазначити, що ст. 77 КК України передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, які можуть бути призначені у разі звільнення від основного покарання з випробуванням, серед яких конфіскація майна відсутня. Якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті є обов`язковим, то у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, воно не застосовується.

А тому, при застосуванні положень ст. 75 КК України конфіскація майна як додаткове покарання не може бути призначена. Тому суд не застосовує обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією ч. 1 ст. 209 КК України.

Зважаючи на те, що вчинені ОСОБА_5 кримінальні правопорушення утворюють сукупність, суд на підставі ч.1-3 ст.70 КК України, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає обвинуваченому ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, з позбавленням права обіймати посади або займатись діяльністю, пов`язаною з фінансово-господарськими операціями.

Окрім того, за приписами ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.06.2018 (справа № 511/37/16-к), згідно якого призначення покарання проходить наступні стадії:1) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожен злочин окремо; 2)визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст.70 КК); 3)призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених новим та попереднім вироками, і зарахування у строк покарання повністю або частково відбутого покарання за попереднім вироком (ч.4 ст.70, ст.72 КК); 4)призначення покарання за злочин, вчинений після постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожен злочин окремо; 5)визначення та призначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст. 70 КК); 6)призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (ч.1 ст.71 КК).

Відповідно ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного ОСОБА_5 покарання за даним вироком необхідно зарахувати покарання, відбуте частково за вироком Галицького районного суду м.Львова від 19.11.2024 р..

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 не обирався, клопотань про його обрання прокурором не заявлялося. Виходячи з цього, початок строку відбування покарання ОСОБА_5 у цьому провадженні має рахуватись з моменту звернення вироку до виконання.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст.190 та ч.1 ст.209 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 4 ст.190 КК України - у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі;

-за ч.1 ст.209 КК України - у виді 3 /трьох/ років 6 /шести/ місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади або займатись діяльністю, пов`язаною з фінансово-господарськими операціями на строк 1 /один/ рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади або займатись діяльністю, пов`язаною з фінансово-господарськими операціями на строк 1 /один/ рік.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань до призначеного судом покарання за даним вироком слід частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком (за вироком Галицького районного суду м.Львова від 19.11.2024 року за яким міра покарання була призначена у вигляді 4 (чотирьх) років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільненому від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік) і остаточно призначити міру покарання у вигляді 4(чотирьох) років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади або займатись діяльністю, пов`язаною з фінансово-господарськими операціями на строк 1 /один/ рік.

Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 2 /двох/ років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обовязки.

Зобов`язати засудженого ОСОБА_5 відповідно до ч. 1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Речові докази:

- інформацію за банківською картою АТ КБ «Приват банк» № НОМЕР_2 , яка міститься на СD-R диску, та долучена до матеріалів кримінального провадження залишити при справі; інформацію за банківською картою АТ «Універсалбанк» № НОМЕР_3 , яка міститься на СD-R диску, та долучена до матеріалів кримінального провадження залишити при справі.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Стрийський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1