Провадження № 1-кп/953/1175/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали судових засідань Київського районного суду м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001260 від 14.08.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-30.11.2023 року Московським районним судом м. Харкова за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 і ч. 2 ст. 190 КК України, до остаточного покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки і на підставі ст. ст. 75, 76 цього Кодексу звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість за злочини проти власності, в умовах воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, який неодноразово продовжувався і діє станом на зараз на всій території України, вчинив крадіжку за таких обставин.

10.08.2024 року приблизно о 22 год. 00 хв. ОСОБА_4 , знаходячись поблизу ресторану «Альтбір», розташованого у м. Харкові по вул. Нескорених (Героїв праці), 14-Б-3, побачив, як у ОСОБА_5 з кишені штанів випав мобільний телефон. У цей час в обвинуваченого раптово виник умисел на незаконне заволодіння чужим майном з корисливих мотивів з метою особистого протиправного збагачення. З цією метою ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з землі і цим самим повторно таємно викрав мобільний телефон «Apple iPhone 11 Pro, 256 Gb, Midnight Green», IMEI НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 . Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № CE-19/121-24/24979-ТВ від 02.09.2024 року ринкова вартість зазначеного вище телефона становить 11 749 грн. 00 коп.

У подальшому ОСОБА_4 покинув місце злочину з викраденим майном, яким розпорядився на власний розсуд обернув його на свою користь, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 11 749 грн. 00 коп.

У судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Пояснив суду, що 10.08.2024 року приблизно о 22 год. він ішов додому по вул. Нескорених (Героїв Праці) повз ресторан «Альтбір» і побачив перехожого ОСОБА_5 , який був у нетверезому стані. Потерпілий перечепився і в нього випав з кишені штанів мобільний телефон, однак ОСОБА_5 цього не помітив і пішов далі. Тоді він, ОСОБА_4 , вирішив викрасти телефон, щоб продати, оскільки був у скрутному матеріальному становищі, а влаштуватися на роботу й отримати законне джерело доходу не міг у зв`язку з попередньою судимістю. Дочекавшись моменту, коли це можна буде зробити непомітно для оточення, обвинувачений узяв телефон і залишив місце події. Наступного дня ОСОБА_4 продав ґаджет чоловіку, котрий займається реалізацією техніки, за 1 000 грн. А приблизно через два дні потерпілий знайшов його, підійшов на вулиці і став вимагати повернути телефон, сказавши, що знає про вчинення ним цієї крадіжки. Тоді ж ОСОБА_5 викликав працівників поліції, які затримали обвинуваченого. У вчиненому ОСОБА_4 щиро розкаявся.

Потерпілий ОСОБА_5 викликався у судове засідання з завчасним повідомленням про дату, час і місце розгляду справи, однак до суду не з`явився. Подав письмову заяву, у якій просив суд розглядати справу без його участі, не заперечуючи проти застосування скороченої процедури судового розгляду, передбаченої ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначив потерпілий і про те, що цивільний позов заявляти не бажає, щодо призначення обвинуваченому покарання покладається на розсуд суду.

За результатами допиту обвинуваченого у судовому засіданні суд переконався, що він правильно розуміє зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, і повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення у зазначені в обвинуваченні час, місці і спосіб. Цих обставин не оспорюють і інші учасники судового провадження, і суд не має жодних сумнівів у добровільності й істинності їх позицій.

Враховуючи наведене суд, з`ясувавши думку учасників процесу щодо порядку судового розгляду, роз`яснив їм процесуальні наслідки застосування скороченої процедури, передбаченої ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме, що у цьому разі вони будуть позбавлені можливості оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, а також оскаржувати вирок до суду вищої інстанції з підстав недослідження судом доказів.

За таких обставин суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і розглядає справу у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують особу ОСОБА_4 , а також документів щодо прийнятих у справі процесуальних рішень і судових витрат.

Суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення і кваліфікує його дії, які полягали у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно в умовах воєнного стану, за ч. 4 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання щодо обрання обвинуваченому виду, міри покарання і порядку його відбування, суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як унормовано п. 3 ч. 1 ст. 65 цього Кодексу, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Згідно з частиною 2 цієї статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання новим кримінальним правопорушенням.

На підставі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. У рішенні від 16 жовтня 2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ окреслив умови, за яких призначене судом покарання може вважатися пропорційним. Для цього воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити для людини особистий надмірний тягар (п. 38).

Призначаючи ОСОБА_4 захід примусу, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, проте конкретні обставини вчиненого діяння не підвищують його суспільної небезпеки порівняно з типовими діяннями, що кваліфікуються за відповідною нормою кримінального закону.

Суд враховує відомості, що характеризують ОСОБА_4 з кримінологічної точки зору. Зокрема, обвинувачений раніше судимий вироком Московського районного суду м. Харкова від 30.11.2023 року за умисні корисливі злочини і в період іспитового строку неодноразово вчиняв нові подібні кримінальні правопорушення. Так, вироком Київського районного суду м. Харкова від 25.10.2024 року, ухваленим після вчинення обвинуваченим злочину, інкримінованого йому у цій справі, ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України за аналогічний злочин таємне викрадення мобільного телефона, скоєне у липні 2024 року. Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що після звільнення його судом від відбування покарання з випробуванням обвинувачений на шлях виправлення не став, а систематично продовжує злочинну діяльність.

Бере суд до уваги і дані, які характеризують ОСОБА_4 у загальносоціальному плані, а саме, що він не має негативних характеристик за місцем проживання, не працевлаштований, на диспансерних психіатричному і наркологічному обліках не перебуває.

Як обставини, що пом`якшують покарання, суд відповідно до вимог ст. 66 КК України враховує повне визнання ОСОБА_4 своєї винуватості і щире каяття, що виразилося у належній критичній оцінці у судовому засіданні своєї протиправної поведінки.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання, суд за результатами судового розгляду не встановив.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги один епізод злочинної діяльності у даній справі, повне визнання обвинуваченим своє провини, щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, те, що потерпілий не має до ОСОБА_4 матеріальних і моральних претензій та не наполягає на призначенні суворого покарання, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Разом із тим, враховуючи вчинення ОСОБА_4 нового злочину під час іспитового строку і систематичність кримінальної протиправної поведінки, суд вважає неможливим виправлення його без відбування покарання, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч. 2 ст. ст. 78 КК України обраний обвинуваченому захід примусу підлягає реальному відбуттю.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Київський районний суд м. Харкова вироком від 25.10.2024 року засудив ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднав до призначеного заходу примусу невідбуте покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 30.11.2023 року і призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Злочин, за який ОСОБА_4 притягується до кримінальної відповідальності у цій справі, він вчинив 10.08.2024 року, тобто до постановлення вироку Київського районного суду м. Харкова від 25.10.2024 року. З огляду на зазначене суд вважає за необхідне частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, покарання за вироком від 25.10.2024 року за правилами розірваної сукупності злочинів, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України.

Разом із цим, оскільки згаданим вище вироком суд на підставі ст. 71 КК України приєднав до призначеного заходу примусу покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 30.11.2023 року, і до заходу примусу, остаточно визначеного за вироком від 25.10.2024 року, суд приєднує покарання, призначене за вироком у цій справі, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, правові підстави для повторного приєднання покарання за вироком від 30.11.2023 року за правилами ст. 71 КК України відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової товарознавчої експертизи (висновок експерта № СЕ-19/121-24/24979-ТВ), у розмірі 1514,56 гривень відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком та вироком Київського районного суду м. Харкова від 25.10.2024 року, ОСОБА_4 остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта (висновок

№ СЕ-19/121-24/24979-ТВ), у розмірі 1 514,56 гривень.

Строк відбуття покарання обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення остаточного рішення судом апеляційної інстанції.

Учасникам судового провадження вручити копію вироку.

Головуюча суддя ОСОБА_1