Справа № 466/307/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/157/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000762 від 15 липня 2022 року, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст.307 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України, строк тримання під вартою строком на 60 діб - з 04 лютого 2025 року до 04 квітня 2025 року включно. У відповідності до положень ст.ст. 182, 183 КПК України визначено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб що складає 233 600 (двісті тридцять три тисячі шістсот) грн. У разі внесення застави у вищевказаному розмірі покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: 1) прибувати за кожною вимогою до суду в провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження; 2) не відлучатися з Львівської області без дозволу суду в провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження;3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну у випадку наявності таких. У разі порушення покладених обов`язків заставу буде звернуто в дохід держави. Дані обов`язки діють на строк не більше двох місяців.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України, санкція статті найтяжчого з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, будучи особою обізнаною із можливою мірою покарання, може переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, може незаконно впливати на учасників кримінального провадження, врахувавши, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, судом ще не досліджувалися та не оцінювалися докази по справі, відтак прийшов до переконання, що продовжують існувати ризики, які були підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які не зменшилися на даний час.

На вказану ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 04 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 та постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою; розгляд апеляційної скарги провести з участю обвинуваченого ОСОБА_6 .

Вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки судом було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи; визнані доведеними невстановлені обставини; висновки суду не відповідають обставинам справи; судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права; не враховано особу обвинуваченого, зокрема його незадовільний стан здоров`я та стадію судового провадження.

Покликається на те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, перебуває у цивільному шлюбі, піклується та утримує малолітню дитину, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується; судимості погашені.

Стверджує, за заявлені ризики стороною обвинувачення є недоведені. Посилається на законодавчі норми та судову практику Європейського суду з прав людини.

Заслухавши доповідача, виступ обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який таку заперечив, вважає оскаржувану ухвалу законною та обгрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Так, порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_9 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 врахував положення згаданих норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з врахуванням тяжкості злочину, інкримінованому ОСОБА_9 та даних про особу обвинуваченої, не гарантують запобігання ризикам без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду про те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.307 КК України, санкція статті найважчого з яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від девяти до дванадцяти років з конфіскацією майна, відтак будучи особою обізнаною із можливою мірою покарання, може переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на учасників кримінального провадження у незаконний спосіб.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтом не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання суддя врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Що ж стосується апеляційних доводів про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, то колегія суддів вважає такі доводи голослівними, які не підтверджуються належними доказами відтак не можуть слугувати безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, обраного судом першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто особам, котрі утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Колегія суддів роз`яснює право обвинуваченого подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і, за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 . адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000762 від 15 липня 2022 року, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст.307 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4