ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №: 11-кп/818/ 555 /25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.296 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме обвинуваченого та його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 18.09.2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше неодноразово судимого, останній раз 30.09.2022 Київським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 186 КК України до 4-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 1(одного) року обмеження волі.

На підставі п.п. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України менш суворий вид покарання за цим вироком суду, у вигляді одного року обмеження волі, переведено в більш суворий вид покарання, у вигляді 6 місяців позбавлення волі, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

За сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, яке перераховано за правилами ст. 72 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Харкова від 30.09.2022 року, - у вигляді 4 років позбавлення волі та призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту затримання, після набрання вироком суду законної сили під час приведення вироку до виконання.

Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАР» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_7 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАР» матеріальну шкоду у розмірі 8033,80 грн.

Також вирішено витання щодо судових витрат та речових доказів, відповідно до ст.ст.100, 126 КПК України.

Згідно вказаного вироку, ОСОБА_7 звинувачується в тому, що він, 28.07.2024 приблизно о 05 год. 11 хв. ОСОБА_7 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, порушуючи комендантську годину, встановлену у зв`язку з воєнним станом в країні, запровадженим і продовженим, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної Безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні, знаходився неподалік магазину «Посад», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Владислава Зубенка 31-А. Будучи агресивно налаштованим, ОСОБА_7 , використовуючи як малозначний привід словесний конфлікт, який стався у нього з працівниками одного з магазинів мережі «Посад», вирішив вчинити хуліганські дії у відношенні вищевказаного магазину, поєднані з безпричинним пошкодженням та знищенням майна, належного власникам мережі даних магазинів, а саме ТОВ «ТАР»

При цьому у ОСОБА_7 , який усвідомлював те, що він знаходиться у громадському місці, у ранній час, раптово виник протиправний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, з бажанням продемонструвати суспільству своє явне нехтування до існуючих правил і норм поведінки, з нахабним проявом зневажливого ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, бажаючи в такий спосіб протиставити себе суспільству, маючи намір заподіяння власникам мережі магазинів «Посад» матеріальні збитки.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на вчинення хуліганський дій, ОСОБА_7 , 28.07.2024 біля о 05 год. 12 хв. підійшов до головного входу магазину «Посад», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Владислава Зубенка 31-А, і усвідомлюючи, що у такий ранній час магазин ще не працює, діючи безпричинно, з метою заподіяння матеріальних збитків з хуліганських спонукань, з проявом особливої зухвалості, почав із застосуванням фізичної сили тиснути руками та тулубом на праву частину автоматизованих вхідних дверей до магазину, які мали наступні характеристики: склопакет однокамерний 4 плівка- 14- 4 плівка, розмірами 670 мм * 2100 мм, внаслідок чого умисно пошкодив функціональність дверей та розбив однокамерний склопакет на правій частині вхідної двері. Побачивши отвір, який створився у вхідних дверях та факт пошкодження майна, ОСОБА_7 , не вгамувався, а бажаючи продовжити свої хуліганські дії, вирішив безпричинно зіпсувати товари, належні власникам мережі магазинів «Посад» і заподіяти більші матеріальні збитки.

Продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_7 , створивши отвір у вхідних дверях, через них проник до приміщення магазину «Посад» за вказаною адресою, підійшов до холодильника у торгівельному залі, звідки узяв енергетичний напій «Монстр» в жерстяній банці, ємкістю 0.5 л, вартістю 62,20 грн; поруч у торгівельному залі, схопив пляшку алкогольного напою «Коньяк» марки «Коблево», ємкістю 0,5 літра, вартістю 151 грн 70 коп.; після чого підійшовши до касової зони, відкрив вказані напої і надпив їх, почавши, з проявом особливої зухвалості, вживати в приміщенні магазину, розуміючи, що своїми діями він зіпсує вказані товари і реалізувати їх в магазині вже буде неможливим, та відповідно власники магазину на їхню вартість отримають збитки. Далі ОСОБА_7 узяв на стелажі біля касової зони шоколадку торгової марки «Корона Макс Фан», вагою 150 грам, вартістю 95 грн. 90 коп., та надкусив її, і продовжуючи порушувати громадський порядок, підійшов до стелажу, який перебував на касовій зоні, схопив звідти пачку сигарет торгової марки «Кент», вартістю 105 грн та запальничку торгової марки «ВІС», вартістю 39 грн, розпечатавши пачку сигарет, закурив у приміщенні магазину, після чого його протиправні дії були припинені викликаними працівниками ТОВ «Охорона та безпека».

У ході вчинення хуліганських дій, ОСОБА_7 , своїми умисними діями пошкодив функціональність дверей та розбив однокамерний склопакет на правій частині вхідної двері, спричинивши ТОВ «ТАР» матеріальну шкоду у розмірі 5040 грн; зіпсував майно в торгівельному залі магазину, а саме: енергетичний напій «Монстр» в жерстяній банці, ємкістю 0.5 літра, алкогольний напій «Коньяк» марки «Коблево», ємкістю 0,5 літра, шоколадку торгової марки «Корона Макс Фан», вагою 150 грам, сигарети торгової марки «Кент» та запальничку торгової марки «ВІС», спричинивши матеріальні збитки у розмірі 471 грн. 77 коп., а всього спричинивши ТОВ «ТАР» матеріальну шкоду на загальну суму 5511 грн. 77 коп., змусивши також працівників магазину усувати до відкриття магазину створений ним безлад.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані судом, як кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України, а саме грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, в частині призначеного обвинуваченому покарання, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання та призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення, з 23.07.2021 по 30.09.2022 року.

В обґрунтування своїх доводів захисник посилається на суворість призначеного обвинуваченому покарання та неврахування судом тієї обставини, що обвинувачений приймав безпосередньо участь у бойових діях та є учасником бойових дій. А тому суд, враховуючи цю обставину, міг би визнати її як такою, що пом`якшує покарання.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що вирок суду першої інстанції за своєю суворістю, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і до обвинуваченого можливо застосувати більш м`яке покарання у виді штрафу.

Крім того, захисник звертає увагу, що судом першої інстанції при призначенні покарання за сукупністю вироків, згідно ч.5 ст.72 КК України, не було зараховано строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у період з 23.07.2021 року по 30.09.2022 року, за вироком Київського районного суду м. Харкова від 30.09.2022 р,, де ОСОБА_7 було призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. А тому, просить зарахувати обвинуваченому строк його попереднього ув`язнення.

З огляду на викладене, захисник просить задовольнити вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор вважав доводи апеляційної скарги в частині не зарахування судом першої інстанції строку попереднього ув`язнення обвинуваченого, обґрунтованими та не заперечував проти їх задоволення в цій частині. В частині призначення більш м`якого покарання обвинуваченому за цим вироком, за ч.1 ст.296 КК України, заперечував та вважав покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого.

Обвинувачений та його захисник в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлявшись належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. На особистій участі не наполягали

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд даної справи без участі обвинуваченого та його захисника, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Крім того, такий розгляд відповідає вимогам ст.401 КПК України, так як апеляційна скарга захисника не стосується погіршення становища обвинуваченого.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора щодо поданої апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухваленні судом першої інстанції і не набрали законної сили, крім випадків, передбачених ст. 394 КПК України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 302 КПК України встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду, прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно ч. 5 ст. 382 КПК України, вирок за результатами розгляду обвинувального акту з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні може бути оскаржений в апеляційному порядку, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 цього Кодексу

Частина 1 ст. 394 КПК України містить виключні підстави оскарження Вироку в апеляційному порядку, зокрема, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, а також те, що висновки суду відносно фактичних обставин справи ніким не оскаржуються, колегія суддів їх не перевіряє, оскільки розгляд судом обвинувального акту проводився відповідно до вимог ст.ст.381-382 КПК України, у спрощеному провадженні, а також беручи до уваги, що обвинувачений не оспорював встановлені під час досудового розслідування обставини і був згоден з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Аналізуючи доводи захисника щодо неправильного застосування судом першої інстанції, під час призначення обвинуваченому покарання за сукупністю вироків, закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає обґрунтованими, з огляду на наступне,

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання, призначив обвинуваченому за ч.1 ст.296 КК України покарання у виді 1 року обмеження волі та на підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 30.09.2022, перевівши покарання за цим вироком, з урахуванням положень п.п.б п.1 ч.1 ст.72 КК України, а саме - у виді 1 року обмеження волі, в більш суворий вид покарання у виді 6 місяців позбавлення волі та остаточно визначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки і 3 місяці.

Суд першої інстанції вірно визначив засудженому покарання за обвинуваченням за ч.1 ст.296 КК України, проте, при визначенні остаточної міри покарання, допустив помилку, зарахувавши під час визначення остаточного покарання обвинуваченому за правилами ч.1 ст.71 КК України, весь термін невідбутого обвинуваченим покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Харкова від 30.09.2022 року, не виключивши при цьому, термін попереднього ув`язнення обвинуваченого за період з 24.07.2021 по 30.09.2022, таким чином неправильно застосувавши закон України про кримінальну відповідальність,

Так, згідно ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 був засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 30.09.2022 року за вчинення ним злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців.

Згідно вказаного вироку Київського районного суду м. Харкова від 30.09.2022 року, обвинуваченому було зараховано в строк відбуття покарання, строк його попереднього ув`язнення, з 23.07.2021 по 30.09.2022 року.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Таким чином, попереднє ув`язнення не є покаранням, оскільки особа перебуває в місцях ув`язнення ще до постановлення вироку. Водночас перебування особи в умовах ізоляції від суспільства за характером обмежень, покладених на особу, фактично прирівнюється до позбавлення волі як виду покарання. Тому відповідно до норм кримінального права суди повинні обов`язково зараховувати попереднє ув`язнення у строк покарання, що призначається судом, а не враховувати цей строк, призначаючи покарання

Отже, виходячи з вищенаведеного, строк невідбутого ОСОБА_7 покарання, за виключенням строку попереднього ув`язнення з 23.07.2021 по 30.09.2022 року, складає 2 роки 9 місяці 23 дні позбавлення волі.

А тому, суд першої інстанції при визначенні обвинуваченому остаточного покарання, повинен був зарахувати саме невідбуту обвинуваченим частину покарання, за виключенням строку його попереднього ув`язнення, чого суд першої інстанції не зробив, приєднавши частково обвинуваченому до покарання за цим вироком, покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 30.09.2022 року у вигляді 4 років позбавлення волі, допустивши тим самим неправильне застосування вимог Закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409, п.4 ч.1 ст.408, п.3 ч.1 ст.413 КПК України, є підставою для зміни вироку в цій частині.

За таких обставин, апеляційні вимоги захисника, в цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність призначення обвинуваченому більш м`якого покарання за цим вироком, за ч.1 ст.296 КК України, з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та необхідності призначити обвинуваченому міру покарання у вигляді штрафу, зарахувавши як пом`якшуючу обставину, участь обвинуваченого ОСОБА_7 в бойових діях, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за Вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.66 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Згідно санкції ч.1 ст.296 КК України, за вчинення вказаного кримінального правопорушення передбачене покарання у виді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинення ним кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального проступку, який відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу віднесений до категорії кримінального проступку; дані про особу обвинуваченого, який на обліку у психіатра не перебуває, натомість перебуває на обліку у лікаря-нарколога з листопада 2023 року; раніше судимий; не одружений, наявність обставин, що пом`якшують або обтяжують його покарання, зокрема, обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд встановив щире каяття обвинуваченого, а обставиною, яка обтяжує покарання, згідно зі ст. 67 КК України, вчинення обвинуваченим правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи захисника обвинуваченого щодо врахування тієї обставини, що обвинувачений приймав безпосередню участь у бойових діях і є учасником бойових дій, заслуговують на увагу, як відомості щодо особи обвинуваченого, проте, не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції, як пом`якшуюча покарання обставина, беручи до уваги, що вказана обставина існувала і на час вчинення обвинуваченим інкримінованих йому протиправних дій, але не стала для нього стримуючим фактором від протиправних дій, враховуючи, крім іншого, що обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння в момент вчинення ним інкримінованих йому протиправних дій, що судом визнано, як обтяжуюча покарання обставина, з чим погоджується і апеляційний суд.

З урахуванням вищевикладених обставин по справі, даних щодо особи обвинуваченого, зокрема і його участі в бойових діях, тяжкості вчиненого кримінального проступку, покарання, яке передбачено за вчинений кримінальний проступок, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, є необхідним і достатнім для виправлення особи обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для його пом`якшення, апеляційний суд не вбачає.

За таких обставин, враховуючи, що суд першої інстанції неправильно застосував при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання вимоги ст.71 КК України, колегія суддів вважає за необхідне на підставі п.4 ч.1 ст.409, п.4 ч.1 ст.408, п.3 ч.1 ст.413 КПК України, вирок суду першої інстанції в цій частині змінити. В решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.2 ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.409, п.4 ч.1 ст.408, п.3 ч.1 ст.413, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - задовольнити частково.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 18.09.2024 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.296 КК України, в частині призначеного покарання, - змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.296 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, що в перерахунку за правилами п.п. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, становить 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Харкова від 30.09.2022 року, що становить 2 роки 9 місяців 23 дні позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання, у виді 3 років позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Строк відбування покарання обвинуваченому відраховувати з дня набрання вироком законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

____________ _______________ ________________ ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3