Справа № 947/4883/25
Провадження № 1-кс/947/2025/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2025 рокуслідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Другого слідчого відділу Територіального управління (з дислокацією у м. Одесі) Державного бюро розслідувань, у м. Миколаєві ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000028 від 27.01.2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Писарівка Кодимського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на момент інкримінованого кримінального правопорушення працюючого на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії номером обслуги першого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної служби (тип С) НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Суть клопотання.

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу Територіального управління (з дислокацією у м. Одесі) Державного бюро розслідувань, у м. Миколаєві ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000028 від 27.01.2025 року відносно ОСОБА_4 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 166 (сто шістдесят шість ) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 502 648 грн.

Клопотання мотивовано тим, що:

- ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України .

- наявні ризики вчинення підозрюваним ОСОБА_4 дій, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити вчинення кримінального правопорушення;

- застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за його поведінкою, забезпечити виконання покладених на нього судом обов`язків, не зменшить до прийнятного рівня зазначених ризиків.

Позиція учасників судового засідання

Прокурор ОСОБА_3 оголосив клопотання та просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 166 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, посилаючись на обставини викладені в клопотанні, зокрема на наявні ризики передбаченні пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК Українита обґрунтованість підозри. На думку прокурора саме даний розмір застави зможе забезпечити належу процесуальну поведінку підозрюваного, натомість як більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти визначеним ризикам.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечував зазначив, що його підзахисний свою вину визнає та співпрацює зі слідством, повідомив, що підозрюваний повернув незаконно отримані кошти. Адвокат вказує на те, що розмір застави є непомірним. Просив застосувати запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів, а у разі задоволення визначити місце утримання підзахисного на гауптвахті.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника, повідомив, що свою вину визнає та погоджується з підозрою, просив зменшити розмір застави.

Короткий виклад фактичних обставин даного кримінального провадження та змісту поданого стороною обвинувачення клопотання.

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000028 від 27.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ № 550-ОС від 31.12.2024 року ОСОБА_4 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії номером обслуги першого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави відділу прикордонної служби (тип С) НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У відповідності до посадової інструкції ОСОБА_4 повинен у своїй діяльності керуватися: Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законами України «Про державний кордон України», «Про Державну прикордонну службу України», іншими законами України, виданими на їх виконання, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, даною посадовою інструкцією та іншими нормативно-правовим актами Адміністрації Державної прикордонної служби України, наказами начальника регіонального управління, та начальника прикордонного загону.

Відповідно до посадової інструкції ОСОБА_4 відповідає за: організацію та виконання заходів по вогневому забезпеченню прикриття лінії державного кордону; проведення розвідки маршрутів висування та розгортання прикордонного наряду, групи, відділу, відділення; вогневу підготовку особового складу відділення; та інше.

Згідно посадової інструкції ОСОБА_4 зобов`язаний: додержуватись Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України, Кодексу професійної етики військовослужбовця ДПСУ та інших нормативно правових актів з питань, що регламентують проходження військової служби, а також виконувати накази старших начальників; не допускати вчинення злочинів та адміністративних правопорушень, у тому числі корупційних правопорушень; не використовувати своє службове становище з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб…; знати тактику дій супротивника, порушників законодавства про державний кордон, їх відмінні ознаки, місця, (пункти) їх первинної появи й укриття, ймовірні маршрути руху; самостійно або разом зі співробітниками органів внутрішніх справ, членами громадських формувань з охорони громадського порядку та державного кордону контролювати додержання прикордонного режиму; в складі підрозділу припиняти у взаємодії з відповідними правоохоронними органами збройні конфлікти та інші провокації на державному кордоні України; знати законодавство України в сфері охорони державного кордону, вимоги нормативних та керівник документів Кабінету Міністрів України, наказів та розпоряджень Адміністрації ДПСУ, регіонального управління, начальника прикордонного загону щодо охорони та збереження державного кордону; та інше.

Також відповідно до посадової інструкції ОСОБА_4 має право: в установленому порядку здійснювати адміністративне затримання осіб, які вчинили правопорушення, протидія яким належить до повноважень ДПСУ, на підставах і на строки, визначені законами; застосовувати фізичну силу, спеціальні засоби та зброю у відповідності до чинного законодавства.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», до правоохоронних органів належать органи охорони державного кордону.

Згідно до ст. 18 КК України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Відтак, ОСОБА_4 , при виконанні службових завдань за своєю посадою, відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», та ст. 18 КК України, є працівником правоохоронного органу та службовою особою, яка за спеціальним повноваженням здійснює функції представника влади.

У відповідності до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 та затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІX, введено воєнний стан на території України, який неодноразово продовжувався, таостанній раз Указом Президента України від 28.10.2024 №740/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 10.11.2024 року строком на 90 діб.

Відтак, з 24.02.2022 по теперішній час на території України діє воєнний стан, про який ОСОБА_4 достовірно обізнаний.

Так, відповідно до п. 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Крім того, п. 3 вказаного Указу зазначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені зокрема статтею 33 Конституції України, тобто право кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (зі змінами внесеними після запровадження воєнного стану), право перетинання державного кордону України військовозобов`язаними надано особам лише з окремих документально підтверджених підстав.

Так, згідно з листом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 23-6122/0/6-22-вих від 24.02.2022, з метою забезпечення оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, проведення своєчасної та повної мобілізації, на період дії правового режиму воєнного стану виїзд за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років заборонений (за виключеннями).

Статтею 1 Закону України «Про державний кордон України» визначено, що Державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.

Відповідно статті 2 цього закону, Державний кордон України визначається Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Захист державного кордону України є невід`ємною частиною загальнодержавної системи забезпечення національної безпеки і полягає у скоординованій діяльності військових формувань та правоохоронних органів держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Координація діяльності військових формувань та правоохоронних органів держави із захисту державного кордону здійснюється Державною прикордонною службою України. Охорона державного кордону України є невід`ємною складовою загальнодержавної системи захисту державного кордону і полягає у здійсненні Державною прикордонною службою України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах, а також Збройними Силами України у повітряному та підводному просторі відповідно до наданих їм повноважень заходів з метою забезпечення недоторканності державного кордону України.

Згідно статті 9 вищевказаного Закону України, перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про державний кордон України» Особи, транспортні засоби, вантажі та інше майно, що перетинають державний кордон України, підлягають прикордонному і митному контролю. Контроль організовується та здійснюється у встановленому актами законодавства України порядку.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Крім того, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 визначено, що вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм установлено прикордонну смугу завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, де встановлюється прикордонний режим, але не менше від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.

Пунктами 1, 2 частини 2 Положення «Про прикордонний режим» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 (далі Положення) визначено, що контрольований прикордонний район - це ділянка місцевості, яка визначена, як правило, у межах території району, міста, селища та села, прилеглої до державного кордону або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби, а також у межах територіального моря, внутрішніх вод, частини вод прикордонних річок, озер та інших водойм і розташованих у цих водах островів; прикордонна смуга - ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм, завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.

Частиною 7 Положення передбачено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають, перебувають, проживають, проваджують роботи і пропускаються у прикордонну смугу з дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону у визначеній зоні відповідальності, за наявності документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).

У відповідності до частини 8 Положення громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають у контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в його межах на підставі документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).

Крім того, частиною 11 Положення з метою виявлення порушень законодавства з прикордонних питань, виконання завдань, пов`язаних з боротьбою з організованою злочинністю та незаконною міграцією у межах прикордонної смуги і контрольованого прикордонного району, уповноважені особи Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також члени громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону мають право відповідно до Законів України «Про Державну прикордонну службу України» та «Про дорожній рух» у разі потреби зупиняти та оглядати транспортні засоби.

З метою отримання дозволу на в`їзд, перебування, проживання, провадження робіт і пропуск у прикордонну смугу особа має право звернутися до відповідного органу Державної прикордонної служби із зазначенням у зверненні інформації, визначеної в частині другій статті 24 Закону України «Про державний кордон України». Дозвіл на в`їзд, перебування, проживання, провадження робіт і пропуск у прикордонну смугу діє лише на території зони відповідальності органу Державної прикордонної служби, яким його надано

(ч. 40 Положення).

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 1998 № 1199

«Про контрольовані прикордонні райони» (далі Постанова) установлено контрольовані прикордонні райони в межах територій міст і районів (згідно з додатком) та запроваджено запровадити прикордонний режим у зазначених контрольованих прикордонних районах.

Згідно з Додатком до Постанови (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 4 серпня 2021 № 890) визначено перелік міст і районів, на території Одеської області, в яких установлюються контрольовані прикордонні райони, а саме: Білгород-Дністровський, Болградський, Ізмаїльський, Одеський, Подільський, Роздільнянський райони.

Водночас, у порушення указаних вище нормативно-правових актів та своїх посадових обов`язків, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи службовою особою, вчинив умисний злочин у сфері охорони недоторканості державних кордонів за наступних обставин.

Незважаючи на обізнаність з вимогами наведених вище нормативно-правових актів, та на встановлені обмеження щодо перетину держаного кордону під час дії на території України правового режиму воєнного стану, ОСОБА_4 , всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, керуючись злочинним умислом спрямованим на незаконне збагачення, тобто діючи з корисливих мотивів, став на шлях злочинної діяльності з метою організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та усуненням перешкод, службовою особою з використанням службового становища, з корисливих мотивів, за наступних обставин.

ОСОБА_4 , керуючись корисливим умислом, спрямованим на незаконне збагачення, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи їх настання, усвідомлюючи вимоги законодавства щодо порядку перетинання державного кордону України громадянами України, будучи обізнаним із способами та порядком здійснення охорони державного кордону України, місць дислокації мобільних підрозділів та розташування прикордонних нарядів, вирішив використати відомі йому, як службовій особі ДПСУ відомості щодо ділянок державного кордону України, де можливо здійснити незаконне переправлення осіб через державний кордон України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 25.01.2025 під час телефонної розмови, за допомогою мобільного додатку WhatsApp, яка розпочалась приблизно о 15 год. 12 хв. між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , останній почувши про бажання ОСОБА_7 виїхати з території України закордон, та що він хоче знайти законний спосіб виїхати з країни, повідомив ОСОБА_7 , що в силу займаної ним посади він в змозі реалізувати його плани, однак наразі відсутній законний спосіб виїхати закордон, так як ОСОБА_7 призовного віку та в нього відсутні законні підстави, які б давали можливість йому виїхати закордон, та повідомив, що за надання йому грошових коштів в сумі 7000 доларів США, він організує ОСОБА_7 безпечне та безперешкодне переправлення його через державний кордон України, в обхід офіційних пунктів пропуску до невизнаної Придністровської Молдавської Республіки (далі ПМР).

Таким чином, у вищевказаний час, тобто 25.01.2025 під час телефонної розмови з ОСОБА_7 , у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на організацію незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України, поза офіційними пунктами пропуску, до невизнаної ПМР, за отримання від останнього грошових коштів у сумі 7000 доларів США.

В ході вищевказаної розмови ОСОБА_4 вказав ОСОБА_7 , що останній у разі його згоди, повинен підготувати необхідну суму грошових коштів, прибути до м. Кодими, Подільського району, Одеської області, та повинен буде заселитися до одного з готелів приблизно на 1-3 дні, та в цей час коли ОСОБА_7 буде проживати в готелі, він організує все необхідне для переправлення його через державний кордон України, а всі деталі, маршрут руху та інше повідомить пізніше, зазначивши, що місце майбутнього перетину державного кордону України знаходиться в Подільському районі Одеської області.

Також ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_7 , що його з готелю заберуть та доставлять до необхідного місця майбутнього перетину державного кордону України, де йому покажуть необхідний напрямок руху, звідки у нічний час він буде переміщуватись пішки через декілька полів, приблизно 2 кілометри, та йому покажуть місце де він повинен буде перетнути державний кордон України, в обхід пунктів пропуску та прикордонних нарядів, а також зазначив йому як себе поводити та що робити коли він потрапить до ПМР.

В той же час, ОСОБА_4 запевнив ОСОБА_7 , що він працює прикордонником в місцевості де він буде організовувати його незаконне переправлення через державний кордон України, у зв`язку з чим, він знає де розташовуються прикордонні наряди та ділянки кордону, де він зможе безпечно та безперешкодно перетнути державний кордон України, в обхід пунктів пропуску та прикордонних нарядів.

Крім того, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_7 , що він це робить не в перший раз, та всі особи яких він раніше переправляв через державний кордон України перетнули його успішно, запевнюючи останнього щоб він не хвилювався, та вказуючи на необхідність видаляти їх спілкування в мобільних додатках.

Надалі, 27.01.2025 року приблизно о 11 год. 38 хв. ОСОБА_4 за допомогою мобільного додатку WhatsApp, зателефонував ОСОБА_7 , та повідомив, що у разі згоди останнього на запропонований ним варіант виїзду закордон, ОСОБА_7 повинен 31.01.2025 прибути в м. Кодиму Подільського району Одеської області для того щоб він організував його переправлення через державний кордон України, в обхід пунктів пропуску та прикордонних нарядів, та необхідно як можливо швидше вирішувати дане питання так як в подальшому обстановка може змінитися та в нього вже не буде такої можливості.

В подальшому, під час телефонної розмови, за допомогою мобільного додатку WhatsApp, яка розпочалась приблизно о 18 год. 46 хв. між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , останній надав вказівки та поради, яким чином необхідно прибути ОСОБА_7 до м. Кодими в Одеській області, та що не потрібно брати з собою рюкзаки та речі, а взяти тільки його документи, у зв`язку з тим, що з рюкзаком та речами, ОСОБА_7 може привернути до себе зайву увагу, та його можуть запідозрити, що він прибув до м. Кодими з метою перетину державного кордону.

Також ОСОБА_4 зазначив, що зустріне ОСОБА_7 особисто або його довірені особи та запевнив останнього, щоб він не хвилювався та все пройде добре з його переправленням через державний кордон України, однак їм разом доведеться пройти пішки приблизно 10 кілометрів до місця майбутнього перетину державного кордону, та він особисто його доведе за 2 кілометри до державного кордону, а надалі ОСОБА_7 вже сам продовжить рух по визначеному маршруту, та що там не буде прикордонних нарядів.

Стосовно необхідних речей та рюкзака, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_7 , що в разі необхідності вони їх придбають в м. Кодимі та на цьому їх розмова закінчилась, домовившись, що ОСОБА_7 прибуде 31.01.2025 в м. Кодиму з метою подальшого переправлення його через державний кордон України.

Після чого, 30.01.2025 під час телефонної розмови, за допомогою мобільного додатку WhatsApp, яка розпочалась приблизно о 18 год. 14 хв. між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , останній на виконання вказівок ОСОБА_4 повідомив, що 31.01.2025 приблизно о 11 год. 00 хв. прибуде до м. Кодими, заселиться у готель та буде його чекати щоб особисто проговорити деталі яким чином ОСОБА_4 планує переправляти його через державний кордон України, на що останній погодився та зазначив про необхідність йому повідомити коли ОСОБА_7 буде проїжджати м. Балту в Подільському районі Одеської області, та на цьому їх розмова завершилась.

У подальшому, 31.01.2025 приблизно о 11 год. 00 хв. ОСОБА_7 в ході телефонної розмови за допомогою мобільного додатку WhatsApp, повідомив ОСОБА_4 , що на виконання його вказівок він прибув у м. Кодиму, заселився у готель та ОСОБА_4 попрохав ОСОБА_7 скинути його геолокацію де він знаходиться та що він зараз до нього приїде. В свою чергу ОСОБА_7 надіслав ОСОБА_4 у мобільному додатку WhatsApp повідомлення із своєю геолокацією та після чого ОСОБА_4 приблизно о 11 год. 06 хв. надіслав повідомлення ОСОБА_7 про своє прибуття.

Надалі, приблизно о 11 год. 07 хв. розпочалась зустріч між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 біля готелю «Нова база», за адресою: Одеська обл., Подільський р-н., м. Кодима, вул. Соборна, 37.

В ході зустрічі ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_7 присісти до автомобілю ВАЗ 2107 з д.н.з. НОМЕР_2 , на якому він прибув, та в ході розмови почав детально розповідати ОСОБА_7 яким чином буде відбуватись переправлення останнього через державний кордон України, а саме, що вони разом під`їдуть на автомобілі до визначено ОСОБА_4 місця, де надалі їм разом доведеться йти пішки трохи менше ніж 10 кілометрів, та діставши свій мобільний телефон та відкривши мобільний додаток «Google maps» почав на мапі детально показувати ОСОБА_7 їх майбутній маршрут руху до необхідно місця з метою переправлення останнього через державний кордон України, вказуючи на трасу неподалік м. Кодими, подальші польові дороги в напрямку державного кордону України з невизнаною Придністровською Молдавською Республікою, та місце де він розпочне подальший рух сам та таким чином дістанеться до місця перетину державного кордону, в обхід пунктів пропуску та прикордонних нарядів.

На запитання ОСОБА_7 чи можуть бути по дорозі прикордонні наряди та патрулі, ОСОБА_4 запевнив, що нікого не буде, так як він працює прикордонником та він знає де в цій місцевості стоять всі прикордонні наряди, та що не перший день цим займається, продовжуючи детально показувати маршрут їх майбутнього руху, а саме трасу, поля, та посадки, а також де знаходиться державний кордон, та місце де ОСОБА_7 зможе безперешкодно перетнути державний кордон та потрапити до невизнаної Придністровської Молдавської Республіки, та повідомив, що йому необхідно робити коли він потрапить до ПМР.

Після чого, ОСОБА_4 зазначив ОСОБА_7 , що останній повинен з ним розрахуватись та передати йому грошові кошти до того як вони розпочнуть рух з метою переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України.

На вказане ОСОБА_7 запитав ОСОБА_4 чи зараз йому віддати грошові кошти за переправлення його через державний кордон України, на що ОСОБА_4 зазначив, що так, та ОСОБА_7 запропонував йому піднятись у номер готелю в який він заселився з метою передачі грошових коштів, на що ОСОБА_4 погодився.

Після чого, ОСОБА_4 виконуючи свій злочинний план, який направлений на організацію незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України, з корисливих мотивів, та доводячи свій злочинний умисел до кінця, перебуваючи у номері готелю «Нова база», який розташований за адресою: Одеська обл., Подільський р-н., м. Кодима, вул. Соборна, 37, приблизно о 11 год. 14. хв. 31.01.2025 одержав від ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 7000 (сім тисяч) доларів США (що відповідно до курсу НБУ станом на 31.01.2025 становить 292769 грн.) за організацію незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України до невизнаної Придністровської Молдавської Республіки, в обхід офіційних пунктів пропуску та прикордонних нарядів, шляхом керівництва такими діями, а також сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та усуненням перешкод.

Після вищевказаних дій, ОСОБА_4 31.01.2025 викрито та затримано працівниками правоохоронного органу у порядку ст. 208 КПК України.

Встановлені обставини, мотиви і оцінка слідчого судді.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя зазначає про наступне.

Зі змісту ст. 131 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких віднесені, зокрема і запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Отже, умовою, без якої неможливе вирішення питання про застосування запобіжного заходу, є підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення, яка, власне, випливає зі змісту процесуального рішення прокурора, слідчого (за погодженням з прокурором), яке ґрунтується на зібраних під час досудового розслідування доказах та в якому формується твердження (припущення) про причетність певної особи до вчинення кримінального правопорушення, засноване на результатах розслідування, з повідомленням про це такій особі та роз`ясненням її прав і обов`язків в порядку ст. ст. 276-279 КПК України.

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000028 розпочато 27 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

01.02.2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вручене повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 3 ст. 332 КК України за кваліфікуючими ознаками: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та усуненням перешкод, вчинене службовою особою з використанням службового становища, з корисливих мотивів.

Отже, ОСОБА_4 набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні в розумінні ст. 42 КПК України і стосовно нього може розглядатися питання про застосування запобіжного заходу.

Щодо обґрунтованості підозри

Вирішуючи питання стосовно того, чи є пред`явлена ОСОБА_4 підозра обґрунтованою, встановлення чого визначено ч. 2 ст. 177 КПК України однією з обов`язкових підстав для застосування запобіжного заходу, слідчий суддя виходить з наступного.

Кримінальне процесуальне законодавство України не дає визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, в силу приписів ч.5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини під час вирішення питання щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

З точки зору такої практики Європейського суду з прав людини, обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що обґрунтовують засудження особи, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачень (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

Оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, слідчий суддя, вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, не встановлює наявність в його діях складу злочину та ступінь його вини, оцінюючи докази з точки зору їх достатності і допустимості, тобто не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, а лише об`єктивно та розумно оцінює отримані докази за своїм внутрішнім переконанням та визначає, чи виправдовують вони в своїй сукупності проведення досудового розслідування та чи дозволяють встановити причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, яка є вірогідною та достатньою для застосування до неї запобіжного заходу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині підтверджується в сукупності наступними матеріалами кримінального провадження:

-матеріалами оперативного підрозділу ВВВБ по 2 прикордонному згону ДПСУ та заявою ОСОБА_7 від 27.01.2025;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 27.01.2025;

-протоколом огляду речей і документів від 27.01.2025;

-протоколом огляду і вручення грошових коштів від 31.01.2025;

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 31.01.2025;

-протоколом обшуку від 31.01.2025 готельного номеру № 4 готелю «Нова База» за адресою: Одеська обл., Подільський р-н., м. Кодима, вул. Соборна, 37;

-проколом допиту свідка ОСОБА_8 від 31.01.2025;

-проколом допиту свідка ОСОБА_9 від 31.01.2025;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 31.01.2025;

-протоколом огляду речей і документів від 31.01.2025;

-іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Дослідивши обставини вчинення зазначеного вище кримінального правопорушення та можливу роль ОСОБА_4 у ньому, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій останнього, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих та досліджених в судовому засіданні матеріалах, слідчий суддя переконався в тому, що аналіз представлених матеріалів пов`язує підозрюваного зі злочином, доводячи причетність до нього в такій мірі, що виправдовує подальше розслідування та встановлює можливість вирішення питання про застосування запобіжного заходу відносно нього, а тому слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість підозри щодо можливого вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, в межах даного кримінального провадження.

Крім встановлення обґрунтованості пред`явленої особі підозри, положеннями ст. ст. 177, 178, 194 КПК України визначена необхідність дослідження слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу і таких обставин: підстави вважати, що існує хоча б один із ризиків кримінального провадження, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; індивідуальні обставини підозрюваного та особливості інкримінованого кримінального правопорушення.

Щодо ризиків кримінального провадження

У сфері кримінального провадження поняття ризику можливо характеризувати, передусім, як небезпеку, пов`язану із обґрунтованою ймовірністю вчинення особою спроб протидії кримінальному провадженню, якої слід уникати. Саме в такому значенні, на думку слідчого судді, доцільно розуміти ризики, виокремлені у ч. 1 ст. 177 КПК України як конкретні небажані для кримінального провадження наслідки поведінки підозрюваного, що заважають виконанню завдань кримінального провадження.

Отже, з метою усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому, слідчий суддя оцінює вірогідність та реальну можливість здійснення підозрюваним спроб протидіяти кримінальному провадженню у формах, визначених ч.1 ст. 177 КПК України, та у разі існування високої ступені ймовірності позапроцесуальних дій підозрюваного, застосовуючи стандарт достатності підстав, встановлює наявність таких ризиків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Обов`язок обґрунтування ризиків кримінального провадження покладено КПК України на слідчого, прокурора.

Обґрунтовуючи клопотання про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 слідчий в клопотанні та прокурор в судовому засіданні послалися на існування ризиків того, що він може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спростувати будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення ; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, у кримінальному провадженні № 0000028 від 27.01.2025 року стосовно підозрюваного ОСОБА_4 слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду

Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду є основним ризиком, який обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів.

Досліджуючи практику Європейського суду з прав людини, можливо дійти висновку, що небезпеку переховування від правосуддя необхідно визначати з урахуванням низки релевантних чинників, серед яких доцільно виокремити особистість обвинуваченого, його моральні якості та переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, його міжнародні контакти у поєднанні із загрозою суворості можливого покарання (рішення у справах «Пунцельт проти Чехії», «В. проти Швейцарії).

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 є тяжким та передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до дев`яти років , що саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

На думку слідчого судді, на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності очікування можливого суворого покарання в сукупності з вагомістю доказів причетності підозрюваного до скоєння злочину саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Отже, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує покарання, що передбачене законом за вчинення тяжкого злочину, який інкримінується ОСОБА_4 та, оцінюючи його у сукупності з іншими наведеними вище обставинами, встановленими в ході розгляду клопотання, приходить до висновку про наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істоте значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає переконливими доводи слідчого у клопотанні та прокурора у судовому засіданні в обґрунтування наявності ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 володіє інформацією про кримінальне провадження стосовно нього, обставин, що є предметом доказування у кримінальному провадженні, а тому може безперешкодно знищити, сховати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Крім того, ОСОБА_4 є діючим військовослужбовцем НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ, який здійснює свою діяльність на ділянці державного кордону, де ОСОБА_4 мав намір вчинити кримінальне правопорушення, крім того, останній має доступ до службової документації НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ, що може використати з метою їх знищення, схову, спотворення з метою неможливості їх вивчення органом досудового розслідування в рамках кримінального провадження

Враховуючи зазначене, ризик знищення або спотворення будь-якої із речей чи документів, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий суддя визнає спроможним та приймає його до уваги.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні

Перевіряючи наявність зазначеного ризику, слідчий суддя враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

Отже, на переконання слідчого судді, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України. За таких обставин, заборона спілкуватися з певними визначеними особами, як наслідок встановлення ймовірного впливу на них, є об`єктивною необхідністю забезпечення «недоторканості» показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність.

На думку слідчого судді, з метою подальшого безперешкодного розслідування по встановленню усіх обставин у цьому провадженні, необхідно обмежити підозрюваного у можливості спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні з приводу обставин, викладених у повідомленні про підозру.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та ризику продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Слідчий суддя не може погодитись з доведенням наявності зазначених ризиків, оскільки сторона обвинувачення при доведенні їх існування не надала відповідних підтверджень зазначеному, а обмежилась лише висловленням припущень про можливе перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню та продовження вчиняти кримінального правопорушення.

Більш того, слідчий суддя зауважує, що обґрунтування прокурора у судовому засіданні та слідчого у письмовому клопотанні щодо існування в рамках означеного кримінального провадження ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є неспроможними, формальними та такими, що нівелюють саму мету застосування запобіжного заходу, якою у тому числі є необхідність виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Водночас, сторона обвинувачення посилається й наявність в рамках даного кримінального провадження й ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому, ані слідчим у письмовому клопотанні, ані прокурором в судовому засіданні не було наведено належного обґрунтування щодо причетності підозрюваного до вчинення ще інших кримінальних правопорушень, у зв`язку із чим, слідчий суддя відхиляє відповідні доводи сторони обвинувачення.

Щодо інших обставин, які враховуються при обранні запобіжного заходу

Зі змісту ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі ті, що перелічені у п.п. 1-12 цієї статті.

Дослідивши надані сторонами кримінального провадження відомості, слідчий суддя під час застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу враховує, що станом на момент розгляду цього клопотання він досяг 18-річного віку, не одружений, на момент інкримінованого кримінального правопорушення займав посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії номером обслуги першого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної служби (тип С) НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ, раніше не судимий.

Недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання слідчого судді, досліджені під час судового засідання та описані вище ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією підозрюваного, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених слідчим суддею обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних обставин підозрюваного, застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі й цілодобового, буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ним позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

До аналогічних висновків слідчий суддя доходить і при аналізі інших більш м`яких запобіжних заходів. Зокрема, застава не може бути застосованою до підозрюваного, оскільки є занадто м`яким запобіжним заходом. Застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи особистої поруки для запобігання встановленим ризикам, буде недостатнім, оскільки виконання покладених на підозрюваного обов`язків буде залежати виключно від волі самого ОСОБА_4 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків.

Отже, враховуючи встановленні в ході розгляду клопотання обставини та інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що з урахуванням початку відкритої фази розслідування домашній арешт та застава, яка оплачується не одразу, як і особисте зобов`язання та особиста порука не відповідають тяжкості кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа, та обсягу наданих доказів (зафіксованих дій за участю підозрюваного) і не зможуть уберегти від встановлених у цьому кримінальному провадженні ризиків. При цьому вік та стан здоров`я підозрюваного не виключають можливості тримання його під вартою.

Таким чином, зважаючи на високу інтенсивність встановлених при розгляді клопотання ризиків, слідчий суддя приходить висновку, що до підозрюваного ОСОБА_4 слід застосувати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім того, слідчим суддею не встановлено законодавчих обмежень щодо застосування до ОСОБА_4 вказаного запобіжного заходу, оскільки п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Як вказувалось вище, за інкримінований підозрюваному злочин передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років.

Щодо розміру застави та обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які необхідно покласти на підозрюваного.

Слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України (ч. 3 ст. 183 КПК України).

У клопотанні слідчий, а в судовому засіданні прокурор, посилаючись на характер вчиненого кримінального правопорушення, просили у разі постановлення слідчим суддею ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити підозрюваному заставу у розмірі 166 розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб.

Водночас, слідчий суддя вважає, що прохання прокурора визначити підозрюваному заставу в розмірі 502 648 гривень, є необґрунтованим, оскільки ним в клопотанні не зазначено та в судовому засіданні не доведено необхідність застосування саме вказаного розміру застави та з урахуванням чого виходив визначаючи саме даний розмір.

Визначаючи розмір застави, який необхідно встановити, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Зі змісту рішень Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Мангурас проти Іспанії», «Істоміна проти України», гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума застави повинна бути оцінена враховуючи особу самого підозрюваного, його активи та його взаємовідносини в професійному середовищі, яке сформувало обставини для такої діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у разі неявки в судове засідання, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Отже, розмір застави повинен бути достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб не здійснити втечу. При цьому, не допускається встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави і перетворюється на безальтернативне ув`язнення.

Крім того, Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого, як і його статки не можуть бути вирішальними факторами, що виправдовують суму застави.

Як встановлено вище, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто тяжкого кримінального правопорушення, а тому враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо нього, за загальним правилом, має визначатися у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з цим, відповідно до абзацу другого ч. 5 ст. 188 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Так, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, його роль який за версією слідства організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України, обставини інкримінованого кримінального правопорушення, з огляду на особу підозрюваного, його характеризуючі дані та його вік, встановлені в ході розгляду даного клопотання ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також те, що підозрюваний із підозрою згоден, вину визнає у повному обсязі, слідчий суддя вважає, що у даному випадку доцільним є застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу з призначенням застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

За описаних вище обставин альтернативний запобіжний захід у виді застави у зазначеному розмірі буде достатнім стимулюючим фактором, який би підозрюваний або інша особа (заставодавець) боялася б втратити внаслідок невиконання процесуальних обов`язків. Такий розмір застави є розумним з огляду на необхідність виконання завдань кримінального провадження та не є завідомо непомірним для підозрюваного.

На думку слідчого судді, саме вказаний розмір застави буде в повній мірі гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного, у випадку її внесення, під загрозою звернення вказаного розміру застави в дохід держави за наявності відповідних для цього підстав (ч. 8 ст. 182 КПК України).

При цьому стороною обвинувачення не зазначено обставин та не надано на їх підтвердження доказів необхідності визначення застави у більшому розмірі, тобто слідчим суддею, у цьому кримінальному провадженні, не встановлені виключні випадки, для визначення застави яка перевищує розмір встановлений законом.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, для зменшення наведених вище ризиків на підозрюваного слід покласти обов`язки, передбачені цією нормою, необхідність застосування яких стороною обвинувачення доведено, а саме: прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні та іншими особами з приводу обставин вчинення ним кримінального правопорушення; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про часткове задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу.

Розглядаючи зазначене клопотання, слідчий суддя надав відповіді на всі вагомі аргументи сторін кримінального провадження.

Окремо слід зауважити, що згідно зі ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193-194, 196 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Другого слідчого відділу Територіального управління (з дислокацією у м. Одесі) Державного бюро розслідувань, у м. Миколаєві ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 30 березня 2025 року, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 80 ( вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , строком до 30 березня 2025 року, в межах строку досудового розслідування, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні та іншими особами з приводу обставин вчинення ним кримінального правопорушення;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1