Справа № 180/2530/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 р. Слідчий суддя Марганецького міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2024 року за № 0000449 стосовно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченого, оскільки строк дії запобіжного заходу закінчується 11.02.2025 року, на даний час обвинувальний акт скеровано до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, підготовче засідання не проведено та потребує часу для розгляду, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, наявні, тому просив суд продовжити дію запобіжного заходу на 60 днів.

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання прокурора просив визначити йому розмір застави, зазначив, що він являється військовослужбовцем та має намір безпосередньо здійснювати свій обов`язок, щодо захисту держави.

Захисник у судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного.

Слідчий суддя заслухавши учасників процесу вважає, що обвинуваченому слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 30 днів - по 12 березня 2025 року, включно.

Суд, в обґрунтування обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилався на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та його підрозділ, у зв`язку із виконанням бойових завдань, постійно здійснює передислокацію на території України, тому перебуваючи на волі забезпечити виконання загальних засад Кримінального процесуального кодексу України в частині розумності строків судового розгляду забезпечити не вдасться за можливе. Крім того, ОСОБА_5 не обтяжений соціальними зв`язками, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та інвалідів, житла в м. Марганець не має, та з метою уникнення відповідальності може покинути межі Дніпропетровської області.

ОСОБА_5 знає де мешкає потерпіла та свідки, отже може впливати на них з метою схилення їх до зміни свідчень під час судового розгляду.

ОСОБА_5 маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Крім того, вчиняючи тяжкий злочин в умовах воєнного стану, з метою уникнення покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, ОСОБА_5 фактично самовільно залишити місце несення служби, що само по собі утворює склад іншого злочину за ч. 4 ст. 408 КК України. Крім того, бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Оскільки, обставини на які посилався слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися, вважаю, що інший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, - ОСОБА_5 , обвинувачується у тому, що вчинив тяжкий злочин, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який відсутні.

На підставі п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, вважаю, що при постановленні ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 слід не визначати розмір застави, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину, вчиненого із погрозою застосування насильства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 199, 331, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 12 березня 2025 року.

В задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на заставу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Слідчий суддя: ОСОБА_1