Справа № 646/2212/25
Провадження № 1-кс/646/676/2025
УХВАЛА

17 березня 2025 року м. Харків

Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові клопотання старшого слідчого СВ Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000522 від 14.03.2025, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. В`язовець, Білогірського району Хмельницької області, з середньо-спеціальною освітою, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця Збройних сил України військової служби за мобілізацією, номера обслуги другого відділення кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремого стрілецького батальйону), який перебуває в розпорядженні військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 окремої механізованої бригади), раніше несудимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

17.03.2025 до Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив про те, що солдат ОСОБА_5 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 грудня 2024 року № 348 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду номера обслуги другого відділення кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 , ВОС 101533А.

10.03.2025 близько 12 год 30 хв, ОСОБА_5 перебуваючи разом з військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем тимчасової дислокації, за адресою: АДРЕСА_2 де вони відпочивали у підвальному приміщенні після бойового виходу на позиції, в той час, неподалік від місця їх розташування під час ворожого обстрілу стався вибух невідомого боєприпасу, в результаті якого впало дерево. Вийшовши з підвального приміщення (тимчасового укриття) на вулицю, вони побачили трьох раніше знайомих цивільних осіб, серед яких були: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після чого в них відбувся конфлікт з даними цивільними особами, через те, що вони вирішили, що останні здають ворожим зс рф місця дислокації військових ЗСУ.

За вказаних обставин у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 раптово виник спільний злочинний умисел, спрямований на вбивство неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , порушуючи конституційні права і свободи неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , застосовуючи фізичну силу нанесли по декілька ударів руками та ногами, спричинили тілесні ушкодження останньому, почали висловлювати погрози на його адресу та вивели неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 на прилеглу територію квартирного будинку. В той час неповнолітній потерпілий ОСОБА_10 вирішив втекти від ОСОБА_5 і ОСОБА_7 та почав бігти по вул. Третій Цукрозаводській в м. Куп`янськ у напрямку вул. Перша Цукрозаводська м. Куп`янська.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, та бажаючи настання саме таких наслідків, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_5 діючи спільно з ОСОБА_7 , приблизно о 13 год 00 хв, з використанням при цьому у якості знаряддя вчинення злочину закріплених за ними автоматів системи «Калашникова» АК-74, калібру 5,45 мм № НОМЕР_5 (наказ № 124 Тч від 15.12.2024) та № 3256695-84 (наказ № 72 Тч від 16.08.2024), здійснили не менше 11 пострілів у бік неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , що спричинило завдання тілесних ушкоджень останньому, від яких ОСОБА_10 помер на місці.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 12-17/113-ШВ/25 від 15.03.2025 причиною смерті ОСОБА_10 стали множинні вогнепальні поранення тулубу та кінцівок.

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме у вчиненні вбивства, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

15.03.2025 ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України та 15.03.2025 останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

З метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого в даному кримінальному провадженні та вчиняти інші злочини, виникла об`єктивна необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на мотиви такого.

Підозрюваний та його захисник не заперечували щодо задоволення клопотання старшого слідчого СВ Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 .

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що 14.03.2025 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000522 від 14.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Копію клопотання та матеріалів, якими обґрунтовано необхідність застосування запобіжного заходу, підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник отримали 15.03.2025.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слід врахувати вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, при розгляді даного клопотання суд враховує той факт, що на даний час в Україні введено військовий стан та тривають активні бойові дії, що в свою чергу збільшує ризик втечі (переховування) підозрюваного настільки, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризику переховування.

У судовому засіданні прокурором повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, встановленим у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи критерії обґрунтованості підозри викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою.

Метою затримання є подальше розслідування кримінального провадження шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Виходячи з наданих доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що додані до матеріалів клопотання докази у їх сукупності, дають всі підстави стверджувати про вірогідну причетність підозрюваного до вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що на вказаному етапі досудового розслідування він не в праві вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також продовжити вчиняти свою протиправну діяльність, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки враховуючи вищевикладене, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановленим у судовому засіданні.

При цьому, слідчий суддя приходить до переконання, що згідно вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що спричинило смерть людини, тому суд одночасно із застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає запобіжний захід у вигляді застави та її розмір, враховуючи встановлені підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України.

Згідно ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою не може перевищувати шістдесят днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Згідно протоколу затримання, ОСОБА_5 затримано 15.03.2025 о 00 годині 30 хвилин, а тому строк тримання під вартою слід обчислювати з моменту його затримання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 186, 193, 194, 369-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000522 від 14.03.2025, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 13.05.2025 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а підозрюваним, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1