Провадження № 1-кп/369/1976/24
В И Р О К

іменем України

04.12.24 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000837 від 24.04.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який має середню освіту, не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий в силу вимог ст. 89 КК України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2КК України,

ВСТАНОВИВ:

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-ХІІ (далі - Закон), збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади російської федерації і далі - російська федерація, рф) та службових осіб з числа керівництва збройних сил російської федерації (далі - зс рф) виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Починаючи з 20.02.2014 для реалізації вищезазначеного умислу, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації територій суверенної держави Україна, а саме Донецької, Луганської областей та Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, здійснено вторгнення військовим, морським та повітряним транспортом окремих підрозділів зс рф на територію України.

Так, починаючи з 20.02.2014 частина території України перебувала в тимчасовій окупації. Це стало можливим, у тому числі, за допомогою збройних формувань рф, які складаються: з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони рф; підрозділів та спеціальних нормувань, підпорядкованих іншим силовим та розвідувальним відомствам рф; їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань; озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих рф.

В подальшому, всупереч нормам міжнародного гуманітарного права вище політичне керівництво, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади російської федерації, діючи всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 р., принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 р. та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 р. № 36/103, від 16.12.1970 р. № 2734 (XXV), від 21.12.1965 р. № 2131 (XX), від 14.12.1974 р. № 3314 (XXIX), спланували, підготували і 24.02.2022 о 05.00 год, розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил та інших воєнізованих формувань російської федерації на територію України.

24 лютого 2022 року Указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався.

Так, ОСОБА_6 , будучи громадянином України, розуміючи те, що російська федерація відкрито вторглася на територію України, розпочала в 2014 році збройну агресію проти України та здійснює агресивні військові дії та зійськові злочини проти мирного населення, намагаючись захопити її території та знищити державний суверенітет, підтримуючи дії осіб, які здійснюють зазначену збройну агресію, 24 лютого 2024 року близько 21 год. 10 хв. перебуваючи в готелі «Olympic Village» за адресою: с. Ходосівка, вул. Олімпійська, буд. 1, Обухівського району Київської області, разом зі своїми товаришами, вийшовши з будинку № 5 на подвір`я ресторанного гостинного комплексу «Olympic Village», діючи мисно, викрикнув висловлювання «Все вместе, все вместе Ахмат-сила», що відповідно до висновку судової лінгвістичної (семантико-текстуальної експертизи) містить глорифікацію учасників російського вторгнення в Україну та збройної агресії проти України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушення визнав повністю та пояснив, що дійсно за наведених в обвинуваченні обставин вчинив дане кримінальне правопорушення. У вчиненому розкаюється. Просив призначити йому покарання у виді штрафу.

Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних, процесуальних витрат та речових доказів.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винуватим та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого, є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обвинуваченим обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за частиною першою статті 436-2 КК України як глорифікація осіб, які здійснюють збройну агресію рф проти України, розпочату у 2014 році.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.

Враховуючи викладене та особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий в силу вимог ст.89 КК України, має молодій вік, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді пробаційного нагляду в межах санкції ч. 1 ст. 436-2 КК України.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого в сумі 12116,48 грн.

Речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 368 - 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, і призначити йому покарання 1 (один) рік пробаційного нагляду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 в період пробаційного нагляду обов`язки, визначені ч. 2 ст. 59-1 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 12116 (дванадцять тисяч сто шістнадцять) грн 48 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору; інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді; копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1