Справа № 206/6940/24
Провадження № 1-кс/206/1336/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.12.2024 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , дослідившиматеріали та клопотання слідчої СВ ВП № 1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта ОСОБА_2 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000702, внесеному до ЄРДР 02.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

30.12.2024 з «Нової Пошти» канцелярією суду було отримано клопотання слідчої СВ ВП № 1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта ОСОБА_2 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000702, внесеному до ЄРДР 02.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

Дослідивши клопотання разом із додатками, на предмет відповідності ст.ст. 170, 171 КПК України, слідчий суддя зазначає наступне.

Так, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що відповідає п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

В порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні не зазначено документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Крім того, слідчим у клопотанні не вказано адресу або будь-яку іншу контактну інформацію власника (володільця) майна, що унеможливлює виклик останнього в судове засідання для розгляду клопотання за його участі по суті.

Також, у клопотанні не зазначено, для встановлення яких саме обставин скоєння кримінального правопорушення мають значення зазначені речові докази, не обґрунтовано, які існують підстави вважати, що майно вилучене в ході проведення огляду є доказом злочину та якого саме. Також, вказані підстава і мета та наведені доводи щодо необхідності накладення арешту саме з метою збереження речових доказів є ні чим іншим, як цитуванням положень КПК України та з урахуванням встановлених обставин є сумнівними за своєю суттю.Відповідне обґрунтування необхідності арешту майна клопотання взагалі не містить.

Слідчий суддя звертає увагу на той факт, що відповідно до долучених до клопотання доказів, жодній особі у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру, а органом досудового розслідування належним чином не взято до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для його власників.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Частиною 11 ст. 170 КПК України чітко визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Однак, в клопотанні не обґрунтовано з посиланням на відповідні докази необхідність такого застосування щодо вилученого майна та доводи ґрунтуються лише на припущеннях.

Частиною 5 ст. 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Крім того, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 216 КПК України слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування. Детективи органів Бюро економічної безпеки України здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених: статтями 199, 200, 201-1, 201-3, 201-4, 203-2, 204, 205-1, 206, 212, 212-1, 218-1, 219, 220-1, 220-2, 222, 222-1, 223-1, 224, 229, 231, 232, 232-1, 232-2, 233 Кримінального кодексу України;

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він зобов`язаний протягом п`яти днів з дня встановлення таких обставин письмово повідомити про них прокурора та проводити розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність. Прокурор розглядає письмове повідомлення слідчого протягом десяти днів з дня його отримання та в разі підтвердження наведених у ньому обставин зобов`язаний прийняти постанову про визначення підслідності. Прокурор у разі самостійного встановлення обставин, що свідчать про необхідність визначення іншої підслідності, протягом десяти днів з дня встановлення таких обставин зобов`язаний прийняти постанову про визначення підслідності.

Разом з тим, 02.10.2024 надійшла заява про вчинення кримінального правопорушення та 02.10.2024 було внесено відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 203-2 КК України та 02.10.2024 було допитано в якості свідка заявника.

Однак, станом на 30.12.2024 матеріали клопотання не містять ні письмового повідомлення слідчого, ні постанови прокурора про визначення підслідності.

Натомість, ігноруючи положення статей 216 та 218 КПК України, слідча, за погодженням з прокурором 23.12.2024 звернулась до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку, який провела з 21 год. 03 хв. 24.12.2024 по 25.12.2024 01 год. 29 хв.

При цьому на переконання слідчого судді слідчий та прокурор мають знати та зобов`язані неухильно дотримуватись вищезазначених положень КПК України.

Частиною 3 ст. 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Виходячи з вищевикладеного слідчий суддя вважає, що клопотання має бути повернуто прокурору для усунення недоліків у строк в сімдесят дві години.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 131-132, 170-174, 309, 369, 371, 372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчої СВ ВП № 1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта ОСОБА_2 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000702, внесеному до ЄРДР 02.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків.

Для усунення недоліків встановити строк в сімдесят дві години.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1