Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/182/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 187КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора ОСОБА_6 наухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 березня 2025 року, якою до підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександро-Мар`ївка Петрівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, який спрів мешкає, офіційно на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, працює неофіційно охоронником в охоронній фірмі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000500 від 22.03.2025,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, строком на 60 днів, а з 21 год. 50 хв. 22 березня 2025 року до 21 год. 50 хв.20 травня 2025 року включно, з визначенням застави в сумі 242 240,00 гривень,

В С Т А Н О В И Л А:

Заступник начальника СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Петрівського відділу Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 , звернулася до слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят діб.

На обґрунтування клопотання слідчий зазначила, що 22.03.2025 року близько 21:15 години, в період дії воєнного стану, ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою нападу для незаконного заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, з метою незаконного особистого збагачення, попередньо, взявши з собою заздалегідь заготовлені предмети у вигляді пістолетів травматичної дії та розкладних ножів, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, підійшли до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в якому проживають ОСОБА_12 разом із чоловіком ОСОБА_13 , який є власником домоволодіння, де шляхом вільного доступу, через металеву огорожу, потрапили на територію домоволодіння (подвір`я будинку). В подальшому через не замкненні вхідні двері, проникли до приміщення будинку, де слідуючи будинком направились по коридору в напрямку прихожої кімнати потерпілої, де й були помічені останньою.

Усвідомлюючи, що їх злочинні дії були помічені та викриті, бажаючи досягти свого спільного злочинного наміру, що до нападу для незаконного заволодіння чужим майном, діючи умисно, в цілях власної наживи, ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою нападу для незаконного заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, з метою незаконного особистого збагачення, ОСОБА_10 ,. погрожуючи пістолетом, якого він тримав у своїх руках, почав вимагати від ОСОБА_12 грошові кошти, та застосував відносно останньої фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні одного удару кросівком однієї із ніг в ліве плече та потиличної ділянки голови ліворуч ОСОБА_12 , від чого остання отримала фізичний біль та впала на підлогу.

В цей час, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою реалізації злочинного наміру, тримаючи в своїх руках пістолет, навів його на ОСОБА_13 , та погрожуючи застосувати відносно нього фізичне насильство, наказав останньому лягти на підлогу та не чинити опір.

В цей час ОСОБА_11 , стояв на вхідних дверях кухні та зі свого боку, з метою реалізації спільного злочинного наміру, спостерігав за ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з метою контролю за їх поведінкою та виконання подальших спільних злочинних дій.

У результаті заподіяних ударів потерпіла ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження відповідно до медичної довідки про огляд лікаря від 23.03.2025 у вигляді забою плеча та плечового поясу (супутній) лівого плеча, поверхневої травми волосистої частини голови, забою (основний) потиличної ділянки голови ліворуч. Вищевказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднане із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану, тобто кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000500 від 22.03.2025 року з попередньою кваліфікацією за ч. 4 ст. 187 КК України.

22.03.2025 року о 21:50 год. (фактичний час) в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_8 було затримано за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

23.03.2025 року о 19:07 год. ОСОБА_8 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , на думку слідчого є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків з метою уникнення покарання, а також вчинити нові кримінальні правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 березня 2025 року задоволено вищезазначене клопотання.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Початок строку тримання під вартою ОСОБА_8 обчислюється з моменту його фактичного затримання, тобто з 21 години 50 хвилин 22 березня 2025 року.

Строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено до 21 години 50 хвилин 20 травня 2025 року.

Визначено ОСОБА_8 розмір застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240,00 гривень.

При внесенні визначеної суми застави звільнити ОСОБА_8 з-під варти та зобов`язано: прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено в межах строку досудового розслідування.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в ухвалі, він зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Контроль за виконанням ухвали покладено на заступника начальника СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 та прокурора Петрівського відділу Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 .

Роз`яснено порядок та строки оскарження судового рішення.

Судове рішення мотивовано тим, що згідно вимог п.4 ч.1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування слідчим суддею встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке в силу ст.12 КК України, віднесено до особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна (ч. 4 ст. 187 КК України). Усвідомивши невідворотність свого вчинку, тяжкість та невідворотність покарання, яке йому загрожує та вільно пересуваючись по території України, підозрюваний зможе почати переховуватись від органів досудового розслідування, та суду. Будучи обізнаним про місце проживання потерпілої, свідків, може впливати на них з метою уникнення відповідальності. Посилання обвинуваченого на вчинення даного злочину проти власності через скрутне матеріальне становище, дає підстави вважати, що останній може продовжити свою злочинну діяльність.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що слідчим суддею Олександрійського міськрайонного суду не узято до уваги, що діючи за попередньою змовою, з метою реалізації спільного злочинного наміру 22.03.2025, перебуваючи в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_14 , погрожуючи пістолетом, якого він тримав у своїх руках, почав вимагати від потерпілої ОСОБА_12 грошові кошти, та застосував до потерпіфлої фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні одного удару кросівком однієї із ніг в ліве плече та потиличної ділянки голови ліворуч ОСОБА_12 , від чого остання отримала фізичний біль та впала на підлогу. Вказані дії відбувались в присутності ОСОБА_8 , який в цей час, діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою реалізації спільного злочинного наміру, тримаючи в своїх руках пістолет, навів його на ОСОБА_13 , та погрожуючи застосувати відносно нього фізичне насильство, наказав останньому лягти на підлогу та не чинити опір.

Наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 підтверджена медичною довідкою про огляд лікаря від 23.03.2025.

Окрім цього, слідчим суддею при обранні запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою з можливістю застосування застави не враховано, що підозрюваний зареєстрований та проживає в безпосередній близькості від місця проживання потерпілої ОСОБА_12 , та існують реальні ризики, що перебуваючи на волі, він буде мати можливість впливати на потерпілу з метою змусити відмовитись давати показання, надати інші показання тощо.

Зазначає, що в мотивувальній частині ухвали слідчого судді не обґрунтовано, яким чином внесення застави у розмірі 242 240, 00 грн. чи в іншому розмірі зможуть запобігти настанню ризиків, передбачених ч. 1, 2, 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від слідства та суду, знищити, сховати будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, на інших підозрюваних, вчиняти інші кримінальні правопорушення, та особливо впливати на потерпілого та свідків з метою змусити відмовитись давати показання, надати інші показання.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_8 в ході розгляду клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу надав свої пояснення суду про те, що єдиним мотивом скоєння кримінального правопорушення в якому він підозрюється, було відсутність коштів та бажання особистого збагачення.

Вказані обставини свідчать про відсутність коштів у ОСОБА_8 на внесення застави та з метою їх отримання, він візьме на себе боргові зобов`язання, виконання яких в майбутньому зможуть спонукати його на вчинення нових корисливих кримінальних правопорушень.

Вважає, що стороною захисту в ході розгляду клопотання не надано суду докази про те, що ОСОБА_8 працює та/або має самостійний дохід, одружений та має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей. Що вказує на те, що підозрюваний не має стійких (міцних) соціальних зв`язків та осіб, які б могли забезпечити належний контроль за ним та його поведінкою, а також виконання ним процесуальних обов`язків у статусі підозрюваної особи.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання старшого слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли на електронну адресу та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.

Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст.. 5 Конвенції.

ПричетністьОСОБА_8 до повідомленої йому підозри підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме:

-рапортом чергової частини Олександрійського РВП № 6936 від 22.03.2025 за фактом повідомлення ОСОБА_12 ;

-проколом огляду місця події від 22.03.2025 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 24.03.2025 року;

-протоколом допиту потерпілої ОСОБА_12 від 24.03.2025:

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 22.03.2025;

-повідомленням про підозру відносно ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Отже, описані у клопотанні фактичні обставини кримінального правопорушення, у сукупності дають підстави дійти висновку про можливу причетність в ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, що виправдовує застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність

ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, що пред`явлені в підозрі, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:

- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Необхідно зазначити про те, що не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання її винуватою, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від органів досудового розслідування та суду.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачено у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна. Кримінальне правопорушення віднесено до категорії корисливих, вчинене в умовах воєнного стану, групою осіб із застосуванням вогнепальної зброї, об`єктом посягання якого є життя та здоров`я, а також право власності.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також, колегія суддів наголошує, що у ОСОБА_8 наявний ризик переховування від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та суворість можливого покарання, підозрюваний зможе без перешкод залишити своє місце проживання.

Також, суддею районного суду не враховано тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25 квітня 2000 року). При розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду». Наведені обставини можуть бути підставою і мотивом для підозрюваного ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, на території України триває військова агресія з боку російської федерації, що часто створює невизначеність на кордонах України та позбавляє насамперед прикордонну службу України можливості здійснювати належний контроль за всією ділянкою державного кордону, отже, і пропуск громадян через кордон із дотриманням відповідних порядку та правил. Зазначена обставина не виключає можливості здійснення підозрюваним спроб перетину межі військового зіткнення та залишитися на окупованій території України, що фактично виключить можливість його розшуку та притягнення до кримінальної відповідальності або взагалі надасть йому можливість залишити окуповану територію України та виїхати до російської федерації.

Викладене вище свідчить, що ОСОБА_8 усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілих та інших обвинувачених, колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу свідків, потерпілих та інших обвинувачених існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки свідки, потерпілі не допитувались судом першої інстанції ставити питання про відсутність вказаного ризику є передчасним.

За таких обставин, не будучи обмеженими у вільному спілкуванні із зазначеним колом осіб підозрюваний може здійснити вплив на свідків, потерпілих та інших обвинувачених та інших обвинувачених, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 добре зазнає свідків, потерпілих та інших обвинувачених, а тому є вагомі підстави вважати, що останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Отже, на переконання колегії суддів, обов`язок, який полягає в необхідності утримуватися підозрюваному від спілкування з визначеним колом осіб є об`єктивно виправданим.

Також, ОСОБА_8 може вчинити інші подібні кримінальне правопорушення, оскільки останній не працює та не має утриманців.

В той же час, необхідно зазначити про те, що ОСОБА_8 на момент вчинення кримінального правопорушення чітко розумів, що за вказані дії передбачена кримінальна відповідальність.

Крім того, стороною захисту не надано доказів на наявність у ОСОБА_8 достатніх стримуючих факторів в поведінці, та які гарантуватимуть його виправлення під час застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості та обставинам вчиненого кримінального правопорушення.

Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Перебуваючи на волі, підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Отже, у справі наявна реальна можливість підозрюваного ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших обвинувачених, а також можливістю вчинити нові кримінальні правопорушення.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_8 ,а також наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України колегія суддів приходить до висновку про те, що у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обставин цієї справи та серйозності висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії, не буду надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В той же час обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_8 , слідчий суддя безпідставно визначив заставу в у мінімальному розмірі щодо ряду особливо тяжких злочинів, а саме 80 прожитковим мінімумам для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Як вбачається з матеріалів клопотання ОСОБА_8 підозрюється у вчинен6ні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України вчиненого із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, з метою незаконного особистого збагачення.

Також, колегію суддів не можуть бути враховані доводи захисника про можливість визначення обвинуваченому розміру застави, оскільки у відповідності до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженн і щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_8 в ході розгляду клопотання, в суді першої інстанції, про обрання відносно нього запобіжного заходу надав свої пояснення суду про те, що єдиним мотивом скоєння кримінального правопорушення в якому він підозрюється, було відсутність коштів та бажання особистого збагачення.

Враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, а також пояснення ОСОБА_8 про те, що єдиним мотивом скоєння кримінального правопорушення в якому він підозрюється, було відсутність коштів та бажання особистого збагачення, суд не вбачає за можливе визначити альтернативний запобіжний захід, а саме заставу, виходячи із вимог ч. 4 ст. 183 КПК України.

В даному випадку, за вказаних обставин справи, застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 у вигляді триманні під вартою без визначення не є надмірним.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги прокурора знайшли своє повне підтвердження в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідним скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 березня 2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000500 від 22.03.2025,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, строком на 60 днів, а з 21 години 50 хвилин 22 березня 2025 року до 21 години 50 хвилин 20 травня 2025 року включно, з визначенням застави в сумі 242 240,00 гривень, - скасувати.

Клопотання заступника начальника СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 погоджене з прокурором Петрівського відділу Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят діб, - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Початок строку тримання під вартою ОСОБА_8 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 21 год. 50 хв.22 березня 2025 року.

Строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 21 год. 50 хв. 20 травня 2025 року.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4