Справа № 638/5402/25
Провадження № 1-кс/638/1060/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова клопотання прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000358 від 24.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, -

встановив:

До слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова звернувся прокурор з клопотанням, в якому просить накласти арешт на 2 купюри номіналом по 500 гривень кожна з серійними номерами ЄЄ 2605804, 2021 р.в., АА 9598492, 2018 р.в., які добровільно видав ОСОБА_4 , вилучені в ході огляду місця події від 23.03.2025 року.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, що 23.03.2025 року об 11 голині 12 хвилин до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від інспектора ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 про те, що 23.03.2025 року приблизно об 11 годині біля будинку №18 по вул.Тупловозній в м.Ізюм за порушення правил дорожнього руху зупинено скутер HONDA FLUSH без реєстраційний номерів під керуванням ОСОБА_4 , який за не притягнення до адміністративної відповідальності запропонував працівникам поліції неправомірну вигоду у сумі 1000 гривень.

Відомості за вказаним фактом 24.03.2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000358 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.369 КК України.

23.03.2025 року ОСОБА_4 добровільно видав слідчому з кишені куртки 2 купюри номіналом по 500 гривень кожна, які було вилучено та поміщено до сейф-пакета.

Постановою старшого слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області від 24.03.2025 року вказані 2 купюри визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Прокурор зазначає, що накладення арешту необхідне з метою забезпечення збереження речового доказу у кримінальному провадженні та подальшого використання при призначенні та проведенні судових експертиз.

Прокурор та інші особи в судове засідання не з`явились, просили клопотання розглянути у їх відсутність. Представник власника майна не заперечував проти накладення арешту на майно.

Розглянувши клопотання, дослідивши надані докази, слідчий суддя дійшов наступного.

Встановлено, що СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000358 від 24.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.369 КК України.

З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000358 вбачається, що 23.03.2025 року об 11 голині 12 хвилин до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від інспектора ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 про те, що 23.03.2025 року приблизно об 11 годині біля будинку №18 по вул.Тупловозній в м.Ізюм за порушення правил дорожнього руху зупинено скутер HONDA FLUSH без реєстраційний номерів під керуванням ОСОБА_4 , який за не притягнення до адміністративної відповідальності запропонував працівникам поліції неправомірну вигоду у сумі 1000 гривень

Надані докази свідчать про обґрунтованість вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України.

Встановлено, що 23.03.2025 року і період часу з 12 години 10 хвилин по 12 годину 19 хвилин під час огляду місця події ОСОБА_4 добровільно видав слідчому з кишені куртки 2 купюри номіналом по 500 гривень кожна, які було вилучено та поміщено до сейф-пакета.

Постановою слідчого від 24.03.2025 року вищевказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 168, ч. 2, 236, 237 КПК України тимчасове вилучення майна: речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, може здійснюватися також під час обшуку та огляду. Тому тимчасове вилучене майно може належати не тільки підозрюваному (ч.1 ст.167 КПК України), а й іншим особам.

При цьому у відповідності до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За частиною 5 статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Враховуючи мотиви клопотання та обґрунтування його прокурором, склад майна, на яке він просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, приймаючи до уваги, що не застосування арешту саме в такий спосіб, про який просить прокурор, може призвести до знищення, втрати або пошкодження майна, щодо якого ставиться питання про накладення на нього арешту, впевнившись, що прокурором надано достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на вилучені в ході огляду місця події від 23.03.2025 року 2 купюри номіналом по 500 гривень кожна з серійними номерами ЄЄ 2605804, 2021 р.в., АА 9598492, 2018 р.в., які добровільно видав ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1