Справа№938/91/25
Провадження № 1-кп/938/54/25
УХВАЛА

підготовчого судового засідання

06 березня 2025 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2024 за №0000179, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.1 ст.368, ч.1 ст.263 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 17.01.2025, обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.3 ст.332, ч.1 ст.368, ч.1 ст.263 КК України, призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 23.01.2025, за участю прокурора, обвинуваченого, його захисника.

У зв`язку із неявкою прокурора та захисника обвинуваченого в підготовче засідання 23.01.2025, та за клопотанням захисника обвинуваченого, підготовче засідання було відкладено на 24.02.2025.

В підготовче засідання 24.02.2025 учасники справи не з`явились. Захисник обвинуваченого подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що обвинуваченого було переведено на інше місце несення служби, та він немає змоги прибути до суду.

З наведених підстав, підготовче засідання було відкладено на 06.03.2025.

В підготовче засідання 06.03.2025 з`явилися: прокурор Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 .

Також в підготовче засідання з`явилась заставодавець ОСОБА_6 , яка подала заяву про повернення їй застави у розмірі 181160,00грн, яку вона сплатила за обвинуваченого ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні.

Окрім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_5 подав клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою (з можливістю внесення застави) на цілодобовий домашній арешт.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.1 ст.368, ч.1 ст.263 КК України. Копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування йому вручено 13.01.2025.

В підготовчому засіданні встановлено, що вказане кримінальне провадження підсудне Верховинському районному суду Івано-Франківської області, підстав для повернення обвинувального акта немає, та відповідних клопотань не поступало.

Під час досудового розслідування угоди у кримінальному провадженні не укладались, клопотання про затвердження угоди відповідно до ст.ст.468-475 КПК України, у кримінальному провадженні не заявлялось.

Підстав для закриття провадження, що передбачені пунктами 4-8, 10 ч.1 та ч.2 ст.284 КПК України, на даній стадії судового провадження не встановлено, відповідних клопотань від учасників справи, не поступило.

Прокурор, обвинувачений та захисник не заперечили проти призначення обвинувального акту до судового розгляду. Вирішення питання щодо доручення органу пробації складення досудової доповіді відносно обвинуваченого, залишили на розсуд суду.

Вирішуючи клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою (з можливістю внесення застави) на цілодобовий домашній арешт, та заяву заставодавця ОСОБА_6 , щодо повернення їй застави у розмірі 181 160,00грн, яку вона сплатила за обвинуваченого ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні, суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи подане клопотання про зміну запобіжного заходу, захисник посилається на те, згідно ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.09.2024, відносно підозрюваного, на той час, ОСОБА_3 , в межах даного кримінального провадження було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави.

Зазначає, що до нього звернулась заставодавець ОСОБА_6 , із проханням вжити заходів щодо повернення сплаченої нею застави за ОСОБА_3 , а тому у випадку повернення їй застави, буде реалізовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Однак, міра такого запобіжного заходу на сьогоднішній день не відповідає ризикам передбаченим ст.177 КПК України та поведінці обвинуваченого.

Вважає, що встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики, а саме, можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення, відпали, зважаючи на те, що обвинувачений визнає вину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має батьків, проживає разом із ними, тобто має міцні соціальні зв`язки.

Просить змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, та вважає, що такий запобіжний захід дозволить забезпечити прибуття обвинуваченого на всі судові засідання та знівелює будь-які ризики передбачені ст.177 КПК України.

Заставодавець ОСОБА_6 у поданій до суду заяві, просить повернути їй сплачену за ОСОБА_3 заставу в розмірі 181 160,00грн, згідно квитанцій від 25.09.2024, які долучені до заяви. Жодних обґрунтувань, щодо підстав повернення застави, заява не містить.

В судовому засіданні заставодавець ОСОБА_6 подану нею заяву підтримала, та зазначила, що коли сплачувала заставу за ОСОБА_3 , то вважала, що перераховує кошти тільки на певний період часу, а на даний час відповідні кошти їй потрібні, оскільки в неї захворів батько.

Прокурор проти задоволення заяви заставодавця, заперечив, вважає, що сплативши добровільно заставу, заставодавець взяла на себе всі ризики, пов`язані із її сплатою.

Обвинувачений та його захисник, проти задоволення, такої заяви заставодавця, не заперечили.

Обвинувачений та його захисник підтримали заяву про зміну запобіжного заходу, при цьому захисник просив замінити запобіжний захід у вигляді застави, якщо такий буде залишений, на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Прокурор проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу заперечив, вважає, що відсутні підстави для застосування до обвинуваченого більш тяжчого запобіжного заходу.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.09.2024року (справа № 344/17379/24) в кримінальному провадженні № 0000179 від 05.08.2024 року до ОСОБА_3 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.1 ст.368, ч.1 ст.263 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 23.11.2024 року включно; визначено заставу - 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 181 680,00грн.; у разі внесення застави покладено на ОСОБА_3 ряд процесуальних обов`язків, передбачених ст.194 КПК України; визначено, що у разі внесення застави та з моменту звільнення з під варти, у зв`язку із внесенням застави, підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Відповідно до листа ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» від 25.09.2024 №2/3/4-5356, ОСОБА_3 був звільнений з під варти 25.09.2024, у зв`язку із внесенням застави в розмірі 181 680,00грн.

Відповідна застава була внесена заставодавцем ОСОБА_6 , згідно квитанцій від 25.09.2024, які долучені нею до заяви про повернення застави.

Таким чином, згідно з положеннями ст.202 КПК України, ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких зокрема віднесені запобіжні заходи (п. 9 ч.2 ст.131 КПК України).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

За змістом п.3, 5 ч.1 ст.176, ч.1 ст.182, ч.1 ст.183 КПК України застава та тримання під вартою є одними із видів запобіжних заходів.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 6, 8 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, ч.1 ст.182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених ч. 3 або 4 ст. 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5, 7 ст.194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених ч.1 цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, визначених положеннями цієї статті, необхідність покладення яких була доведена прокурором. Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

З викладеного вбачається, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою ст. 194 КПК України, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

Тобто, якщо пройшов строк більше двох місяців, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію саме в частині покладення обов`язків.

Згідно з ч.6 ст.182 КПК України з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Положеннями ч.1 ст.201 КПК України визначено, що обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ч.1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Застава є запобіжним заходом, тобто заходом процесуального примусу, метою якого є запобігання ризикам, встановленим судом під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Відповідно до ч.8 ст.182 КПК України у випадку порушення підозрюваним/ обвинуваченим покладених на нього обов`язків при застосуванні запобіжного заходу, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Таким чином, застава у визначеному розмірі фактично забезпечує виконання особою покладених на неї процесуальних обов`язків та є засобом запобігання перешкоджанню підозрюваним/ обвинуваченим кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Аналіз положень ст.ст.176, 182, 196, 200, 201, 201-1, 203, 331 КПК України дає підстави стверджувати, що застава є безстроковим запобіжним заходом та її дія може припинитись лише внаслідок звернення в дохід держави, скасування або зміни такого запобіжного заходу на інший.

Частиною 11 ст.182 КПК України передбачено, що застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Тобто кримінальне процесуальне законодавство не передбачає можливості повернення застави, за клопотанням заставодавця, тільки з тих підстав, що він бажає повернути сплачені в рахунок застави кошти.

При цьому, суд звертає увагу, що застава забезпечує виконання підозрюваним, обвинуваченим не лише тих процесуальних обов`язків, покладених на них на певний строк відповідно до положень ст.194 КПК України, у зв`язку із застосування запобіжного заходу, але й тих, що визначені ст.42 цього Кодексу та діють протягом всього кримінального провадження.

Суд також наголошує, що у випадку застосування до підозрюваного/обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави, відповідно до приписів ст. 182 КПК України, внесення застави заставодавцем є його правом, як у випадку застосування запобіжного заходу у вигляді застави, як основного запобіжного заходу, так і у випадку, коли заставу визначено в якості альтернативного запобіжного заходу до тримання під вартою. Таким чином, внесення заставодавцем грошових коштів в якості застави за підозрюваного/обвинуваченого є актом добровільної волі такої особи (фізичною або юридичної). Особа не може бути визнана заставодавцем усупереч її бажанню. При цьому, відповідний статус заставодавця не вичерпується лише фактом внесення визначеної грошової суми, оскільки погоджуючись внести заставу, особа автоматично погоджується мати відповідні обов`язки як заставодавця протягом дії цього запобіжного заходу. Разом з цим, така особа несе і ризик втрати внесених нею коштів у випадку невиконання підозрюваним/обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. З огляду на вищезазначене у заставодавця відсутні підстави очікувати, що грошові кошти, внесені ним у якості застави за підозрюваного/обвинуваченого, будуть йому обов`язково повернуті у найкоротший строк за нього бажанням до припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що заява заставодавця ОСОБА_6 щодо повернення їй застави у розмірі 181 160,00грн, яку вона сплатила за обвинуваченого ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні, не підлягає до задоволення.

Також суд вважає, що відсутні підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Зокрема суд зазначає, що на даний час до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді застави згідно ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.09.2024року (справа № 344/17379/24), а не у вигляді тримання під вартою, як зазначено у клопотанні захисту про зміну запобіжного заходу.

Згідно положень частини першої ст.176 КПК України, запобіжний захід у вигляді застави, є більш м`яким запобіжним заходом ніж цілодобовий домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і цілодобовий домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

Суду не надано доказів, які б свідчили про наявність з боку обвинуваченого будь-яких порушень чи створення перешкод для кримінального провадження, в тому числі вчинення ним дій, направлених на переховування від суду, впливу на учасників кримінального провадження у зв`язку з його перебуванням під заставою, чи вчинення іншого кримінального правопорушення.

З огляду на викладене та враховуючи, що суд дійшов висновку, про відсутність підстав для повернення застави заставодавцю, а в ході судового розгляду не встановлено обставин, які б свідчили, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді застави, не забезпечує виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, та не запобігає передбаченим ст.177 КПК України ризикам, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, який є тяжчим ніж застосований до обвинуваченого запобіжний захід, слід відмовити.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, суд вважає, що у відповідності до положень ч.1 ст.316 КПК України слід призначити судовий розгляд кримінального провадження у відкритому судовому засіданні.

При цьому, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України, нижня межа санкції якого перевищує п`ять років позбавлення волі, відповідно до ч.2 ст.314-1 КПК України, підстав для доручення органу пробації складення досудової доповіді щодо обвинуваченого, суд не вбачає.

Керуючись статями 181,182, 183, 314-316, 350, 369-372, 392, 395 КПК України, суд,

у х в а л и в:

в задоволенні заяви заставодавця ОСОБА_6 , про повернення сплаченої нею застави відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.332, ч.1 ст.368, ч.1 ст.263 КК України - відмовити.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 -адвоката ОСОБА_5 , про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 332, ч.1 ст.368, ч.1 ст.263 КК України, запобіжного заходу - відмовити.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 332, ч.1 ст.368, ч.1 ст.263 КК України, призначити до судового розгляду суддею одноособово на 13.03.2025 о 15год. 00 хв.

Судове засідання, відбудеться в приміщенні Верховинського районного суду Івано-Франківської області (смт. Верховина, вул. Жаб`євська, буд. 76).

Визнати обов`язкову участь у розгляді кримінального провадження прокурора, обвинуваченого, захисника.

Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомити учасників судового провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 10.03.2025.

Суддя ОСОБА_7