В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2024 Справа №607/20990/24 Провадження №1-кп/607/1993/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000133 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, громадянина України, із вищою освітою, безробітного, одруженого, на утриманні 2 неповнолітніх дітей, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 22 листопада 2024 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 50 н.м.д.г., що становить 850 грн.,

- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Так, 28 серпня 2024 року близько 21:00 год. в обвинуваченого ОСОБА_3 , який перебував по АДРЕСА_2 , на грунті особиситих неприязних відносин, в процесі словесного конфлікту із ОСОБА_5 , виник злочинний умисел, направлений на спричинення фізичного болю останній, реалізовуючи який він тоді ж і там же умисно наніс 2 удари правою рукою в ділянку голови з правого боку та 1 удар правою ногою в її праву ногу, від чого впала колінами на кам`янисте покриття, внаслідок чого спричинив їй фізичного болю, не спричинивши тілесних ушкоджень.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, визнав повністю за обставин, що вказані в обвинувальному акті, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно 28 серпня 2024 року близько 21:00 год. він, перебуваючи поблизу будинку по АДРЕСА_2 , на грунті особистих неприязних відносин, в процесі словесного конфлікту із ОСОБА_5 , умисно наніс останній 2 удари правою рукою в ділянку голови з правого боку та 1 удар правою ногою в її праву ногу, від чого впала колінами на кам`янисте покриття. Про вчинене щиро шкодує.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що їх підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Зважаючи на вказане, суд приходить до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку та кваліфікує його дії за ч.1 ст.126 КК України, як умисне завдання ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінального проступку, фактичні обставини кримінального провадження, особу винуватого, який не вперше притягується до кримінальної відповідальності, однак позитивно характеризується за місцем проживання, утримує 2 неповнолітніх дітей, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Враховуючи вищенаведені позитивні дані про особу обвинуваченого, відсутність обтяжуючих його покарання обставин, позицію потерпілої, яка поклалась у цьому питанні на розсуд суду, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді штрафу зі стягненням в дохід держави.

При цьому, як слідує з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 22 листопада 2024 року був засуджений Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 50 н.м.д.г., що становить 850 грн.

Оскільки кримінальне правопорушення за цим вироком, вчинене ОСОБА_3 до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання останньому слід призначити за сукупністю кримінальних правопорушень, за правилами, передбаченими ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, що визначене цим вироком більш суворим за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 листопада 2024 року, остаточно визначивши покарання у виді штрафу.

На підставі наведеного та керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, та призначити йому за даним кримінальним проступком покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, що визначене цим вироком більш суворим за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 листопада 2024 року, остаточно визначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1