ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області, в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000553 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нововолинськ Волинської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в силу вимог ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості,

-за ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), в порушення вимог ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 8 червня 2024 року не пізніше 08 год. 00 хв. самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , та був відсутній на службі без поважних причин, а службовий час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з обов`язками військової служби, до моменту його прибуття 19.09.2024 до Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові.

В судовому засіданні:

Обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе у пред`явленому обвинуваченні винним повністю. Суду показав, що дійсно проходив військову службу за мобілізацією, однак 08.06.2024 року самовільно залишив місце служби з особистих причин.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Таким чином, враховуючи викладене, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 407 КК України, як: самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні виду і міри покарання ОСОБА_5 суд враховує, що:

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Крім того суд враховує обставини та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, що в силу вимог ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, одружений, характеризується посередньо, утриманців не має, на обліку у лікаря нарколога-психіатра не перебуває, визнав вину повністю.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд дійшов висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі в нижні межі санкції статті. На думку суду, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також буде співмірним по відношенню між тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та наслідками, які настали в результаті його вчинення.

За вказаних вище обставин суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, як того просив обвинувачений та його захисник.

Крім того, зважаючи на викладене суд до набрання вироком законної сили також визнає доцільним залишити в силі застосований до обвинуваченого запобіжний захід - тримання під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід може не забезпечити запобігання ризику ухилення обвинуваченого від виконання рішення суду, так як останньому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі та існує ризик вчинення обвинуваченим нового правопорушення.

Судові витрати у справі відсутні.

Речові докази у справі відсутні.

Цивільного позову не заявлено.

Керуючись ст. ст. 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк покарання рахувати з моменту оголошення вироку суду з 24 грудня 2024 року, зарахувавши ОСОБА_5 у строк відбування покарання час знаходження під вартою з 19 вересня 2024 року по 23 грудня 2024 року, включно.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, залишити попередній - тримання під вартою.

На вирок може бути подана апеляція учасниками процесу до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок буде вручено сторонам негайно.

Головуючий суддя: ОСОБА_6