КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1219/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року про арешт майна,

за участю:

представників власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0004589 від 22.11.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 298, ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 194 КК України.

Накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер - :91:188:0005, розміром 0,612 га., за адресою: АДРЕСА_2 у Шевченківському районі м. Києва та об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 00, за адресою: АДРЕСА_2 (житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б», льох літ. «під. Б», гараж літ. «В») на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_10 (розмір частки 19/50) та ОСОБА_6 (розмір частки 149/300, 37/300) із забороною користування, розпорядження, відчуження фізичним та юридичним особам та із забороною вчиняти будь-які дії відносно вищезазначених об`єктів, в тому числі реєстраційні та будівельні, з можливістю проведення виключно тих робіт, які прямо передбачені затвердженою в законному порядку проектною документацією щодо відновлення та збереження житлового будинку, літера «А», за адресою: АДРЕСА_2, в історичних об`ємно-просторових та стилістичних параметрах, погоджених включно з Департаментом охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати арешт на земельну ділянку кадастровий номер - :91:188:0005, розміром 0,612 га., за адресою: АДРЕСА_1 ), та об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 00, за адресою: АДРЕСА_1 ), (житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б», льох літ. «під. Б», гараж літ. «В») на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_10 (розмір частки 19/50) та ОСОБА_6 (розмір частки 149/300, 37/300) із забороною користування, розпорядження, відчуження фізичним та юридичним особам та із забороною вчиняти будь-які дії відносно вищезазначених об`єктів, в тому числі реєстраційні та будівельні, з можливістю проведення виключно тих робіт, які прямо передбачені затвердженою в законному порядку проектною документацією щодо відновлення житлового будинку, літера «А» за адресою АДРЕСА_2 в історичних об`ємно-просторових та стилістичних параметрах, погоджених виключно з Департаментом охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року, у кримінальному провадженні № 0004589.

На обґрунтування скарги апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена без виклику та за відсутності співвласників будинку (як власників будівлі та користувачів земельної ділянки) чи їх представника.

Зазначає, що клопотання прокурора про накладення арешту на земельну ділянку та будівлю обґрунтовано тим, що в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00035 виявлено факт руйнування об`єкту реєстраційний номер 00 за адресою: АДРЕСА_2 (житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б», льох літ. «під. Б», гараж літ. «В»), у зв`язку з чим процесуальним керівником вирішено звернутися із клопотанням про забезпечення речових доказів у кримінальному провадженні до вирішення його по суті у суді, що унеможливить в подальшому незаконне пошкодження, псування, знищення, використання, перетворення, передачі майна, відчуження майна.

Натомість, прокурор, звертаючись з клопотанням, посилається на постанову слідчого від 23.07.2024 року, в якій зазначено, що вказаний об`єкт вже зруйновано.

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя дійшов висновку, що існують достатні підстави для накладення арешту на земельну ділянку та будівлю, оскільки, як встановлено з матеріалів клопотання, вказане майно є об`єктом кримінального правопорушення, відповідає ознакам, визначеним ст. 98 КПК України, а відтак стороною обвинувачення доведено ті обставини, що вказане майно має ознаки речового доказу. За таких обставин, як зазначив слідчий суддя, на даному етапі кримінального провадження потреби розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Сторона захисту з такими висновками прокурора та слідчого судді не погоджується, вважає рішення про накладення арешту на земельну ділянку та будівлю незаконним, необґрунтованим, винесеним із порушенням норм кримінального процесуального законодавства України, і таким, що підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_6 є співвласником (на праві спільної часткової власності з розміром належних йому часток у 37/300 та 149/300) житлового будинку (літера «А») за адресою: АДРЕСА_2 (далі - будинок), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої державна реєстрація права власності на вказаний будинок здійснена 05.11.2015 року щодо частки у розмірі 37/300 та 19.11.2015 року - щодо частки у розмірі 149/300.

Згідно із зазначеною вище Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, іншим співвласником будинку (на праві спільної часткової власності з розміром належної йому частки 19/50) є ОСОБА_10 , державна реєстрація права власності якого на будинок здійснена 09.09.2021 року.

Належний ОСОБА_6 та ОСОБА_10 будинок знаходиться на земельній ділянці, загальною площею 0,0612 га, яка сформована та зареєстрована 01.06.2021 року в Державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель з кадастровим номером :91:188:0005 за адресою місця розташування - АДРЕСА_2 .

Дана земельна ділянка відноситься до категорії земель «Землі житлової та громадської забудови» з визначеним видом використання «для експлуатації та обслуговування житлового будинку» та має цільове призначення - «для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку».

З огляду на наведене, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , як співвласники будинку, мають право на проведення його реконструкції в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством.

Маючи намір провести реконструкцію належних їм приміщень житлового будинку, останні отримали повідомлення про початок виконання будівельних робіт, про що свідчить витяг КВ52 з Реєстру будівельної діяльності. Станом на квітень 2024 року жодних будівельних робіт у будинку не проводилось.

Апелянт вказує, що твердження сторони обвинувачення про те, що протягом тривалого часу на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2, здійснюються будівельні роботи, в результаті проведення яких відбувається умисне пошкодження та руйнування частин об`єктів культурної спадщини, не відповідає дійсності за наступних обставин.

Рішенням КМР № 2180/2221 визначено перелік будівель на території м. Києва, яким може загрожувати знищення або пошкодження і які можуть бути включені до Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини. При цьому, власникам таких будівель рекомендовано утриматися від виконання підготовчих та будівельних робіт з їх реконструкції чи нового будівництва до визначення їх правового статусу згідно з Законом України «Про охорону культурної спадщини».

До зазначеного переліку віднесено і житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на праві спільної власності.

Таким чином, на думку представника, рішення КМР № 2180/2221 не має жодного зобов`язального обмежувального значення для власників будівель, внесених до затвердженого ним Переліку, а носить для них виключно рекомендаційний характер; не є нормативно-правовим документом, що відповідно до чинного законодавства України встановлює та визначає правовий статус будівель, як об`єкта охорони культурної спадщини, оскільки ним затверджено лише перелік будівель, що можуть бути включені до Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини.

Разом з тим, ні матеріалами кримінального провадження, ні в ухвалі слідчого судді належним чином не доведено відповідність арештованого майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема, не зазначено, які саме ознаки свідчать про те, що земельна ділянка та будівля були чи є об`єктами кримінального правопорушення - предмету кримінального провадження № 004589, особливо враховуючи склад цього кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 298 КК України) та його криміналістичну характеристику, а також коли, ким і яким чином встановлено та якими доказами доведено наявність таких ознак.

Крім того, слідчий суддя, задовольнивши клопотання прокурора про арешт земельної ділянки та будівлі з огляду на необхідність їх збереження як речових доказів, жодним чином не обґрунтував того, що є метою забезпечення такого арешту відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України (у даному випадку - саме збереження речових доказів) та які встановлені ризики щодо їх збереження.

У той же час, ні на момент вирішення клопотання прокурора про застосування арешту майна, ні на теперішній час матеріали кримінального провадження не містять жодних конкретних даних, які б вказували на існування зазначених ризиків, а також не доведено існування обставин, якими підтверджується, що незастосування арешту щодо земельної ділянки та будівлі призведе до їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.

Апелянт вважає, що досудовим слідством не здобуто, а в ухвалі слідчого судді не встановлено ознак того, що земельна ділянка та будівля були чи є об`єктами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України, тому вони не можуть мати значення в даному кримінальному провадженні та, відповідно, виключається законність визнання їх речовими доказами у кримінальному провадженні № 0004589.

Також не наведено жодних даних, які б свідчили про існування обставин, дій чи бездіяльності будь-яких осіб, наслідком яких було, є чи стало б у майбутньому приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення арештованого майна - земельної ділянки та будівлі, і таким чином виключає необхідність та доцільність їх арешту з метою забезпечення їх збереження.

Крім цього, не встановлено факт вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_10 чи іншими особами будь-яких дій щодо земельної ділянки та будівлі всупереч встановленому порядку і без законних повноважень (самовільно). Також не доведено факт заподіяння правоохоронюваним інтересам (а такими можуть бути тільки інтереси самих власників) значної шкоди внаслідок таких дій, що виключає законність кримінального провадження за ч. 2 ст. 298 КК України.

Таким чином, апелянт вважає, що відсутні достатні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 298 КК України, яке розслідується в рамках кримінального провадження, оскільки відсутні докази на підтвердження його вчинення; відсутні докази знищення або псування об`єкта культурної спадщини за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_6 або ОСОБА_10 ; судом при вирішенні питання про накладення арешту на земельну ділянку та будівлю не дотримано вимог ст.ст. 132, 173 КПК України щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідків арешту майна для власників майна.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку; колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників власників майна ОСОБА_6 та ОСОБА_10 - адвокатів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004589 від 22.11.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 298, ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 194 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснює Шевченківська окружна прокуратура міста Києва.

Зазначене кримінальне провадження 22.11.2024 року було виділено з матеріалів кримінального провадження № 0003564 від 08.12.2022 року за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що протягом тривалого часу на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2, здійснюються будівельні роботи, в результаті проведення яких відбувається умисне пошкодження та руйнування частин об`єктів культурної спадщини.

В ході досудового розслідування кримінального провадження №0003564 від 08.12.2022 року, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.01.2024 року на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2, накладено арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження будь-яким особам вказаним майном.

Однак, невстановлені особи, в порушення обмежувальних вимог накладеного арешту, на земельну ділянку з кадастровим номером: :91:188:0005, що за адресою: АДРЕСА_2, самовільно здійснили будівництво будівель без передбачених чинним законодавством дозвільних документів.

Крім того, в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003564 від 08.12.2022 року, виявлено факт вчинення кримінального правопорушення, а саме: службові особи Департаментів Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не виконали вимоги рішення Київської міської ради №2180/2221 від 31.08.2021, а саме не вжили передбачених чинним законодавством дій по внесенню будівлі, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Олександра Кониського (Тургенєвська) 22, до переліку об`єктів культурної спадщини, в результаті чого державним інтересам спричинено тяжкі наслідки у вигляді руйнування даної будівлі, що мало місце 19.07.2024 року.

Постановою слідчого слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_11 від 23.07.2024 року зруйнований об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 00, за адресою: АДРЕСА_2 (житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б», льох літ. «під. Б», гараж літ. «В» ) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0003564.

10.12.2024 року прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0004589 від 22.11.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 298, ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 194 КК України, у якому просив накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер - :91:188:0005, розміром 0, 612 га, за адресою: АДРЕСА_2 у Шевченківському районі м. Києва та об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 00, за адресою: АДРЕСА_2 (житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б», льох літ. «під. Б», гараж літ. «В») на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_10 (розмір частки 19/50) та ОСОБА_6 (розмір частки 149/300, 37/300) із забороною користування, розпорядження, відчуження фізичним та юридичним особам та із забороною вчиняти будь-які дії відносно вищезазначених об`єктів, в тому числі реєстраційні та будівельні, з можливістю проведення виключно тих робіт, які прямо передбачені затвердженою в законному порядку проектною документацією щодо відновлення та збереження житлового будинку, літера «А», за адресою: АДРЕСА_2, в історичних об`ємно-просторових та стилістичних параметрах, погоджених включно з Департаментом охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Клопотання обґрунтоване з посиланням на те, що в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0003564 встановлено, що не встановлені на даний час досудовим розслідуванням особи, 19.07.2024 року, у період часу, приблизно з 18 год. 30 хв. по 19 год. 00 хв., з використанням важкої будівельної техніки, умисно знищили майно, а саме - будівлю за адресою: м. Київ, вул. Олександра Кониського, 22, що заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах.

Так, згідно рапорту старшого оперуповноваженого ССПП Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_13 , встановлено, що згідно з діючим наразі Генеральним планом м. Києва на період до 2020 року, затвердженим рішенням сесії Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804 та одночасно згідно з наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 02.08.2021 № 599 «Про затвердження меж та режимів використання території історичних ареалів м. Києва» земельна ділянка по АДРЕСА_2 у Шевченківському районі м. Києва входить до меж історичного ареалу м. Києва.

За результатами перевірки електронної бази даних документообігу Міністерства культури та інформаційної політики України встановлено, що погоджень проектної документації, а також дозволу на проведення земляних робіт за вищевказаною адресою центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, не надавалося.

Так, згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, 24.06.2022 року ОСОБА_6 та ОСОБА_10 отримано дозвіл на початок проведення Реконструкції приміщень житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 у Шевченківському районі м. Києва. Будинок двоквартирний масової забудови.

Згідно інформації з Державного земельного кадастру та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, інформація щодо державної реєстрації земельної ділянки :91:188:0005, розміром 0,612 га., за адресою: АДРЕСА_2 у Шевченківському районі м. Києва відсутня.

Згідно відповіді Департаменту земельних ресурсів - земельна ділянка з кадастровим номером :91:188:0005 за даними міського земельного кадастру не зареєстрована.

За поданням Департаменту рішення про передачу (надання) зазначеної земельної ділянки у власність (користування) Київська міська рада не приймала.

Встановлено, що ділянка знаходиться в межах Історичного центру міста, історичного ареалу, в зоні регулювання забудови першої категорії, в археологічній охоронній зоні, згідно з рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів від 10.10.1998 № 976, 16.07.1979 № 920, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 17.05.2002 № 979, рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804.

Відтак, у органу досудового розслідування, виникла необхідність у накладенні арешту на земельну ділянку :91:188:0005, розміром 0,612 га., за адресою: АДРЕСА_2 у Шевченківському районі м. Києва та об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 00, за адресою: АДРЕСА_2 (житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б», льох літ. «під. Б», гараж літ. «В»), який на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_10 (розмір частки 19/50) та ОСОБА_6 (розмір частки 149/300, 37/300).

Також, у ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0003564 від 08.12.2022 року старшим слідчим слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, майором поліції ОСОБА_14 , прийнято процесуальне рішення у формі постанови про визнання земельної ділянки з кадастровим номером - :91:188:0005, розміром 0,612 га, що за адресою: АДРЕСА_2, та об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер 00, за адресою: АДРЕСА_2 (житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б», льох літ. «під. Б», гараж літ. «В»), який перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , речовими доказами.

В подальшому, 18.01.2024 року, з метою досягнення дієвості провадження та збереження речових доказів, стороною обвинувачення на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва (справа №761/344/24, провадження №1-кс/761/982/2024) застосовано захід забезпечення кримінального провадження, а саме арешт земельної ділянки з кадастровим номером - :91:188:0005, розміром 0,612 га, що за адресою: АДРЕСА_2 та об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 00, за адресою: АДРЕСА_2 (житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б», льох літ. «під. Б», гараж літ. «В»), який на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_10 (розмір частки 19/50) та ОСОБА_6 (розмір частки 149/300, 37/300) із забороною користування, розпорядження та відчуження будь-яким особам вказаним майном.

Як наслідок, 27.02.2024 року, на виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 18.01.2024 (справа №761/344/24, провадження №1-кс/761/982/2024), державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_15 відкрито спеціальний розділ про обтяження (номер запису №54003455), щодо земельної ділянки з кадастровим номером :91:188:0005, розміром 0,612 га та об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер 00, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , як співвласники будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , мали намір проведення будівельних робіт на зазначеному об`єкті нерухомості, та на виконання цього наміру ОСОБА_6 та ОСОБА_10 зареєстровано заяву та отримано повідомлення Д1 ДІАМ (так звана декларація) на початок проведення Реконструкції приміщень житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , та отримано містобудівні умови та обмеження у Департаменті містобудування та архітектури КМДА щодо реконструкції житлового будинку літера «А» без змін зовнішніх геометричних розмірів його фундаменту у плані під житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, оскільки наявність накладеного арешту на будівлю по АДРЕСА_2 , перешкоджала проведенню будівельних робіт на даному об`єкті, адвокатом ОСОБА_6 та ОСОБА_10 30.05.2024 року було подано до Шевченківського районного суду м. Києва клопотання про зняття арешту із зазначеного майна.

В подальшому, оскільки розгляд поданого клопотання про зняття арешту з майна не відбувався протягом тривалого часу, у точно не встановлений досудовим розслідуванням час, проте, не пізніше 12.07.2024 року, у ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , виник кримінально-протиправний намір, направлений на пошкодження та знищення об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , який належить останнім на праві приватної спільної часткової власності, прямо усвідомлюючи про наявність арешту на зазначеному об`єкті нерухомості та будучи достовірно обізнаними про свій обов`язок щодо його збереження, з метою усунення перешкод для подальшого будівництва на вищевказаній земельній ділянці.

В подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, у точно не встановлений досудовим розслідуванням час та місці, проте, не пізніше 12.07.2024 року, а також за невстановлених обставин, ОСОБА_10 , за попереднім погодженням з ОСОБА_6 , діючи із прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді пошкодження та знищення об`єкта нерухомого майна, на яке судовим рішенням накладено арешт, та бажаючи їх настання, підшукав особу, яка погодилась вжити заходи щодо знесення будинку АДРЕСА_2 , оскільки не була обізнана про наявність накладеного судом арешту на даний будинок.

Так, 12.07.2024 року, у невстановленому досудовим розслідування місці, між ОСОБА_10 та ТОВ «ЕНЕРГОСПЕЦРЕМОНТ» в особі директора ОСОБА_16 укладено договір підряду № 12-07/24 щодо проведення комплексу загально-будівельних робіт на об`єкті за адресою: АДРЕСА_2 . З метою реалізації свого злочинного умислу, під час укладення зазначеного договору ОСОБА_10 умисно не повідомив ОСОБА_16 про факт існування накладеного судовим рішенням арешту на будівлю, знесення якої і було предметом вказаного договору.

Як наслідок, ОСОБА_16 , за погодженням з ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , орендував важку будівельну техніку з водіями для здійснення руйнування вищевказаного житлового будинку та визначив час, місце та обсяги проведення робіт з демонтажу будинку за вищевказаною адресою.

В подальшому, 19.07.2024 року у період часу, приблизно, з 18 год. 30 хв. по 19 год. 00 хв., ОСОБА_16 та інші особи, не підозрюючи про справжні наміри ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , та не будучи обізнаним про факт існування накладеного судовим рішенням арешту на будинок, знесення якого він мав здійснити, за вказівкою та погодженням співвласника будівлі - ОСОБА_10 , який був обізнаний про те, що на будинок АДРЕСА_2 накладено арешт, із використанням важкої будівельної техніки та будівельників, під особистим контролем ОСОБА_10 , вчинив дії, направлені на знесення будинку АДРЕСА_2 , що виразилось у пошкодженні та знищенні майна, на яке накладено арешт.

У ході проведення злочинного руйнування заарештованого будинку до будівельників звернулись громадські активісти з вимогою зупинити їх протиправні дії, на що невстановлені особи повідомили, що здійснюють знесення законно, проте з метою укриття засобів вчинення злочину терміново почали вивозити тяжку будівельну техніку з місця події.

У такий спосіб, 19.07.2024 року ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , діючи із прямим умислом, усвідомлюючи про наявність накладеного арешту на об`єкт нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_2 та будучи достовірно обізнаними про свій обов`язок щодо його збереження, із залученням третіх осіб, вчинили пошкодження та знищення майна, на яке накладено арешт.

Вказані дії ОСОБА_6 та ОСОБА_10 кваліфіковано за ч. 1 cт. 388 КК України, як незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, а саме як умисне пошкодження, знищення майна, на яке накладено арешт.

23.07.2024 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 як співвласниками зруйнованої будівлі по АДРЕСА_2 , з одного боку, та Департаментом охорони культурної спадщини BO КМР (КМДА) з іншого боку, укладено Меморандум про взаємодію щодо відновлення та збереження житлового будинку, літера «А», за адресою: АДРЕСА_2, в історичних об`ємно-просторових та стилістичних параметрах, на виконання положень якого ОСОБА_6 та ОСОБА_10 взяли на себе зобов`язання у строк, означений Меморандумом, відновити за власні або залучені ними кошти житловий будинок, літера «А» за адресою: АДРЕСА_2 з урахуванням рекомендацій, наданих Департаментом охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), та за умови дотримання містобудівного, земельного законодавства та законодавства у сфері охорони культурної спадщини.

Однак, за результатами розгляду поданого в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_10 клопотання ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.12.2024 року скасовано накладений арешт на будівлю та земельну ділянку.

Також прокурор зазначив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , як співвласники зруйнованої будівлі, неодноразово звертались з аналогічним клопотанням про зняття арешту з майна, однак слідчими суддями Шевченківського районного суду м. Києва їм було відмовлено, зважаючи на обставини справи.

На переконання органу досудового розслідування, зняття арешту з зазначеного майна свідчить про намір співвласників здійснювати будівельні роботи без контролю уповноважених органів виконавчої влади та ймовірно без дотримання чинного законодавства.

Постановою слідчого від 23.07.2024 року зруйнований об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 00, за адресою: АДРЕСА_2 (житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б», льох літ. «під. Б», гараж літ. «В») визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0003564.

Прокурор звертає увагу на те, що Наказом Департаменту охорони культурної спадщини BO КМР (КМДА) №39 від 29.08.2024 - будинок ОСОБА_17 , друга половина XIX ст. за адресою: АДРЕСА_3, занесений до Переліку об`єктів культурної спадщини м. Києва.

Наразі відсутній погоджений усіма необхідними інстанціями проект відновлення будівлі, думки учасників процесу щодо вигляду відновленої будівлі різняться, а саме - спершу подано на погодження Департаменту проект щодо відбудови двоповерхової п`ятивіконної будівлі (у вигляді, що вона мала перед знесенням), в подальшому - щодо відбудови одноповерхової семивіконної будівлі (у історичному вигляді до перебудови).

Оскільки земельна ділянка не перебуває ні у власності, ні в оренді власників будівлі, така розбіжність у плануванні відбудови ймовірно призведе до самовільного захоплення земельної ділянки без отриманих дозвільних документів та самочинного будівництва.

Відтак, у органу досудового розслідування виникла необхідність накладення арешту на зазначені об`єкти нерухомості, у тому числі з метою збереження речового доказу, забезпечення контролю за збереженням нововиявленого об`єкту культурної спадщини та проведення будівельних робіт виключно в рамках наявних дозвільних документів, тобто без виходу за межі фундаменту.

Прокурор зазначає, що досудовим розслідуванням встановлені об`єктивні обставини, що у своїй сукупності підтверджують факти того, що відносно майна а саме земельної ділянки :91:188:0005, розміром 0,612 га, за адресою: АДРЕСА_2 у Шевченківському районі м. Києва вчиняються активні протиправні дії, та відносно об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер 00, за адресою: АДРЕСА_2 (житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б», льох літ. «під. Б», гараж літ. «В»), що на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_10 (розмір частки 19/50) та ОСОБА_6 (розмір частки 149/300, 37/300), вчиняються активні дії щодо його незаконного демонтажу, тобто зазначене нерухоме майно піддається незаконному протиправному впливу та є об`єктом кримінально протиправних дій.

З урахуванням викладеного, з метою запобігання вчинення інших протиправних дій невстановленими особами, є необхідність у вжитті заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Враховуючи вище викладене, з метою збереження речового доказу та унеможливлення здійснення подальших незаконних дій у вигляді відчуження, пошкодження, псування, перетворення та передачі зазначених об`єктів нерухомості, прокурор просив про накладення арешту.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0004589 від 22.11.2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 298, ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 194 КК України.

Накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер - :91:188:0005, розміром 0,612 га., за адресою: АДРЕСА_2 у Шевченківському районі м. Києва та об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 00, за адресою: АДРЕСА_2 (житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б», льох літ. «під. Б», гараж літ. «В») на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_10 (розмір частки 19/50) та ОСОБА_6 (розмір частки 149/300, 37/300) із забороною користування, розпорядження, відчуження фізичним та юридичним особам та із забороною вчиняти будь-які дії відносно вищезазначених об`єктів, в тому числі реєстраційні та будівельні, з можливістю проведення виключно тих робіт, які прямо передбачені затвердженою в законному порядку проектною документацією щодо відновлення та збереження житлового будинку, літера «А», за адресою: АДРЕСА_2, в історичних об`ємно-просторових та стилістичних параметрах, погоджених включно з Департаментом охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження №0004589 від 22.11.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 298, ч. 3 ст. 197-1, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 194 КК України, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою його збереження як речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Так, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер - :91:188:0005, розміром 0,612 га., за адресою: АДРЕСА_2 у Шевченківському районі м. Києва та об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 00, за адресою: АДРЕСА_2 (житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б», льох літ. «під. Б», гараж літ. «В») на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_10 (розмір частки 19/50) та ОСОБА_6 (розмір частки 149/300, 37/300), оскільки вказане нерухоме майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовим доказом постановою слідчого від 23.07.2024 року у кримінальному провадженні № 0003564.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме, збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою запобігання зникненню майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводів представників ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено. Слід також зазначити, що накладення арешту є необхідним для збереження майна, оскільки дане майно відповідає критеріям речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України, так як є об`єктом кримінального правопорушення, і ненакладення арешту дасть можливість ОСОБА_6 та ОСОБА_10 вчинити дії щодо його знищення чи відчуження на користь третьої особи, що позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_10 є добросовісними власниками арештованого майна, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Посилання апелянта на те, що суд, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, не дослідив та не взяв до уваги ту обставину, що арештоване майно не має жодного відношення до кримінального провадження, колегія суддів не бере до уваги, позаяк ці доводи обґрунтованості висновків слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про арешт майна не спростовують, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Твердження апелянта про те, що досудовим слідством не здобуто, а в ухвалі слідчого судді не встановлено ознак того, що земельна ділянка та будівля були чи є об`єктами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України, тому арештована будівля та земельна ділянка не відповідають критеріям ст. 98 КПК України, є безпідставними, так як встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що земельна ділянка, кадастровий номер - :91:188:0005, розміром 0,612 га., за адресою: АДРЕСА_2 у Шевченківському районі м. Києва та об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 00, за адресою: АДРЕСА_2 (житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б», льох літ. «під. Б», гараж літ. «В»), які на праві приватної спільної часткової власності належать ОСОБА_10 (розмір частки 19/50) та ОСОБА_6 (розмір частки 149/300, 37/300), є об`єктом кримінального правопорушення та предметом дослідження у кримінальному провадженні, а отже, відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта про відсутність достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 298 КК України, яке розслідується в рамках кримінального провадження, оскільки відсутні докази на підтвердження його вчинення, а також відсутність доказів знищення або псування об`єкта культурної спадщини за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_6 або ОСОБА_10 , є передчасними та такими, що не є предметом оцінки слідчого судді під час розгляду клопотання про арешт майна. При цьому, не накладення арешту за встановлених під час судового розгляду обставин кримінального провадження, може призвести до подальшого руйнування вищевказаного об`єкту нерухомого майна, що перешкодить виконанню завдань кримінального провадження, встановленим ст. 2 КПК України та, як наслідок, встановленню істини у даному провадженні.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення щодо умисного незаконного знищення, руйнування або пошкодження об`єкту культурної спадщини, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Отже, сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Не спростовують висновків слідчого судді і доводи апеляційної скарги про неспівмірність обмеження прав власника майна завданням кримінального провадження, оскільки на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, зважаючи на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається апелянт, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4