Справа № 128/4354/24
Провадження №11-кп/801/437/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою зі змінами прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 17.02.2025, якою задоволено подання Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» та на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.09.2022 за ч. 2 ст. 185 КК України по епізоду від 25.02.2021 - у зв`язку з усуненням караності діяння,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 17.02.2025 задоволено подання Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)»; на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.09.2022 за ч. 2 ст. 185 КК України по епізоду від 25.02.2021 - у зв`язку з усуненням караності діяння; вирішено вважати ОСОБА_7 таким, що засуджений вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.04.2023 за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 10 місяців позбавлення волі. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.08.2024 вирок від 28.04.2023 приведений у відповідність, з урахуванням вироку Миколаївського апеляційного суду від 11.01.2024 року до відбуття 4 роки позбавлення волі.

Місцевий суд застосував зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX та звільнив засудженого ОСОБА_7 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України від покарання призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.09.2022 за ч. 2 ст. 185 КК України по епізоду від 25.02.2021, оскільки сума викраденого майна, яка становить 1034,25 грн, не перевищує розмір прожиткового мінімуму станом на 2021 рік - 2 270 грн.

При цьому суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.04.2023 за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 10 місяців позбавлення волі та вказав, що ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.08.2024 вирок від 28.04.2023 приведений у відповідність, з урахуванням вироку Миколаївського апеляційного суду від 11.01.2024 до відбуття 4 роки позбавлення волі.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 17.02.2025 про розгляд подання начальника ДУ «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» відносно засудженого ОСОБА_7 щодо вирішення питання відповідно до ст. 5, ст. 74 КК України скасувати; постановити нову ухвалу, якою задовільнити подання начальника Державної установи «Стрижавська виправна колонія № 81» ОСОБА_9 стосовно засудженого ОСОБА_7 про вирішення питання відповідно до вимог ст. 5, ст. 74 КК України; на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.09.2022 за ч. 2 ст. 185 КК України по епізоду від 25.02.2021 та від покарання призначеного за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.04.2023 за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України - у зв`язку з усуненням караності діяння; вважати ОСОБА_7 засудженим вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.09.2022 за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України, який скасований в частині призначеного покарання Вироком Миколаївського апеляційного суду від 11.01.2024, якого слід вважати засудженим за ч. 2 ст. 185 до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком, приєднати невідбуту частину покарання, за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.06.2020 та остаточно визначити покарання у виді 4 роки позбавлення волі.

Вважає, що підстави викладені судом в оскаржуваній ухвалі щодо відсутності підстав для звільнення від призначеного кримінального покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.04.2023 за ч. 2 ст. 190 КК України не ґрунтуються на засадах кримінального-процесуального законодавства та порушують право засудженого на належне застосування судом правової процедури звільнення від покарання, а також на порядок обчислення строків погашення судимості в майбутньому.

Прокурор зазначає, що питання звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 74 КК України та призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів (ч. 4 ст. 70 КК України) не є тотожними та не можуть бути застосовані судом при вирішення вказаного питання по суті.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженого судового рішення та суті апеляційних вимог, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, думку засудженого, який підтримав вимоги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів визнає апеляційну скаргу такою, яка підлягає задоволенню в силу наступних підстав.

За правилами ч.ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024 №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Вказаним Законом №3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, статті 185, 190, 191 КК фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09.08.2024 чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

При цьому апеляційний суд враховує висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 07.10.2024 у справі №278/1566/21, відповідно до якого Закон № 3886-IX, яким внесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

Під час з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, встановлений на час вчинення правопорушення, з врахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 засуджений:

-вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.06.2020 за ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, який скасовано в частині призначеного покарання вироком Миколаївського апеляційного суду від 18.03 2021 та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

-вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.09.2022 за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, який скасований в частині призначеного покарання вироком Миколаївського апеляційного суду від 11.01.2024 та засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі;

-вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.04.2023 за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 10 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.08.2024 вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.04.2023 приведений у відповідність до Кримінального кодексу України, з урахуванням вироку Миколаївського апеляційного суду від 11.01.2024, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання призначено остаточне покарання - 4 роки позбавлення волі.

Судом першої інстанції обґрунтовано прийнято рішення про звільнення на підставі ч. 2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_7 від покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.09.2022 за ч. 2 ст. 185 КК України по епізоду від 25.02.2021 - у зв`язку з усуненням караності діяння, адже сума викраденого майна не перевищує розмір прожиткового мінімуму станом на 2021 рік.

Разом з тим в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд вказав на відсутність підстав для звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.04.2023 за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 10 місяців позбавлення волі. Послався на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.08.2024, якою вирок від 28.04.2023 приведений у відповідність, з урахуванням вироку Миколаївського апеляційного суду від 11.01.2024 до відбуття 4 роки позбавлення волі.

З таким рішення колегія суддів апеляційного суду не погоджується, адже ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.08.2024, на яку посилається місцевий суд, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.04.2023 покаранням за вироком Миколаївського апеляційного суду від 11.02.2024 та визначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Як слушно зазначив прокурор в апеляційній скарзі питання «декриміналізації» вироку від 28.04.2023 Корабельним районним судом м. Миколаєва не розглядалось. Поняття звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 74 КК України та призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів (ч. 4 ст. 70 КК України) не є тотожними та не можуть бути застосовані судом при вирішенні вказаного питання по суті.

Так, вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.04.2023 ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі та з врахуванням вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.09.2022, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, остаточно призначено, шляхом частково складання, покарання у виді 2 років 10 місяців позбавлення волі.

Зі змісту вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.04.2023 вбачається, що ОСОБА_7 07.05.2022 заволодів чужим майном шляхом обману (шахрайство) на суму 427,5 грн.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 190 КК України, станом на 01.01.2022 становила 2481 грн.

З урахуванням положень Закону № 3886-IX та висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 17.10.2024 (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24), вчинене ОСОБА_7 зазначене діяння не підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого відповідною ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, карність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

На підставі викладеного, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_7 за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.04.2023 вчинив шахрайство на суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння кримінального правопорушення, карність якого відповідно до вимог Закону № 3886-IX усунена, а тому останній підлягає звільненню від призначеного покарання за ч. 2 ст. 190 КК України.

При цьому, ОСОБА_7 слід вважати засудженим вироком Миколаївського апеляційного суду від 11.01.2024 за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань за вироком Миколаївського апеляційного суду від 18.03.2021 та остаточно визначити 4 роки позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410 КПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 17.02.2025 скасувати.

Подання начальника Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» ОСОБА_9 стосовно засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Миколаїв від 26.09.2022 за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом від 25.02.2021 та від покарання, призначеного за вироком Корабельного районного суду м. Миколаїв від 28.04.2023 за ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вважати ОСОБА_7 засуджений вироком Миколаївського апеляційного суду від 11.01.2024 за ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань за вказаним вироком та вироком Миколаївського апеляційного суду від 18.03.2021 остаточно визначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Зарахувати частково відбуте покарання за вироком Миколаївського апеляційного суду від 18.03.2021.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4