ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №646/967/24 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/588/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст. 296 КК України
УХВАЛА

Іменем України

24 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадженняза апеляційними скаргами захисника, прокурора на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.11.2024 року стосовно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, із середньою освітою, не працевлаштований, не одружений, який не має місця реєстрації, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 24.01.2024 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

засуджений ч. 4 ст. 296 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднати частково невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 24.01.2024 та остаточно призначити за сукупністю вироків ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Крім того, цим же рішенням суду вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_8 , будучи раніше засудженим за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, під час дії воєнного стану поширеного на території України, коли підрозділи збройних сил та інших військових формувань російської федерації продовжують агресивну війну проти України та повномасштабне вторгнення в Україну з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, введеного Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, який в подальшому продовжувався, вчинив умисні хуліганські дії, за нижченаведених обставин.

Так, 04.06.2024 у період часу з 11.00 по 14.00, більш точного часу в ході судового розслідування не встановлено, знаходився у громадському місці, а саме на зупинці «Сидоренківська», яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Сидоренківська, де чекав тролейбус №59. У той час, коли тролейбус під`їхав на вищевказану зупинку, ОСОБА_8 , зайшов в середину та почав тримати вхідні двері, щоб вони не зачинились, після того як водій тролейбуса ОСОБА_9 намагався декілька разів зачинити двері, ОСОБА_8 відпустив їх та зайшов в середину салону тролейбуса та в цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку.

Підійшовши до кабіни водія, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та неповагою до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, з хуліганських спонукань, став висловлюватися нецензурною лайкою на водія, не реагуючи на зауваження водія та інших осіб, які знаходились в середині тролейбуса щодо необхідності негайного припинення його протиправних хуліганських дій.

Після чого, ОСОБА_8 , з надуманих мотивів, реалізуючи свій умисел, спрямований на порушення громадського порядку, діючи з хуліганських спонукань, проявляючи явну неповагу до суспільства, нехтуючи загальноприйнятими правилами і нормами поведінки, бажаючи самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, грубо порушуючи громадський порядок, ігноруючи існуючі у суспільстві елементарні правила поведінки, моральності, добропристойності, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи особливою зухвалістю, продовжуючи у присутності сторонніх осіб, висловлюватись голосно нецензурною лайкою, вийшовши з тролейбуса на зупинці «114 школа», став перед тролейбусом, чим заважав руху, незважаючи на присутність останніх, на висловлені водієм тролейбусу зауваження щодо припинення протиправних дій, діючи умисно, підійшовши до вікна тролейбуса з боку потерпілого, де дістав з кишені кофти, у яку був одягнений, предмет, схожий на газовий балончик та стоячи на відстані витягнутої руки навпроти ОСОБА_9 , тримаючи у правій руці предмет, схожий на газовий балончик, забризкав ОСОБА_9 в обличчя, спричинивши останньому хімічний опік шкіри повік обох очей, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), який від отриманого тілесного ушкодження та від болю почав задихатися та на певний час втратив зір, був позбавлений можливості виконання дій водія, чим було порушено нормальну діяльність громадського транспорту. Після зазначених дій, ОСОБА_8 , з місця скоєння злочину пішов.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити , виключивши із вироку посилання на судимість ОСОБА_8 . Призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком - 1 (один) рік з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. В іншій частині вирок залишити без змін

В апеляційній скарзі зі зміненими доводами прокурор просить вирок змінити. Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання застосування ст. 71 КК України при призначенні покарання за ч. 4 ст. 296 КК України. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційну скаргу захисту, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу обвинувачення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

Як вбачається з вироку суду (т. 1 а. с. 106 - 107), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

Дії ОСОБА_8 суд правильно кваліфікував за ч. 4 ст. 296 КК України, а саме: хуліганство, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до статті 12 КК України, є тяжкий злочин, а також особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, судимості не зняті і не погашені в установленому законом порядку, за місцем фактичного проживання характеризується посередньо. За інформацією КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою не звертався, під наглядом не перебуває; перебуває на обліку у КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» з листопада 2023 року з діагнозом «синдром залежності від опіодіїв». За повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 на військовому обліку військовозобов`язаних не перебуває, на військову службу за призовом під час мобілізації не призивався.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченогоОСОБА_8 , суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Також, суд першої інстанції, врахував, що обвинувачений є раніше судимим та вчинив вищевказаний злочин у період іспитового строку, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 24.01.2024. За повідомленням Київського районного відділу філії пробації Державної установи «Центр пробації» ОСОБА_8 до органу пробації не з`являвся, у зв`язку з чим матеріали для проведення розшукових заходів 09.05.2024 щодо нього направлені до Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, на даний час з обліку не знятий, покарання не відбув.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції частини статті за інкримінований йому злочин у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням.

В апеляційних доводах захисник та прокурор вказують, що під час судового розгляду у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 21.10.2024 ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання, призначеного попереднім вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 24.01.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України, яким його засуджено до 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України зі встановленням іспитового строку на 3 роки, у зв`язку із застосуванням положень Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-ІХ.

Вказана ухвала суду від 21.10.2024 набрала законної сили 29.10.2024, про що, водночас, наявні та актуальні станом на 11.11.2024 відомості про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності у сторони обвинувачення та суду під час розгляду кримінальної справи №646/9672/24 і ухвалення вироку, не зазначали.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України встановлено, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Оскільки ОСОБА_8 вважається таким, що відбув призначене покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 24.01.2024, правових підстав до застосування ст. 71 КК України немає.

Апеляційне прохання захисника про застосування норм ст. 75 КК України належить вважати безпідставним, оскільки воно має суто суб`єктивний характер, тобто наведені ним доводи не можуть вважатися достатніми підставами для застосування цих норм з урахуванням особи обвинуваченого.

Проте, колегія суддів, враховуючи правові підходи призначення покарання наведені у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Таким чином, районний суд при призначенні ОСОБА_8 покарання у виді 3 років 6 місяців реального позбавлення волі, належним чином не врахував дані на особу винного, не надав належної та об`єктивної оцінки обставинам справи, та призначив обвинуваченому, за переконанням колегії суддів, покарання, яке відповідно до ст. 414 КПК України слід визнати таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом положень ст. 409 та ст. 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 408, з врахуванням ч. 2 ст. 409 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок суду першої інстанції у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За наведеного, вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання, а апеляційні скарги частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги задовільнити частково.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.11.2024 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначення покарання змінити шляхом пом`якшення покарання.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 296 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Виключити з вироку посилання на застосування ст. 71 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді